Справа № 148/6282/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року

м.
Тульчин

Тульчинський районний суд
Вінницької області

в складі : головуючого судді
Карнауха А.П.

при секретарі
Грабовській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тульчині справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна в натурі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до
Тульчинського районного суду із
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна в натурі, мотивуючи свої позовні
вимоги наступним.

Відповідно до свідоцтва про
право на спадщину ВТА 567496, виданого
нотаріусом, йому належить спадщина, яка
складається із ? частини житлового
саманного будинку, розташованого в
с.Крищинці Тульчинського району
Вінницької області по
вул..Колгоспній,39, житловою площею 77,7
кв.м, загальною площею 102,2 кв.м.

Спадкоємцем решти ? частина
будинку з господарськими будівлями та
спорудами є відповідач – його брат
ОСОБА_2. Позивачу невідомо чи прийняв
той спадщину, яка відкрилась після
смерті батька – ОСОБА_3, але він
проживає у вказаному будинку, який
належить їм на праві спільної
часткової власності. Доступу до
будинку брат йому не дає, перешкоджає у
цьому. Будинок потребує ремонту. Для
проведення ремонту потрібно поділити
будинок та господарські будівля,
споруди між ним та відповідачем в
натурі. Крім того, частину земельної
ділянки, якою позивач має право
користуватись, він хоче приватизувати.
Добровільно провести поділ будинку та
господарських споруд відповідач не
погоджується, Тому він вимушений
звернутись до суду.

Просить суд поділити між ним
та відповідачем будинок №39 по
вул..Колгоспній в с.Крищинці
Тульчинського району Вінницької
області в натурі, виділивши йому
вхідний майданчик «а1», кімнату 1-6
площею 16,6 кв.м, кімнату 1-5 площею 26,8 кв.м,
кімнату 1-1 площею 7,7 кв.м, позначених в
плані будинку. А також господарські
будівлі – сарай, позначений літерою
«Б», сарай, позначений літерою «В», ?
частину огорожі, позначених у
схематичного плані земельної ділянки.
Відповідачу виділити веранду,
позначену літерою «а», кімнату 1-2
площею 9,7 кв.м, кімнату 1-3 площею 7,1 кв.м,
кімнату 1-7 площею 14 кв.м, кімнату 1-4
площею 20,3 кв.м, позначених в плані
будинку. А також господарські будівлі
– сарай-прибудову «б», сарай «Г», гараж
«Д» ( побудований самовільно), погріб
«П», убиральню «У», ? частину огорожі,
позначених в схематичному плані
земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся
із зустрічної позовною заявою. до
ОСОБА_1 про визнання особи такою, що
втратила право на спадщину. Проте в
судовому засіданні від розгляду
зустрічної позовної заяви відмовився
та просив залишити її без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні свої позовні вимоги
підтримав повністю та пояснив суду, що
варіант поділу майна він вважає
справедливим. Хоча й за площею його
частина будинку із господарськими
будівлями є більшою, але решта майна –
це компенсація відповідачу за
зменшення його частки. Брат у будинку
живе з 2004-2005 років. Він же має своє житло
і в с.Крищинці не живе. Ціну позову при
зверненні до суду він визначив 96800 грн.
Вартість його долі в будинку із
господарськими спорудами біля 66000 грн.
Чому він збільшив свою долю на 30000 грн.
пояснити не може. Підтверджень того, що
запропонований ним варіант поділу
будинку в натурі технічно можливий він
не має. Чому саме так він вважає, що
можна поділити будинок, виділивши
окремо кожному свою частину він
сказати не може.

Відповідач ОСОБА_2 проти
задоволення позову заперечував,
пояснивши, що він живе у спірному
будинку, який на рівних долях належить
йому та позивачу. Згоден, щоб брат жив у
своїй половині. Але на запропонований
варіант поділу не погоджується, бо йому
нічого не лишається. Від зустрічного
позову відмовляється. Просить його
залишити без розгляду, про що подав
письмову заяву.

Представник відповідача –
адвокат ОСОБА_4, в судовому засіданні
позов не визнав, проти його
задоволення заперечував. Пояснив суду,
що позивачем безпідставно збільшена
його частина у спільному майні. Також
технічно не підтверджений варіант
такого поділу і можливість виділення в
натурі долі кожному співвласнику у
запропонованому позивачем варіанті.
Експертний висновок з цього приводу
відсутній.

Із наданих суду письмових
доказів вбачається наступне.

Згідно технічного паспорта
на садибний ( індивідуальний ) житловий
будинок №39 по вул..Колгоспній в
с.Крищинці Тульчинського району,
складеного 18.06.2012 року, власником
будинку вказаний ОСОБА_3.. Площа основна
будинку становить 100 кв.м, вартість 68876
грн. Збудований він у 1958 році.

Із свідоцтва на право
особистої власності на жилий будинок
№147 від 07.12.1988 року, виданого виконкомом
Крищинецької сільської ради народних
депутатів, будинок належить
колгоспному двору, головою якого є
ОСОБА_3

Згідно витягу із реєстру
прав власності на нерухоме майно від
16.07.2012 № 34840621 власником будинку №39 по
вул..Колгоспній в с.Крищинці
Тульчинського району є ОСОБА_3 Загальна
площа будинку 102,2 кв.м, житлова – 77,7
кв.м. Вказано також, що загальна площа
будинку змінена з 105 кв.м на 102,2 кв. та
житлова з 50,7 кв.м та 77,7 кв.м через
самочинне переобладнання. Гараж
побудовано самочинно.

Згідно свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого 06.11.2012
року державним нотаріусом
Тульчинської державної нотаріальної
контори, спадкоємцями майна –
житлового будинку №39 в с.Крищинці
Тульчинського району є ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 Їм належить по ? частині у цьому
майні. Вартість спадкового майна на
день смерті складає 66100 грн.

Згідно витягу про державну
реєстрацію прав від. 27.11.2012 року № 36436024
права власності на ? частину житлового
будинку №39 в с.Крищинці Тульчинскього
району належить ОСОБА_1

Вислухавши пояснення
сторін, дослідивши відповідно до ст..212
ЦПК України письмові докази у
справі,суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.357 ЦК
України частки у праві спільної
часткової власності вважаються
рівними якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або
законом.

Факт перебування спірного
домоволодіння у спільній частковій
власності позивача та відповідача
сторонами не оспорюється.

При нотаріальному
оформленні свідоцтва про право на
спадщину за законом частка позивача у
спадковому майні визначена – ? частина
житлового будинку №39 по
вул..Колгоспній в с.Крищинці
Тульчинського району з відповідними
господарськими будівлями.

Доказів того, що між
співвласниками цього майна є
домовленість про визначення такої
частки у інших розмірах суду не надано.
Не визначені вони в інших розмірах і за
законом.

В той же час, позивачем
заявлені позовні вимоги про виділення
йому в натурі частки у спільній
частковій власності у більшому
розмірі, ніж ? частка цього майна.
Зокрема, позивач вимагає виділити йому
3 кімнати у будинку житловою площею 51
кв.м.

При цьому із наданого ним в якості
письмового доказу технічного паспорта
на будинок вбачається, що вся житлова
площа будинку складає 77.7 кв.м.

Позивачем не надано
належних доказів про вартість його
частки у спільній частковій власності.
В позовній заяві вказана ціна позову
96800 грн. В той же час, згідно свідоцтва
про право власності на спадкове майно
вся вартість спадкового майна на день
смерті спадкодавця складає 66100 грн.
Доказів того,що після смерті
спадкодавця вартість спадкового майна
збільшилась, внаслідок чого і на яку
суму позивачем не надано. Не надано
також доказів вартості частки майна
відповідача. та того, що така вартість є
1/2 загальної вартості спадкового майна.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК
України виділ у натурі частки із
спільного майна не може бути
здійснений у разі якщо це не
допускається за законом або є
неможливим ( ст.183 ЦК України –
неподільна річ).

Позивачем у судовому
засіданні не доведено, що вказаний
будинок із господарськими будівлями
при виділенні його частки в натурі не
втратить свого цільового призначення.
Ним не надано жодного доказу про
технічну можливість запропонованого
ним варіанту поділу спільного майна.

Відповідно до ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі. (
диспозитивність цивільного
судочинства). Самостійне збирання
судом доказів у справі з власної
ініціативи законом не допускається.

Відповідно до ст.131 ЦПК
України сторони зобов»язані подати
свої докази суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.214 ЦПК
України при ухваленні рішення суд
вирішує питання про підтвердження
доказами обставин, що мали місце. За
відсутності такого підтвердження
ухвалення судового рішення про
задоволення позову неможливе.

Оскільки позивачем ОСОБА_1
суду не надано належних та допустимих
доказів на підтвердження можливості
задоволення його позовних вимог, то в
задоволенні позову йому слід
відмовити.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.183,357,364 ЦК України,
ст.ст.131,212,214,215,218 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И
В :

В задоволенні
позову відмовити.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів після його проголошення до
апеляційного суду Вінницької області
через Тульчинський районний суд..

Суддя: