справа №
провадження № 2/263/2921/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2014 року
м.
Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя у
складі головуючого судді Васильченко
О.Г., при секретарі Дерягіний Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: Управління міського майна
Маріупольської міської Ради,
Житлово-комунальне підприємство
"Жилкомплекс" про визнання недійсним
свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
позовом про визнання недійсним
свідоцтва на право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в м Маріуполі від
12.01.1994 року, видане на ім'я ОСОБА_2. У
позові вказала, що вона і члени її сім'ї
- чоловік ОСОБА_3, діти ОСОБА_4, 1985 року
народження, ОСОБА_8 1988 року народження,
були зареєстровані і проживали в
спірній квартирі, чоловік з 1972 року,
вона з 1989 року, діти відповідно відразу
ж після народження. Основним
квартиронаймачем квартира була
відповідач . З дня реєстрації вона і її
діти проживали і користувалися
квартирою, нині вона робить в квартирі
ремонт. Її чоловік ОСОБА_3 помер в 2009
році. У 1994 році їй стало відомо про те,
що ОСОБА_2 бажає приватизувати
квартиру, йшлося про приватизацію на
неї і ОСОБА_3, відповідно на його сім'ю.
У 1995 році відповідач виписалася і
виїхала з квартири, більше в ній ніколи
не проживала, усі комунальні послуги
оплачувала вона - позивач. Усі
документи, що встановлюють право
власності на квартиру, знаходилися у
відповідача. Протягом всього часу, до
2011 року, відношення між нею і
відповідачем були хороші, вона часто
їздила в село за місцем проживання
ОСОБА_2, допомагала матеріально. У 2011
році у зв'язку з матеріальними
витратами по ремонту квартири, вона не
стала часто їздити до неї, а 15.01.2014
року вона не змогла потрапити в
квартиру, оскільки в дверях були
поміняні замки, звернувшись до
дільничного інспектора, дізналася, що
ОСОБА_2 одна є власником квартири.
Вважає, що свідоцтво про право
власності на спірну квартиру має бути
визнане недійсним, оскільки вона і
члени її сім'ї упродовж тривалого часу
зареєстровані в квартирі, проживають в
ній, іншого житла вона не має, на день
приватизації вона і члени її сім'ї були
зареєстровані в спірній квартирі, з
якої причини і як квартира
приватизована на одного власника їй не
відомо, яких-небудь заяв про відмову
від приватизації не писала. Вважає, що
нею пропущений строк позовної давності
для звернення до суду з поважної
причини, оскільки про те, що квартира
приватизована на одного власника
ОСОБА_2 не знала до 2014 року. Просить суд
відновити їй строк позовної давності
для звернення до суду за захистом
порушеного права, визнати недійсним
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в м Маріуполі від
12.01.1994 року, видане на ім'я ОСОБА_2,
стягнути з відповідача на її користь
сплачений судовий збір у розмірі 243.60
коп., витрати по оплаті правової
допомоги в сумі 1500 грн.

Представник позивача адвокат
ОСОБА_5 підтримала заявлені вимоги,
суду пояснила, що на день приватизації
спірної квартири, позивач, її чоловік,
діти були зареєстровані і проживали в
квартирі, яких-небудь заяв про відмову
в приватизації житла не складали, про
те, що квартира приватизована тільки на
ОСОБА_2 позивач дізналася в 2014 році,
коли дочка ОСОБА_2- ОСОБА_6, поміняла в
дверях замки. Яким чином ОСОБА_1 і члени
її сім'ї, були виписані з квартири 22.02.1994
року, потім знову прописані 15.03.1994 року,
ОСОБА_1 не знає, можна тільки
здогадуватися з якою метою і ким це
робилося. У позивача немає іншого
житла, нині вона робить в квартирі
ремонтні роботи, протягом з 1995 року
вона постійно оплачує усі комунальні
послуги. Тому, просить суд задовольнити
заявлені вимоги.

Представник відповідача - ОСОБА_6
суду пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_2,
позов не визнає з тієї причини, що
квартира спочатку була надана матері.
Дійсно ОСОБА_1 була зареєстрована в
спірній квартирі в 1989 році, ще раніше в
1972 році, в квартирі був зареєстрований
син ОСОБА_2- ОСОБА_3, який помер в 2009 році,
потім в 1985 році і 1988 року в квартирі
були зареєстровані їх діти. У

1994 році ОСОБА_2 прийняла рішення про
приватизацію квартири, вона взяла
паспорти ОСОБА_1, ОСОБА_3 з метою їх
виписати з квартири, віддала їх в ЖЕК,
оскільки тоді був такий порядок, нею
було складено заяву про те, що вона одна
прописана в квартирі, і 12.01.1994 року було
видано свідоцтво на право власності
на квартиру на ім'я ОСОБА_2 З якої
причини ОСОБА_1 і члени її сім'ї у тому
числі і неповнолітні на той період
діти, були виписані 22.02.1994 року їй
невідомо, хоча в квартирі вони
проживали постійно, нікуди не
виїжджали. 15.03.1994 року усі вони знову
були прописані в спірній квартирі, де
усі і зареєстровані до теперішнього
часу. Дійсно, ОСОБА_2 виписалася з
квартири 03.05.1995 року, відтоді в квартирі
не проживає, вся документація по
квартирі знаходиться у неї, проте усі
комунальні послуги оплачувала і
оплачує ОСОБА_1 Після смерті сина
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, упродовж ряду років
ОСОБА_1 відвідувала ОСОБА_2 Протягом до
2011 року відношення між ОСОБА_1 і ОСОБА_2
були хороші, потім вона стала
приїжджати рідше. Дійсно вона, ОСОБА_6,
поміняла замки в дверях квартири в
січні 2014 року, оскільки ОСОБА_2 зробила
на неї, свою дочку, заповіт на спірну
квартиру. Вважає, що в позові необхідно
відмовити, оскільки ОСОБА_2 отримала
квартиру ще в 1966 році і тільки вона є
власником.

Представник третьої особи ЖКП
«Жилкомплекс» суду пояснив, що з
облікової картки квартири АДРЕСА_1 в м
Маріуполі вбачається, що позивач з
чоловіком і двома дітьми була в 1985 року
прописана в квартирі, виписана
буквально на місяць з 22.02.1994 року по
15.03.1994 року. Свідоцтво про право
власності на квартиру видане на ім'я
одного власника ОСОБА_2 12.01.1994 року. Як
це сталося пояснити не може, з якої
причини працівником ЖЕК видані довідки
про склад сім'ї на одну людину йому не
відомо, просить суд винести рішення на
власний розсуд.

Представник третьої особи
Управління міського майна
Маріупольської міської ради в судове
засідання не з'явився, від третьої
особи надійшла заява про розгляд
справи у відсутність представника.

Суд, вислухавши представників
позивача, відповідача, третьої особи,
дослідивши матеріали справи, вважає
необхідним задовольнити заявлені
вимоги частково з наступних підстав:

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на основу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.8 ч. 2 Закону України « Про
приватизацію державного житлового
фонду», передача квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою
згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,
які постійно мешкають у цій квартирі
(будинку), житловому приміщенні у
гуртожитку, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається
право на житло, з обов'язковим
визначенням уповноваженого власника
квартири (будинку), житлового
приміщення у гуртожитку.

Суду представлена облікова
поквартирна картка і особовий рахунок
НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1, з яких
вбачається, що з 28.11.1966 року по 03.05.1995
року в квартирі була зареєстрована
ОСОБА_2, /основний наймач квартири/,
ОСОБА_3 /син наймача/ був зареєстрований
в квартирі з 28.07.1972 року по 22.02.1994 року,
потім знову прописаний 15.03.1994 року;
ОСОБА_1/ невістка наймача/ була
зареєстрована в квартирі з 28.11.1989 року
по 22.02.1994 року, знову прописана 15.03.1994
року, зареєстрована в квартирі до
теперішнього часу; ОСОБА_4 внучка
наймача/ зареєстрована з 28.11.1989 року по
22.02.1994 року, потім знову прописана 15.03.1994
року, зареєстрована в квартирі до
теперішнього часу; ОСОБА_8 /онук
наймача/ також зареєстрований з 28.11.1989
року по 22.02.1994 року, потім знову
прописаний 15.03.1994 року, зареєстрований
в квартирі до теперішнього часу,

Суду представлена заява ОСОБА_2
про оформлення передачі їй в приватну
власність спірної квартири, в заяві
вказано, що вона одна визначається
власником квартири, на заяві є її
підпис, заява засвідчена керівником
ЖЕО.

Є довідка про склад сім`ї наймача
квартири АДРЕСА_1 в м Маріуполі площею
32.90 кв.м., що складається з трьох кімнат,
в якій зареєстрованою вказана тільки
ОСОБА_2

Суду також представлено свідоцтво
на право власності на житло від 12.01.1994
року на спірну квартиру, в якому
власником вказана ОСОБА_2, свідоцтво
видане згідно з розпорядженням
керівника Маріупольського державного
підприємства «Житловик», вказане
свідоцтво не зареєстроване у БТІ м
Маріуполя.

З урахуванням викладеного, суд
вважає, що при здійсненні приватизації
квартири АДРЕСА_1 в м Маріуполі були
порушені права ОСОБА_1 і членів її
родини, у тому числі неповнолітніх на
той період дітей, по приватизації
житла, у зв'язку з чим позовні вимоги
про визнання недійсним свідоцтва на
право власності на житло від 12.01.1994 року
підлягають задоволенню.

При цьому суд враховує, що
яких-небудь даних про те, що ОСОБА_1
відмовилася від приватизації житла
суду не представлено, з представлених
документів видно, що на момент
приватизації вона і члени її сім'ї були
зареєстровані в спірній квартирі. Суд
бере до уваги також свідчення
представника відповідача про те, що
ОСОБА_1 і члени її сім'ї з моменту
реєстрації в квартирі проживали і
користуються квартирою нині, позивач
оплачує усі комунальні послуги.

Суд вважає необхідним відновити
позивачу строк для звернення до суду за
захистом порушеного права, при цьому
суд бере до уваги пояснення
представника позивача про те, що ОСОБА_1
дізналася про те, що приватизована
квартира тільки на ОСОБА_2 лише в 2014
році, усі документи на квартиру
знаходилися і находяться у
відповідача. Крім того, представник
відповідача підтвердила цей факт,
пояснивши суду, що тільки в 2014 році вона
за власною ініціативою поміняла замки
в дверях квартири, уся документація по
квартирі знаходиться у ОСОБА_7

Суд, відмовляє в задоволенні вимог
про стягнення на користь позивача
судових витрат у вигляді оплаченого
судового збору у розмірі 243.60 грн., при
цьому суд враховує вік відповідача -
ОСОБА_2 1929 року народження. Суд також
відмовляє в позові про стягнення
судових витрат на надання правової
допомоги у розмірі 1500 грн., оскільки
суду не представлено будь-яких даних,
що підтверджують оплату вказаних
послуг.

Керуючись ст.ст.60,208,209 ЦПК України,
ст.8 Закону України « Про приватизацію
державного житлового фонду», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: Управління міського майна
Маріупольської міської Ради,
Житлово-комунальне підприємство
"Жилкомплекс" про визнання недійсним
свідоцтва про право власності
задовольнити частково.

Відновити ОСОБА_1 строк позовної
давності для звернення до суду.

Визнати недійсним свідоцтво про
право власності від 12 січня 1994 року на
квартиру АДРЕСА_1 видане на і`мя ОСОБА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом 10 днів з дня
оголошення до Апеляційного суду
Донецької області.

Суддя
О.Г.Васильченко