Справа № 489/1851/14-ц
Номер провадження 2/489/1159/14
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2014 року
місто
Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі
- позивач) до ОСОБА_4 (далі - відповідач)
про встановлення факту проживання
однією сім"єю без реєстрації шлюбу,
визнання майна спільною сумісною
власністю та визначення часток,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом,

встановив

В березні 2014 року позивач звернулась до
суду з позовом до відповідача
мотивуючи свої вимоги тим, що з 18.10.86 по
24.12.1996 перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5 Після розірвання шлюбу і
до дня смерті ОСОБА_5 вони жили як
чоловік та жінка однією сім'єю без
реєстрації шлюбу.

В цей час ними було приватизовано
квартиру АДРЕСА_1. Також у березні 2012
року ними було придбано легковий
автомобіль Volkswagen Transporter, 2000 р. в., білого
кольору, держ. номер - НОМЕР_1. Крім того,
у період з 2004 року по 2012 рік вони з
чоловіком спільними коштами та працею
збудували та ввели в експлуатацію
торговельний павільйон за адресою:
АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 і після його
смерті у встановлений законом термін
вона звернулась до нотаріуса для
оформлення спадщини, де нотаріус
роз'яснила їй, що вона не є
спадкоємицею, адже шлюб між нею та
померлим розірвано.

Крім неї ще однією спадкоємицею є
відповідач, яка є донькою померлого.

В зв'язку із тим, що єдиним правовим
способом поновлення її порушеного
права є звернення до суду, вона змушена
звернутися до суду із даною позовною
заявою.

Посилаючись на викладене, позивач
просила суд встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу стосовно неї та ОСОБА_5 у період з
25.12.1996 по ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати спільною
сумісною власністю подружжя її та
померлого квартиру АДРЕСА_1, легковий
автомобіль Volkswagen Transporter, 2000 р. в., білого
кольору, держ. номер - НОМЕР_1,
торговельний павільйон під магазин
продовольчих та непродовольчих
товарів по АДРЕСА_2, визначивши частки у
спільній сумісній власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по 1/2 частці за кожним.
Визнати за нею право власності на 1/4
частки квартири АДРЕСА_1, 3/4 частки
легкового автомобіля Volkswagen Transporter, 2000 р.
в., білого кольору, держ. номер - НОМЕР_1
та 3/4 частки торговельного павільйону
під магазин продовольчих та
непродовольчих товарів по АДРЕСА_2.

В травні 2014 року відповідач звернулась
до суду з зустрічною позовною заявою до
позивача мотивуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_5 і
після його смерті відкрилась спадщина
у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1,
легковий автомобіль Volkswagen Transporter, 2000 р.
в., білого кольору, держ. номер - НОМЕР_1
та торгівельний павільйон під магазин
продовольчих та непродовольчих
товарів по АДРЕСА_2. Єдиною
спадкоємицею є вона, як донька
померлого, однак отримати свідоцтво
про право на спадщину вона не має
можливості, оскільки усі
правовстановлюючі документи на
спадкове майно знаходяться у позивача.

Посилаючись на викладене, відповідач
просила суду визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1,
легковий автомобіль Volkswagen Transporter, 2000 р.
в., білого кольору, держ. номер - НОМЕР_1
та торговельний павільйон під магазин
продовольчих та непродовольчих
товарів по АДРЕСА_2, після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою суду від 12.06.2014 позовні вимоги
за зустрічним позовом були об'єднанні в
одне провадження з вимогами за
первісним позовом.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги за
первісним позовом підтримали, просили
позов задовольнити, зустрічний позов
визнали частково, просили відмовити в
його задоволенні.

Представник відповідача первісний
позов не визнав, просив відмовити в
його задоволенні, зустрічний позов
підтримав, просив його задовольнити.

Вислухавши думку сторін, дослідивши
матеріали справи, судом встановлено
такі обставини та відповідні
правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_2, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а/з №
217 (а. с. 36).

Відповідно до свідоцтва про укладення
шлюбу серії НОМЕР_3, 18 жовтня 1986 року
зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1, про що зроблено запис № 1461 (а. с.
8).

Згідно з свідоцтвом про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_4, 24.12.1996 відділом
реєстрації актів громадянського стану
Ленінського району м. Миколаєва
розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
про що зроблено актовий запис № 906 (а. с.
9).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, позивач звертаючись до суду з
даним позовом обґрунтовує його тим, що
після розірвання шлюбу і до дня смерті
ОСОБА_5 вони жили як чоловік та жінка
однією сім'єю. В цей час ними було
приватизовано квартиру АДРЕСА_1. Також
у березні 2012 року ними було придбано
легковий автомобіль Volkswagen Transporter, 2000 р.
в., білого кольору, держ. номер - НОМЕР_1.
Крім того, у період з 2004 року по 2012 рік
вони з чоловіком спільними коштами та
працею збудували та ввели в
експлуатацію торгівельний павільйон
за адресою: АДРЕСА_2.

Стосовно вимог позивача про
встановлення факту проживання її та
ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу в період з 25.12.1996 по ІНФОРМАЦІЯ_1,
то суд вважає за можливе частково
задовольнити ці вимого і встановити
такий факт в період з 01.01.2004 до
ІНФОРМАЦІЯ_1, виходячи з такого.

До відносин, які виникли до 01.01.2004,
застосовуються положення Кодексу про
шлюб та сім'ю України, яким не
передбачено правових наслідків
визнання факту спільного проживання
без реєстрації шлюбу як підстави для
визнання набутого майна спільною
сумісною власністю. В порядку
цивільного судочинства встановлюються
факти, що мають юридичне значення та з
певною конкретною метою. Враховуючи те,
що факт спільного проживання однією
сім"єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 не
має юридичного значення у цьому спорі,
суд не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог про встановлення факту
проживання однією сім'єю без укладення
шлюбу в період з 25.12.1996 до 01.01.2004.

Що ж стосується вимог про встановлення
факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період з 01.01.2004 до ІНФОРМАЦІЯ_1, то суд
вважає за можливе задовольнити вимоги
в цій частині.

Факт проживання однією сім"єю ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 підтверджується реєстрацією
місця постійного проживання за однією
адресою, показами допитаних в якості
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Також
підтверджується фотографіями,
долученими до матеріалів српави та
поясненнями щодо цих фотографій свідка
ОСОБА_7

Як вбачається з матеріалів справи, з
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5
ОСОБА_5 на праві власності належить
автомобіль Volkswagen Transporter, 2000 р. в., білого
кольору, держ. номер - НОМЕР_1. Дата
реєстрації автомобілю 20.03.2012 (а. с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Оскільки судом встановлено факт
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період з
01.01.2004 до ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає за
можливе визнати зазначений
транспортний засіб спільною сумісною
власністю померлого ОСОБА_5 та
позивача. В зв'язку з чим підлягають
задоволенню і позовні вимоги про
визнання за позивачем права власності
на ? частку транспортного засобу Volkswagen
Transporter, 2000 р. в., білого кольору, держ.
номер - НОМЕР_1.

Разом із тим, в задоволенні вимог
позивача про визнання права власності
на ? частку транспортного засобу Volkswagen
Transporter, 2000 р. в., білого кольору, держ.
номер - НОМЕР_1 в порядку спадкування за
законом після ОСОБА_5 належить
відмовити.

Оскільки ч. 2 ст. 21 СК України
встановлено, що проживання однією
сім'єю жінки і чоловіки без шлюбу є
підставою для виникнення у них прав та
обов'язків подружжя, то зарахувати
цивільного чоловіка/дружину до першої
черги спадкоємців (якими є діти, батьки
спадкодавця і той із подружжя, який
його пережив) неможливо. Такі особи
можуть бути визнані спадкоємцями
четвертої черги за ст. 1264 ЦК України,
якщо вони проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менше п'яти років до
часу відкриття спадщини (дня смерті
спадкодавця).

Стосовно позовних вимог про визнання
спільною сумісною власністю подружжя
квартири АДРЕСА_1 та визнання за
позивачем права власності на 1/4 її
частину, позивач як на підставу позову
посилається на придбання спірної
квартири під час проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 09.09.2002 виданого ДП НВКГ
"Зоря"-"Машпроект" квартира АДРЕСА_1 на
праві спільної часткової власності
належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по 1/2 частині
кожному (а. с. 12).

Згідно з прикінцевими положеннями
Сімейного кодексу України він набирає
чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом України,
тобто з 01 січня 2004 року.

До набрання чинності СК України був
чинним Кодекс про шлюб та сім'ю України,
який не передбачав виникнення права
спільної сумісної власності на майно
придбане за період проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу.

Таку ж позицію висловив Пленум ВСУ в
постанові від 15.06.1973 за № 6 " Про деякі
питання, що виникли в судовій практиці
по застосуванню Кодексу про шлюб та
сім'ю України ", вказавши, що правила
статей 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю
України не можуть застосовуватись до
спорів про поділ майна осіб, які живуть
однією сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Такі спори
мають розв'язуватись відповідно до п. 1
ст. 17 Закону України "Про власність" за
нормами Цивільного кодексу України про
спільну сумісну власність, якщо майно
було набуте внаслідок спільної праці і
інше не визначалось письмовою угодою
між сторонами, а в інших випадках за
нормами цього Кодексу про спільну
часткову власність, з урахуванням
ступеню участі цих осіб коштами і
особистою працею в придбанні майна.

За таких обставин, враховуючи, що право
власності на квартиру АДРЕСА_1 було
набуто ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до набрання
чинності СК України, в задоволенні
позовних вимог про визнання спірної
квартири спільною сумісною власністю
та визнання права власності на 1/4
частку цієї квартири належить
відмовити.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщина) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі
відсутності заповіту право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Згідно з ст. ст. 1261-1264 ЦК у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Спадкоємцем першої черги за законом
після смерті ОСОБА_5 є його донька -
ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_6 (а. с. 60).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 звернулась до приватного
нотаріуса Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 із заявою
про прийняття спадщини, і її заява
зареєстрована у книзі обліку спадкових
справ 20.01.2014 (а. с. 132).

Як зазначає відповідач у зустрічному
позові, отримати свідоцтво про право на
спадщину вона не має можливості,
оскільки усі правовстановлюючі
документи на спадкове майно
знаходяться у позивача.

Оскільки, відповідач не має
правовстановлюючих документів на
квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб
Volkswagen Transporter, 2000 р. в., білого кольору,
держ. номер - НОМЕР_1 і єдиним правовим
способом поновлення її порушеного
права є звернення до суду, суд вважає за
можливе частково задовольнити її позов
та визнати за нею право власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частку
транспортного засобу Volkswagen Transporter, 2000 р.
в., білого кольору, держ. номер - НОМЕР_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стосовно вимог позивача про визнання
спільною сумісною власністю
торговельного павільйону, про визнання
права власності на 3/4 торговельного
павільйону, суд виходить з того, що
вказаний об"єкт було збудовано до 01.01.2004
тому він також не може бути визнаний
об"єктом спільної сумісної власності.
Перебудова вказаного торгівельного
павільйону з прийняттям в експлуатацію
у 2010 році не впливає на виникнення
права спільної сумісної власності,
оскільки приписи ст. 62 СК України
поширюються на чоловіка та дружинку,
які перебувають у зареєстрованому
шлюбі.

Щодо вимог відповідача про визнання
права власності на торговельний
павільйон по АДРЕСА_2 в порядку
спадкування, то в задоволенні цих вимог
належить відмовити, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Миколаївської міської ради
від 11.07.2005 за № 34/30, приватному
підприємцю ОСОБА_5 погоджено місце для
розміщення продовольчого магазину на
земельній ділянці орієнтовною площею
280 кв. м., за рахунок земель, наданих в
оренду ПП ОСОБА_5 для обслуговування
торговельного павільйону по АДРЕСА_2.
Дозволено виконання
проектно-вишукувальних робіт строком
на 1 рік для розміщення продовольчого
магазину на земельній ділянці
орієнтовною площею 280 кв. м. по АДРЕСА_2 (
а. с. 15).

Згідно з договором оренди землі від
27.07.2005 укладеному між Миколаївською
міською радою та ПП ОСОБА_5, останньому
передано в оренду земельну ділянку,
раніше надану рішенням Миколаївської
міської ради від 28.09.2001 за № 34/12, дя
обслуговування торговельного
павільйону поблизу житлового будинку
АДРЕСА_2, загальною площею 280 кв. м., у
тому числі 138 кв. м. під спорудою, 142 кв. м.
Під проїздами, проходами, без права
передачі її в суборенду (а. с. 16).

Згідно з договором про зміни № 287-10 до
договору оренди землі від 02.06.2010
укладеним між Миколаївською міською
радою та ФОП ОСОБА_5, останньому
продовжено термін оренди земельної
ділянки до 20.01.2013 (а. с. 17).

З матеріалів справи вбачається, що
зазначеній земельній ділянці померлим
ОСОБА_5 було реконструйовано об'єкт
нерухомого майна - торговельний
павільйон під магазин продовольчих та
непродовольчих товарів по АДРЕСА_2 (а. с.
18; 19). Об'єкт вважається закінченим
будівництвом і готовим до
експлуатації.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на
підставі договору, є власником цієї
речі. Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України
встановлено, що об'єкти нерухомого
майна підлягають спеціальній
реєстрації відповідним органом.

Реєстрація права власності на
торговельний павільйон під магазин
продовольчих та непродовольчих
товарів по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 не була
проведена і правовстановлюючий
документ відсутній.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008,
якщо будівництво здійснювалося згідно
із законом, то у разі смерті
забудовника до завершення будівництва
його права та обов'язки як забудовника
входять до складу спадщини.

Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про
судову практику з розгляду цивільних
справ про спадкування», умовою для
переходу в порядку спадкування права
власності на об'єкти нерухомості, в
тому числі житловий будинок, інші
споруди, земельну ділянку є набуття
спадкодавцем зазначеного права у
встановленому законодавством України
порядку.

Таким чином, якщо за життя спадкодавець
не набув права власності на житловий
будинок, земельну ділянку, то
спадкоємець також не набуває права
власності у порядку спадкування. До
спадкоємця переходять лише визначені
майнові права, які належали
спадкодавцеві на час відкриття
спадщини. Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок.

Оскільки ОСОБА_5 не набув права
власності на торговельний павільйон
під магазин продовольчих та
непродовольчих товарів по АДРЕСА_2, то
відповідач не може успадкувати це
право, оскільки воно не входить до
спадкової маси, однак відповідач не
позбавлена можливості звернення до
суду з позовом про визнання за нею в
порядку спадкування прав та обов'язків
забудовника.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
позивача на користі відповідача
підлягає стягненню витрати на правову
допомогу в розмірі 2007,26 грн., відповідно
до Закону України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах".

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім"єю без реєстрації шлюбу, визнання
майна спільною сумісною власністю та
визначення часток, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 однією сім"єю без реєстрації
шлюбу в період з 01.01.2004 до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 транспортний засіб
Volkswagen Transporter, 2000 р. в., білого кольору,
держ. номер - НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частку транспортного засобу Volkswagen
Transporter, 2000 р. в., білого кольору, держ.
номер - НОМЕР_1.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 про
визнання спільною сумісною власністю
квартири АДРЕСА_1 та торгівельного
павільйону, про визнання права
власності на 1/4 вказаної квартири та 3/4
торгівельного павільйону відмовити.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 про
визнання права власності на 1/4 частку
транспортного засобу Volkswagen Transporter, 2000 р.
в., білого кольору, держ. номер - НОМЕР_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частку
транспортного засобу Volkswagen Transporter, 2000 р.
в., білого кольору, держ. номер - НОМЕР_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні вимог ОСОБА_4 про
визнання права власності на
торгівельний павільйон по АДРЕСА_2 в
порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
судові витрати у сумі 2007,26 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особою, яка не була
присутня під час проголошення рішення -
з моменту отримання копії рішення.

Суддя
В. В.
Кокорєв