Cправа № 2014/4821/2012
Провадження №
РІШЕННЯ

іменем України

31.10.2014 року Зміївський районний
суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Нестерцової
Н.В.

секретаря Горобець
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Змієві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ті особи
Задонецька сільська рада Зміївського
району Харківської області,
Реєстраційна служба Зміївського
районного управління юстиції
Харківської області про визнання права
власності в порядку спадкування,
витребувати майна, виселення та
скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2012 року ОСОБА_1 звернулась з
позовом до Задонецької сільської ради
Зміївського районного суду
Харківської області про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом.

У подальшому, 19.03.2013 року, 02.07.2013
року, 31.03.2014 року і остаточно 07.08.2014 року
ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги,
пред'явила позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ті
особи Задонецька сільська рада
Зміївського району Харківської
області, Реєстраційна служба
Зміївського районного управління
юстиції Харківської області, про
визнання права власності в порядку
спадкування, витребувати майна,
виселення та скасування державної
реєстрації.

У позові ОСОБА_1 зазначила, що є
дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року її мати ОСОБА_5
померла.

07.05.1991 року її батько ОСОБА_4
придбав у власність житловий будинок
АДРЕСА_1.

У 1997 році її чоловік ОСОБА_6, що був
зареєстрований за вказаною адресою,
дозволив проживати у будинку ОСОБА_2,
який висловив про свій намір, у
майбутньому, придбати цей будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер в
АДРЕСА_2, де проживав останнім часом.

Як вказала позивачка, після
смерті батька вона фактично прийняла
спадщину, яка складалась з особистих
речей, грошових вкладів на ощадних
книжках та житловий будинок за
вищевказаною адресою.

18.08.2011 року рішенням Київського
районного суду м.Харкова за нею визнано
право власності на грошові вклади в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_4

У 2012 році вона дізналась, що
ОСОБА_2, використав смерть батька на
свою користь, через суд визнав за собою
право власності на вказаний житловий
будинок на підставі того, що він,
начебто, придбав його за усним
договором.

23.04.2013 року рішенням Апеляційного
суду Харківської області було
скасовано рішення Зміївського
районного суду Харківської області від
25.06.2009 року про задоволення позову
ОСОБА_2 та визнання дійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 права
власності на вказаний будинок.

В ході розгляду справи вона
дізналась про те, що ОСОБА_2 продав 7/10
частин цього житлового будинку на
користь дочки дружини ОСОБА_7 - ОСОБА_3

Таким чином, на момент розгляду
справи, власниками спірного будинку є
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно в 7/10 та 3/10
частинах. Їх право власності
зареєстровано в Реєстраційній службі
Зміївського РУЮ.

Позивачка вважає, що прийнята нею
спадщина у виді житлового будинку за
вказаною адресою вибула із володіння
не з її вини і вона правомірно ставить
питання про витребування належного
майна у відповідачів.

Крім того, ОСОБА_1 посилаючись на ст.41
Конституції України, вважає, що вправі
володіти, користуватись та
розпоряджатись своєю власністю.
Відповідачі, проживаючи в спадковому
будинку, обмежують її права власника,
тому підлягають виселенню.

Рішення суду про задоволення позову
про повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи витребуванням
майна із чужого незаконного володіння
є підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, щ
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасовує попередні
реєстрації.

Позивачка просить суд прийняти рішення
про скасування державної реєстрації
права власнсті за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та, у
подальшому, здійснення державної
реєстрації права власності на вказаний
будинок за нею.

Таким чином, ОСОБА_1 просить суд:

1. Визнати за нею право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку
спадкування після смерті батька ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

2. Витребувати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 житловий будинок за
вказаною адресою, виселити вказаних
осіб з належного їй спадкового будинку
без надання іншого жилого приміщення.

3. Скасувати державну реєстрацію права
власності на 7/10 частини житлового
будинку за вказаною адресою за ОСОБА_3

4. Скасувати державну реєстрацію права
власності на 3/10 частини житлового
будинку за вказаною адресою за ОСОБА_2

5. Здійснити державну реєстрацію права
власності на вищевказаний житловий
будинок за нею.

У судовому засіданні представники
позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 наполягали
на задоволенні позову.

ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_1 прийняла
спадщину після смерті свого батька
ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 висловлював намір
купити будинок за адресою: АДРЕСА_1,
однак потім через хворобу дружини та
дочки, просив зачекати та дозволити
проживати в цьому будинку.

Представник позивачки вказав, що
дізнався про визнання на підставі
судового рішення за ОСОБА_2 права
власності на вказаний будинок та
дійсності договору купівлі-продажу
вказаного будинку, вважає дії ОСОБА_2
протиправними.

Представник ОСОБА_8 підтвердив
обставини, які викладені у позовій
заяві.

Він вказав, що ОСОБА_1 прийняла спадщину
після смерті батька ОСОБА_4

Спадщина складається із грошових
вкладів, особистих речей та житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду
м.Харкова від 18.08.2011 року за ОСОБА_1
визнано право власності в порядку
спадкування на грошові вклади
померлого батька ОСОБА_4

Той факт, що ОСОБА_1 прийняла частину
спадщини після смерті батька свідчить
про те, що вона прийняла її в цілому,
незалежно від того, у чому полягає
частина, що залишилась, і де вона
знаходиться. За таких обставин, ОСОБА_1
прийняла спадщину у виді житлового
будинку за вищевказаною адресою.

Рішення суду, на підставі якого було
визнано за ОСОБА_2 право власності на
спірний житловий будинок з визнанням
дійсним договору купівлі-продажу,
скасоване в ході розгляду справи
апеляційною інстанцією у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

За таких обставин, договір купівлі -
продажу 7/10 частин вказаного будинку
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнається
недійсним.

ОСОБА_2 не виконує взятих на себе
зобов'язань щодо оплати квартплати.

Таким чином, відповідачі безпідставно
утримують будинок та проживають в
ньому.

Тому, необхідно витребувати майно у
виді спірного будинку у відповідачів,
виселив їх з цього будинку та скасувати
державну реєстрацію про право
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на будинок.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав.

Він пояснив, що ОСОБА_1 не прийняла
спадщини у вигляді житлового будинку
за вищевказаною адресою. До смерті
батька позивачки ОСОБА_4 відбулась
домовленість щодо придбання ним цього
будинку, кошти за цей будинок отримав
ОСОБА_6 Тривалий час він разом з сім'єю
проживає у цьому будинку.

У подальшому, ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про причини суд не
повідомив, доказів на підтвердження
заперечень не надав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засіданя не
з'явилась, про час, дату, місце розгляду
справи повідомлялась належним чином, в
тому числі, й шляхом публікації
оголошення в пресі, про причини неявки
суд не повідомила, заперечень не
надала.

Представник 3-тьої особи - Задонецької
сільської ради Зміївського району
Харківської області в судове засідання
не з'явився, сільський голова Шевченко
Г.О. звернулась із клопотанням про
розгляд справи за відсутності
представника сільської ради.

Із заявою про розгляд справи за
відсутності представника
Реєстраційної служби Зміївського
районного управління юстиції
Харківської області звернулась
в.о.начальника реєстраційної служби
Пашук В.В. Заперечень за позовом не
надано.

Ознайомившись з матеріалами справи,
заслухав пояснення сторін, дослідив
надані докази, суд приходить до
наступного.

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, що підтверджується копіями
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1
від 15.10.1957 року та свідоцтва про
одруження серії НОМЕР_2. (а.с.13 т.1)

Мати ОСОБА_1, ОСОБА_5, померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що вбачається з копії
свідцтва про смерть серії НОМЕР_3. (а.с.14
т.1)

Батько позивачки ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_4 від 08.09.1998 року. (а.с.12т.1)

ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги
після померлого батька ОСОБА_4

При вирішення даного спору, суд
керується вимогами ст.ст. 529,549 ЦК
України ред.1963 року.

Згідно ст.549 ЦК України, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.

Вказані дії повинні бути здійсненні
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Крім ОСОБА_1, інших спадкоємців, які б
звертались до нотаріальної контори не
встановлено, що підтверджується
довідкою завідувача Зміївської
державної нотаріальної контори
Харківської області від 12.01.2013 року за
№ 1910116 (а.с.29т.1), довідкою завідувача
Краснокутської державної нотаріальної
контори Харківської області від 13.02.2013
року за № 50/01/16 ( а.с.43 т.1) та довідкою
завідувача Харківським обласним
державним нотаріальним архівом від
21.02.2013 року за № 484/01-02. (а.с.45 т.1)

Рішенням Київського районного суду
м.Харкова від 18.08.2011 року, яке набрало
законної сили, за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом визнано право
власності на грошові кошти на рахунках,
що знаходяться в ТБО№10020/0470 в м. Зміїв
Харківської області, відкриті на ім'я
ОСОБА_4, а саме: рахунок НОМЕР_5/
відкритий 28.12.1991 року на суму 0,80 грн.;
рахунок НОМЕР_6 відкритий 01.01.1992 року на
суму 1050 грн.; рахунок НОМЕР_7/ відкритий
16.12.1993 року на суму 242,30 грн.; рахунок
НОМЕР_8; відкритий 01.01.1992 року на суму
5268,90 грн. (а.с.7т.1)

Вказаним рішенням встановлено, що
ОСОБА_1 прийняла спадщину в порядку
ст.ст. 529,549 ЦК України.

Зі змісту ст.549 ЦК України вбачається,
що прийняття частини спадкового майна
означає прийняття спадщини в цілому.

Таким чином, ОСОБА_1 прийняла спадщину
після смерті батька ОСОБА_4 й на
житловий будинок АДРЕСА_1, який належав
померлому на підставі договору
купівлі-продажу від 07.05.1991 року. (а.с.8,9
т.1)

Крім того, рішенням Апеляційного
суду Харківської області 23.04.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 про визнання
дійсним договіру купівлі-продажу
житлового будинку та визнання права
власності, встановлено, і не потребує
доказуванню згідно ст.61 ЦПК України, що
ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину,
оскільки проживала разом з батьком на
день його смерті. (а.с.92 т.1)

За таких обставин, є підстави для
визнання за ОСОБА_1 права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 25.06.2009 року
було визнано дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, за ОСОБА_2 визнано право
власності на вказаний житловий
будинок. (а.с.20-22 т.1)

Після реєстрації права власності на
цей будинок (а.с.23 т.1) ОСОБА_2 продав його
7/10 частин ОСОБА_3, та став власником 3/10
частин, що вбачається із копії договору
купівлі-продажу від 25.09.2010 року. (а.с.24-25
т.1)

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області 23.04.2013 року
вищезазначене рішення суду від 25.06.2009
року скасоване та ухвалене нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та визнання за
ОСОБА_2 права власності на вказаний
житловий будинок відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили.
( а.с. 91-94 т.1)

Оскільки ОСОБА_1 прийняла спадщину і
має право власності на житловий
будинок за вищевказаною адресою, то
вправі витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правої підстави, заволоділа ним
відповідно вимог ст.387 ЦК України.

Судовим розглядом встановлено, що
спірний будинок вибув із володіння
позивачки не з її вини. Відповідач
ОСОБА_2 набув право власності на цей
будинок на підставі рішення суду,
продав його частину, однак, рішення
суду, що було підставою набуття права
власності на житловий будинок,
скасоване.

Згідно ст.330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
право, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

П.3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачає, що
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати ( добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

За таких обставин, вимоги позивачки
щодо витребування належного їй майна у
останнього набувача - 7/10 частин будинку
у ОСОБА_3 та 3/10 частин у ОСОБА_2 на думку
суду є правомірними та узгоджується з
п.10 постанови ПВС України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року, п.22 постанови ПВСС України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» №5 від 07.02.2014 року.

Доказів на підтвердження того, що, за
конкретих обставин, відповідачі
володіють майном ОСОБА_1, а також
займають житловий будинок законно, не
надано.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Ст.41 Конституції України передбачає, що
кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю.

Згідно ст.ст.319, 321 ЦК України власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений в його
здійсненні.

З урахуванням вищевказаного, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 щодо виселення
відповідачів відповідно до ч.3 ст.116 ЖК
України, оскільки станом на момент
вирішення справи та, з урахуванням всіх
обставин, підстав вважати що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 правомірно за згодою власника -
позивачки проживають у житловому
будинку, не має.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
виселення відповідачів підлягають
задоволенню.

Відповідно до абз.5 п.10 постанови ПВС
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
№ 9 - рішення суду про задоволення
позову про повернення майна,
переданого за недійсним правочином, чи
витребування майна із чужого
незаконного володіння є підставою для
здійснення державної реєстрації права
власності на майно, що підлягає
державній реєстрації, за власником, а
також скасування попередньої
реєстрації. (ст. ст.19, 27 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»)

Ст.19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачає, що
підставою для реєстрації прав на
нерухоме майно є рішення суду.

Тому, визнання судом за ОСОБА_1 права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
у порядку спадкування за законом, після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року батька
ОСОБА_4,є підставою для здійснення
реєстрації її права власності на
вказане нерухоме майно.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
скасування державної реєстрації права
власності на 7/10 та 3/10 частин житлового
будинку за вказаною адресою відповідно
за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольняються
судом.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про
здійснення за нею реєстрації права
власності на вказаний житловий
будинок, на думку суду є
безпідставними, оскільки ОСОБА_1 вправі
це зробити після набрання даного
судового рішення законної сили.

Судові витрати позивачки по сплаті
судового збору стягуються з
відповідачів у рівних частках.

Керуючись ст.41 Конституції України,
ст.ст.529,549 ЦК України (ред.1963 р.),
ст.ст.319,321,330,387,388 ЦК України, ч.3 ст.116 ЖК
України, ст.ст.19,26 Закону України « Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», абз. 5
п.10 постанови Пленуму Верхвного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
№ 9, п.22 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» №5 від 07.02.2014 року,
ст.ст.10,11,60,61,88,209,212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 року батька ОСОБА_4.

Витребувати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 житловий будинок
АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію
права власності на 7/10 частин житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Скасувати державну реєстрацію
права власності на 3/10 частин житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із
житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 витрати по сплаті
судового збору по 229 (двісті двадцять
дев'ять) грн.10 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд шляхом подання
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня його проголошення.

Головуючий: