Справа № 307/767/14-ц
Провадження № 2/307/611/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в складі
головуючого судді Розман М.М., при
секретарі Цех Г.М. , розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду міста Тячів цивільну справу за
позовом ПАТ « Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, де треті особи
Тячівський РВ ДМС України в
Закарпатській області, орган опіки і
піклування Тячівської
райдержадміністрації про виселення з
житлового будинку та зняття з
реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В
И В:

ПАТ «Державний ощадний банк України»
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, де треті
особи Тячівський РВ ДМС України в
Закарпатській області, орган опіки і
піклування Тячівської
райдержадміністрації про виселення з
житлового будинку та зняття з
реєстраційного обліку. Позовні вимоги
мотивує тим, що згідно до кредитного
договору №72812 від 28 грудня 2007 року
відповідачу ОСОБА_2 надано кредит у
вигляді відновлюваної кредитної лінії
в розмірі 970000 гривень з кінцевим
терміном повернення 27 грудня 2017 і за
користування кредитом встановлено
плату в розмірі 16.5 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальника ОСОБА_2 за вказаним
кредитним договором згідно договору
іпотеки №72812 від 28.12.2007 року було
передано в іпотеку банку належне
відповідачу ОСОБА_1 нерухоме майно, а
саме: житловий будинок загальною
площею 160.80 кв.м., житловою площею 87.60
кв.м., з надвірними спорудами, що
розташований в АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0.12 га., що розташована по
АДРЕСА_1..

Оскільки в порушення умов кредитного
договору відповідач свої зобов'язання
не виконав, позивач звернувся до
Тячівського районного суду з позовом
про звернення стягнення на заставлене
майно і рішенням Тячівського районного
суду від 09.07.2013 року позов задоволено в
повному обсязі.

Відповідачі проживають у вказаному
житловому будинку і 20.06.2013 року та 16.12.2006
року їм було направлено вимоги про
звільнення житлового будинку, які ними
залишені без задоволення.

А тому, на підставі ст.ст. 3, 33, 40 Закону
України « Про іпотеку», ст. 109 ч.3 ЖК
України, ст. 6 Закону України « Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» просить
постановити рішення, за яким виселити
відповідачів з житлового будинку
АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного
обліку.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав повністю
посилаючись на викладені в письмовій
позовній заяві обставини. Заперечення
представника відповідача проти позову
вважає безпідставними, оскільки, на її
думку , кредитний і іпотечний договори
вчинені з дотриманням законодавства.
Просить позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, а також представники третіх
осіб Тячівського РВ ДМС України в
Закарпатській області, органу опіки і
піклування Тячівської
райдержадміністрації в судове
засідання не з'явилися, хоч про час та
місце розгляду справи були належним
чином повідомлені, а тому суд в порядку
ст. 169 ЦПК України розглянув справу у їх
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6
в судовому засіданні позов не визнав і
пояснив, що відповідачі не отримали в
установленому порядку письмове
повідомлення про звільнення
переданого в іпотеку житла. Крім цього
в будинку проживає неповнолітній син
його довірителя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
унеможливлює здійснення виселення.

Просить в задоволенні позову
відмовити.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно до кредитного договору №72812 від
28 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «
Державний ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ «
Державний ощадний банк України»,
відповідачу ОСОБА_2 надано кредит у
вигляді відновлюваної кредитної лінії
в розмірі 970000 гривень з кінцевим
терміном повернення 27 грудня 2017 і за
користування кредитом встановлено
плату в розмірі 16.5 % річних( а.с. 7-9).

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальника ОСОБА_2 за вказаним
кредитним договором згідно договору
іпотеки №72812 від 28.12.2007 року було
передано в іпотеку банку належне
відповідачу ОСОБА_1 нерухоме майно, а
саме: житловий будинок загальною
площею 160.80 кв.м., житловою площею 87.60
кв.м., з надвірними спорудами, що
розташований в АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0.12 га., що розташована по
АДРЕСА_1( а.с. 10-12).

Оскільки в порушення умов кредитного
договору відповідач свої зобов'язання
не виконав, позивач звернувся до
Тячівського районного суду з позовом
про звернення стягнення на заставлене
майно і рішенням Тячівського районного
суду від 09.07.2013 року позов задоволено в
повному обсязі та на підставі даного
рішення суду 29 серпня 2013 року видано
виконавчий лист про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки( а.с.13).

Вказаний виконавчий документ звернуто
до виконання і постановою головного
державного виконавця відділу ДВС
Тячівського рай управління юстиції від
16.09.2013 року відкрито виконавче
провадження( а.с. 21).

Відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, та неповнолітній ОСОБА_2
проживають у вказаному житловому
будинку і 20.06.2013 року, 16.12.2013 року їм було
направлено вимоги про звільнення
житлового будинку, які ними залишені
без задоволення( а.с.14-18, 26-29).

Відповідач ОСОБА_2 на даний час помер,
що підтвердили в судовому засіданні
сторони.

Відповідно до ст. 40 Закону України « Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

А згідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають в ньому. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення всі громадяни, що мешкають в
ньому, зобов'язані на письмову вимогу
кредитора добровільно звільнити його
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до пунктів 43 і 44 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «
Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39 - 40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та
статтею 17 Закону України від 26 квітня
2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства»
батьки не мають права без дозволу
органу опіки і піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до письмової вимоги ПАТ
«Державний ощадний банк України» від
20.06.2013 року, 16.12.2013 року позивач
повідомив відповідачів про
необхідність добровільно звільнити
нерухоме майно, на яке звернуто
стягнення.

Враховуючи наведене та той факт, що на
даний час вже звернуто стягнення на
предмет іпотеки і відповідачі після
отримання з банку письмової вимоги про
добровільне звільнення іпотечного
майна його не звільнили, суд вважає, що
позов ПАТ «Державний ощадний банк
України» щодо виселення відповідачів
слід задовольнити та виселити
відповідачів з житлового будинку, який
є предметом іпотеки та розташований в
АДРЕСА_1.

Вищенаведені заперечення представника
відповідач проти позову суд вважає
необґрунтованими, оскільки вони не
спростовують доводів позивача.

При вирішенні позовних вимог про
зняття відповідачів з реєстраційного
обліку за місцем проживання суд
враховує, що згідно до ст. 7 Закону
України « Про свободу пересування та
вибір місця проживання в Україні« від 11
грудня 2003 року , який набрав чинності з
15 січня 2004 року, зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється
протягом семи днів на підставі заяви
особи, запиту органу реєстрації за
новим місцем проживання особи,
остаточного рішення суду ( про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою ), свідоцтва про смерть.

У разі якщо особа з поважної причини не
може самостійно звернутися до органу
реєстрації, зняття з реєстрації може
бути здійснено за зверненням іншої
особи на підставі доручення ,
посвідченого в установленому порядку.

А згідно до ст.. 16 цього Закону місце
проживання особи , яке на день набрання
чинності цим Законом підтверджувалося
пропискою , вважається зареєстрованим.

Оскільки після постановлення
остаточного рішення про виселення
відповідачів позивач не звертався з
вимогами до органу реєстрації про
зняття відповідачів з реєстраційного
обліку і йому не відмовлялося в цьому,
то зазначену вимогу суд вважає
передчасною.

Судові витрати в частині сплати
судового збору покласти на
відповідача ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 11 , 60 , 169 , 209 , 213-215
ЦПК України , ст. 41 Конституції України ,
ст.ст. 9, 109 ЖК України , ст.ст. 3, 33, 40
Закону України « Про іпотеку», ст.ст. 7 ,
16 Закону України « Про свободу
пересування та вибір місця проживання
в Україні «, суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку
АДРЕСА_1, України.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ПАТ « Державний ощадний банк
України» 243 гривні 60 копійок сплаченого
судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення , а особами , які брали
участь у справі , але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий:
М.М.Розман