У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 27 травня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що 8 лютого 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено
договір № б/н, згідно з яким останній
отримав кредит у розмірі 4 300 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором, станом на 31 серпня 2012 року
утворилася заборгованість в розмірі 10
483 грн 99 коп. із яких: заборгованість за
кредитом в розмірі 3 381 грн 09 коп.,
заборгованість за процентами за
користування кредитом в розмірі 4 673 грн
64 коп., заборгованість по комісії за
користування кредитом в розмірі 1 453 грн
83 коп., штраф (фіксована частина) в
розмірі 500 грн, штраф (процентна
складова) в розмірі 475 грн

43 коп. Тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просило
стягнути заборгованість, яка
утворилась за неналежне виконання
забовʼ?язань за кредитним договором.

Рішенням Фрунзівського районного суду
Одеської області від

20 лютого 2014 року у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 27 травня 2014 року рішення
Фрунзівського районного суду Одеської
області від 20 лютого

2014 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 8 лютого 2007 року в розмірі 10 483 грн 99
коп. та судові витрати в розмірі 214 грн 60
коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Одеської області від 27 травня 2014 року
та залишити в силі рішення
Фрунзівського районного суду Одеської
області від 20 лютого 2014 року, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що ОСОБА_3 виконав взяті на себе
зобовʼ?язання за кредитним договором,
повернув всю суму кредиту та закрив
кредитну картку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що відповідач взяті на себе
зобовʼ?язання за кредитним договором
не виконав, у звʼ?язку із чим утворилась
заборгованість, а тому позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Із таким висновком судів погодитися не
можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 8
лютого 2007 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ
КБ «ПриватБанк» із заявою, на підставі
якої отримав кредит у розмірі 4 300 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно з розрахунком заборгованості,
наданим банком, заборгованість ОСОБА_3
за кредитним договором від 8 лютого 2007
року станом на 31 серпня 2012 року склала 10
483 грн 99 коп. із яких: заборгованість за
кредитом в розмірі 3 381 грн 09 коп.,
заборгованість за процентами за
користування кредитом в розмірі 4 673 грн
64 коп., заборгованість по комісії за
користування кредитом в розмірі 1 453 грн
83 коп., штраф (фіксована частина) в
розмірі 500 грн, штраф (процентна
складова) в розмірі 475 грн

43 коп. (а. с. 3-5).

Із позовом про стягнення
заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду 16 жовтня 2012 року та
надало суду Умови і правила надання
банківських послуг (а. с. 7-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до п. 3.1 Умов і правил
надання банківських послуг для надання
послуг банк відкриває клієнту
картрахунки, видає клієнту картки. Їх
вид і строк дії визначений у заяві і в
Пам'ятці клієнта. Датою укладення
договору є дата відкриття рахунка,
указаного в розділі «Відмітки банку»
заяви. Відповідно до п. 9.12 цих же Умов і
правил договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку одна із сторін не
попередить другу сторону про
припинення дії договору, то він
автоматично пролонговується на такий
же строк.

Зазначені положення Умов і правил
надання банківських послуг свідчать
про те, що строк дії договору
визначається не тільки цими правилами,
а й положеннями, вказаними у Пам'ятці
клієнта, та строком дії кредитної
картки.

Відповідно до Правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг позовної давності

ст. 257 ЦК України) щодо місячних
платежів починається після несплати
чергового платежу, а щодо повернення
кредиту в повному обсязі - зі спливом
останнього дня місяця дії картки (ст. 261
ЦК України), а не закінченням строку дії
договору.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
викладено у постанові від 19 березня 2014
року у справі

№ 6-14цс14.

Банк не надав суду належних доказів
того, що ОСОБА_3 було видано нову картку
після спливу дії старої, а суд не
встановив та не перевірив, до якого
часу діяла видана відповідачеві
кредитна картка.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
встановив, а суд апеляційної інстанції
не перевірив, коли у кредитора виникло
право на звернення до суду, враховуючи
несплату чергового платежу, коли
припинена дія картки.

28 січня 2014 року ОСОБА_3 подав заяву про
застосування строку позовної давності
(а. с. 77).

На зазначене суди уваги не звернули,
фактичні обставини не встановили, не
застосували закон, що регулює
правовідносини, які виникли між
сторонами, тому судові рішення мають
бути скасовані з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України
справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Фрунзенського районного суду
Одеської області від 20 лютого 2014 року
та рішення апеляційного суду Одеської
області від 27 травня

2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
Ю.Г. Іваненко