Справа № 663/2648/14-ц
Провадження № 2/663/736/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Скадовськ

Скадовський районний суд
Херсонської області у складі

головуючого
судді Шульги К. М.

секретаря
Молошенко В. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним
позовом, в якому зазначає, що 23.09.2002 між
нею та відповідачкою було укладено
договір довічного утримання, за
умовами якого відповідачка взяла на
себе зобов'язання з довічного
забезпечення позивачки у вигляді
забезпечення харчуванням, одягом,
здійсненням догляду тощо. Позивач, як
відчужував майна, в свою чергу,
передала у власність відповідачу
належну їй на праві власності
трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1.
Відповідачка обов'язки за договором не
виконує, добровільно розірвати договір
відмовляється, уникає спілкування
взагалі. Просить розірвати договір
довічного утримання, укладений 23.09.2002
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також визнати на
позивачкою право власності на квартиру
по АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні
уточнила позовні вимоги, просила також
зобов'язати державного нотаріуса
повернути їй як відчужувану
правовстановлюючий документ на
зазначену квартиру та зняти заборону
відчуження, накладену Скадовською
державною нотаріальною конторою 23.09.2002
р.№ 33.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, надала належним чином
посвідчену заяву про визнання позову.

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_3 підтвердив
визнання позову відповідачем, не
заперечував проти задоволення
позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 вересня 2002 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір
довічного утримання, посвідчений
державним нотаріусом, зареєстрований в
реєстрі за № 2732, відповідно до якого
ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2
належну їй на праві приватної
власності квартиру АДРЕСА_1, взамін
чого ОСОБА_2 зобов'язалась надавати
відчужувачу довічно матеріальне
забезпечення (а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст.744 ЦК України
за договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає іншій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечити відчужувача утриманням та
(або) доглядом довічно.

Відповідно до ст.755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
віджучувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини або на вимогу набувача.

У разі розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужував набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення.

Відповідно до копії паспорта, виданого
03.06.2009, ОСОБА_4 є громадянкою Латвії,
проживає в м. Огре (а.с.12, 13).

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

З огляду на викладене, обставини, на які
позивач посилається як на підставу
своїх вимог щодо підстав розірвання
договору довічного утримання, а саме -
проживання набувача майна в іншій
державі, що унеможливлює виконання
обов'язку з довічного забезпечення та
догляду, знайшли підтвердження в ході
розгляду справи.

Обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню ( ч.1 ст. 61 ЦПК
України).

Оскільки сторони визнали, що
відповідач не виконує покладені на неї
обов'язки договором довічного
утримання, суд вважає за можливе
розірвати договір довічного утримання,
укладений 23 вересня 2002 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 та поновити право власності
на відчужену квартиру по АДРЕСА_1, за
ОСОБА_1.

Разом з тим, вимога про зняття судом
заборони відчуження з даної квартири
не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про
нотаріат» одержавши повідомлення,
зокрема, про розірвання договору
довічного утримання, нотаріус знімає
заборону відчуження жилого будинку,
квартири, дачі, садового будинку,
гаража, земельної ділянки, іншого
нерухомого майна.

Відповідно до п.7.5 Глави 2 розділу ІІ
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України при посвідченні
договору довічного утримання (догляду)
накладається заборона відчуження
майна в установленому порядку, про що
робиться напис на всіх примірниках
договору.

Главою 15 цього ж Порядку передбачено,
що заборона відчуження майна
знімається нотаріусом, який накладав
заборону, у разі отримання
повідомлення про припинення,
розірвання, визнання недійсним
договору довічного утримання (догляду).
Якщо нотаріус, який наклав заборону,
позбавлений можливості зняти її,
заборона може бути знята іншим
нотаріусом. При цьому таким нотаріусом
направляється за місцем зберігання
справи, що містить відомості про
накладання заборони, повідомлення про
зняття заборони.

Таким чином, у разі задоволення позову
про розірвання договору довічного
утримання зняття заборони на
відчуження майна здійснюється
відповідним нотаріусом на підставі
рішення суду.

З урахуванням викладеного суд вважає
вимоги позивача такими, що підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись ст.744, 755 України, ст.ст.3, 10, 11,
61, 174 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
договору довічного утримання
задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання
від 23 вересня 2002 року, укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом Скадовської
держнотконтори 23 вересня 2002 року №2732.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., ідент.
номер НОМЕР_1, право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Херсонської області
через Скадовський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя
К. М. Шульга