Справа № 359/7361/14-ц Головуючий у І
інстанції Кабанячий Ю.В.Провадження №
22-ц/780/5968/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 11 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення коштів,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
даним позовом до суду, розмір якого
зменшив у серпні 2014 року, і який
обґрунтовував тим, що 29 березня 2014 року
між сторонами укладено договір на
проведення технічного ремонту
автомобіля Мерседес-Бенц Спринтер,
державний номер НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_1 на праві власності, і яку на
укладенні даного договору представляв
повноважний представник ОСОБА_3 Після
укладення договору відповідно до п. 1
представник відповідачки передав
автомобіль разом з оригіналом
технічного паспорту для проведення
ремонту.

Позивачем виконані всі необхідні
роботи відповідно до умов укладеного
договору та додатку, про що 17 квітня 2014
року було повідомлено відповідачку та
її представника, а 12 травня 2014 року
відповідачці вислано рахунок № 213 на
оплату за виконані роботи, але до цього
часу вказаний рахунок не сплачено.

Сума оплати за ремонт вказаного
автомобіля складає 3000,00 грн., яку
позивач просить стягнути з
відповідачки на його користь з підстав,
передбачених ст. ст. 15, 16, 22 ЦК України.
(а. с. 43-44).

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 11 вересня 2014 року позов задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 3000 грн. та
судовий збір в розмірі 85,26 грн. В іншій
частині вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати зазначене рішення суду і
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
неповне з`ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, яке полягає в тому, що суд дійшов
безпідставного висновку про те, що між
сторонами виникли зобов'язальні
відносини, які витікають з договору
побутового підряду.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд повинен
вирішити, зокрема, такі питання: чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;
які правові норми підлягають
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним
вимогам не відповідає, оскільки суд
належним чином не встановив характер
правовідносин сторін, зміст позовних
вимог та правові норми, які підлягали
застосуванню до цих правовідносин.

Так, задовольняючи частково позов, суд
обґрунтовував свої висновки тим, що між
сторонами за допомогою їх
представників був укладений договір
побутового підряду (ст. 865 ЦК України),
який не потребує обов'язкової
письмової форми.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись
неможливо, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

За правилами частин першої та другої
статті 11 ЦК України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини;
створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має грунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є одностороннім,
якщо одна сторона бере на себе
обов'язок перед другою стороною
вчинити певні дії або утриматися від
них, а друга сторона наділяється лише
правом вимоги, без виникнення
зустрічного обов'язку щодо першої
сторони. Договір є двостороннім, якщо
правами та обов'язками наділені обидві
сторони договору.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Як убачається з позовної заяви, позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги тим,
що 29 березня 2014 року між ним та
відповідачкою, від імені якої діяв її
представник ОСОБА_3, укладено договір
на проведення технічного ремонту
автомобіля Мерседес-Бенц Спринтер,
державний номер НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_1 на праві власності.

Він виконав усі необхідні роботи
відповідно до умов укладеного договору
та додатку, а відповідачка не сплатила
вартість проведеного ним ремонту
автомобіля в розмірі 4680,00 грн.

На підтвердження зазначених обставин
позивач надав суду ксерокопію
замовлення на ремонт № ВД30000990 від 29.03.14
р. та рахунок на оплату № 213 від 12 травня
2014 року на суму 4680 грн. (а. с. 5-6)

Однак, зазначені докази не можуть бути
судом взяті до уваги, оскільки дане
замовлення на ремонт № ВД30000990 від 29.03.14
року не підписане сторонами, та не
містить усіх істотних умов договору
про предмет договору, тобто умов, які є
необхідними для договорів даного виду,
а саме: не містить переліку ремонтних
робіт, які підлягали виконанню
позивачем, їх вартість та строки
виконання цих робіт, а також усіх тих
умов, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, в рахунку на оплату № 213 від 12
травня 2014 року зазначено договір про
надання послуг від 17.04.2014 року, а в
позові позивач посилається на те, що
між сторонами укладено договір на
проведення технічного ремонту
автомобіля 29 березня 2014 року.

Інших належних та допустимих доказів
на підтвердження своїх позовних вимог
всупереч вимог ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України
позивач суду не надав, тобто позивач не
надав суду доказів на підтвердження
того, що сторони 29.03.2014 року вчинили дії,
які породжують цивільні права та
обов'язки.

З урахуванням наведеного, оскільки
позивач не надав суду доказів того, що
між ним та відповідачкою 29.03.2014 року
укладено договір на проведення
технічного ремонту належного останній
автомобіля і за його умовами сторонами
досягнуто згоди щодо усіх істотних
умов даного договору, то суд першої
інстанції дійшов безпідставного
висновку про те, що між сторонами за
допомогою їх представників укладений
договір побутового підряду (ст. 865 ЦК
України), який не потребує обов'язкової
письмової форми.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 11 вересня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді