АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1899/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 47 Мельник І.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пальонний В. С. УХВАЛА
04 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоПальонного В.
С.суддівЄльцова В. О. , Карпенко О. В. при
секретаряхВолвенко А.І., Посипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 5 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до
відкритого акціонерного товариства
«Черкаське автотранспортне
підприємство 17 127» Черкаської міської
ради про визнання договору оренди
таким, що припинив дію, -
в с т а н о в и л а :
В квітні 2013 ОСОБА_7 звернулася до суду з
позовом до ВАТ «Черкаське
автотранспортне підприємство 17 127»
Черкаської міської ради про визнання
договору оренди таким, що припинив дію.
В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що згідно рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 10 березня 2006 року є
власником автостанції і проміжної
зупинки з пунктом накопичення та
відправлення пасажирів, розташованої
Між колишнім власником вказаної
автостанції - ВАТ «Черкаське АТП 17 127»
та Черкаською міською радою 8 липня 2003
року було укладено договір оренди
земельної ділянки площею 4072 кв. м, що
знаходиться за вказаною адресою,
строком на 49 років, а 6 вересня 2007 року
укладено доповнення до вказаного
договору, відповідно до якого річна
орендна плата встановлюється у розмірі
3% від грошової оцінки земельної
Вважає, що договір від 8 липня 2003 року та
доповнення до цього договору від 6
вересня 2007 року втратили чинність,
оскільки з моменту вступу в законну
силу рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 10 березня
2006 року фактичне право користування
земельною ділянкою від ВАТ «Черкаське
АТП 17 127» перейшло до неї. В порушення п.
7.4 договору оренди ВАТ «Черкаське АТП 17
127» не повідомило орендодавця та її про
необхідність переоформлення
документів на право подальшого
користування земельною ділянкою, в
зв'язку з чим вона та орендодавець були
позбавлені можливості належним чином
та своєчасно переоформити документи.
З врахуванням викладеного, уточнивши
позовні вимоги, позивачка просила
визнати таким, що припинив свою дію
договір оренди земельної ділянки
площею 4072 кв. м., розташованої по
АДРЕСА_1, укладений 8 липня 2003 року між
міською радою, і доповнення до цього
договору від 8 липня 2007 року та визнати
за нею право оренди спірної земельної
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 5 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати і ухвалити у
справі нове рішення, яким задовольнити
її позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_7 і її представника, які
підтримали апеляційну скаргу,
представників ВАТ «Черкаське
автотранспортне підприємство 17 127»,
які заперечували проти її задоволення,
представника Черкаської міської ради,
яка у вирішенні питання про
задоволення апеляційної скарги
покладається на думку суду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що власником
спірної земельної ділянки площею 4072
кв.м., розташованої по вул. Ільїна, 239 м.
Черкаси, на якій знаходиться
приміщення автостанції та проміжної
зупинки з пунктом накопичення і
відправлення пасажирів, є Черкаська
міська рада, рішенням якої ця ділянка
віднесена до земель транспорту.

8 липня 2003 року між Черкаською міською
радою та власником зазначеної
автостанції - ВАТ «Черкаське
автотранспортне підприємство 17127» був
укладений договір оренди спірної
земельної ділянки строком на 49 років, а
6 вересня 2007 року - доповнення до цього
договору про зміну розміру орендної
плати.

На підставі рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 10 березня
2006 року право власності на приміщення
вказаної автостанції набула ОСОБА_7,
яка звернулася до суду з позовом про
визнання права власності на це
приміщення до приватного підприємства
«Нафта-Трейд», обґрунтовуючи позов тим,
що відповідно до умов договору про
відступлення права вимоги, укладеного
нею з АППБ «Аваль» вона отримала право
вимоги до відповідача за кредитним
договором між банком та ПП
«Нафта-Трейд».

Після набуття ОСОБА_7 права власності
на приміщення автостанції ні вона, ні
ВАТ «Черкаське автотранспортне
підприємство 17127» до Черкаської
міської ради з приводу розірвання
попереднього договору оренди
земельної ділянки та укладення
договору оренди з новим власником не
зверталися і попередній договір оренди
продовжує діяти та виконується
сторонами.

Звернувшись до суду з даним позовом про
визнання договору оренди спірної
земельної ділянки таким, що припинив
дію, та визнання за нею права оренди
цієї земельної ділянки, ОСОБА_7 як на
правову підставу своїх вимог
посилалася на ст.377 ЦК України, ст. 120 ЗК
України та статті 7, 31 Закону України
«Про оренду землі».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що в матеріалах справи
відсутні будь-які докази набуття ПП
«Нафта-Трейд», від якого право
власності на приміщення автостанції
перейшло до ОСОБА_7, права власності чи
користування на спірну земельну
ділянку і відповідно це право не могло
перейти до останньої, а крім цього,
чинним на час виникнення спірних
правовідносин законодавством не було
передбачено припинення попереднього
договору оренди та перехід права
орендаря до нового власника будівлі
лише за фактом набуття права власності
на цю будівлю.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами виникли правовідносини з
приводу набуття права користування
земельною ділянкою при переході права
власності на розташовану на цій
земельній ділянці будівлю чи споруду.

На час виникнення спірних
правовідносин ( березень 2006 року) вони
регулювалися Законом України «Про
оренду землі», статтею 120 ЗК України та
статтею 377 ЦК України.

Спеціальним законом, який регулює
зазначені правовідносини, є Закон
України «Про оренду землі», який
визначає в тому числі і порядок
переходу права на оренду земельної
ділянки ( стаття 7 ) та підстави
припинення договору оренди землі (
стаття 31 ).

Статтею 7 вказаного Закону, яка
визначає порядок та умови переходу
права на оренду земельної ділянки, в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин (березень 2006
року), не було передбачено припинення
попереднього договору оренди та
перехід права орендаря до нового
власника будівлі лише за фактом
набуття права власності на цю будівлю.

Стаття 31 Закону «Про оренду землі», яка
визначає підстави припинення договору
оренди землі, в редакції, чинній на
березень 2006 року, не містила і такої
підстави припинення договору оренди
землі, як набуття права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
що розташовані на орендованій іншою
особою земельній ділянці. Цією нормою
Закон доповнено тільки 5 листопада 2009
року.

В той же час частиною другою статті 31
Закону «Про оренду землі» в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, було передбачено
припинення договору оренди землі в
інших випадках, передбачених законом.

Іншими законами, які регулюють спірні
правовідносини, є стаття 377 ЦК України
та стаття 120 ЗК України.

Відповідно до частини першої статті 120
ЗК України в редакції, чинній станом на
березень 2006 року, при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину могло переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

З матеріалів справи вбачається, що
будь-яких цивільно-правових угод з
приводу спірної земельної ділянки
ОСОБА_7 не укладала, про що і зазначив
суд у рішенні.

Стаття 377 ЦК України в редакції, чинній
станом на березень 2006 року, передбачала
перехід права власності або
користування на земельну ділянку до
особи, яка придбала житловий будинок,
будівлю або споруду, розташовані на цій
земельній ділянці, зокрема відповідно
до частини другої цієї статті якщо
житловий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці,
наданій у користування, то у разі їх
відчуження до набувача переходить
право користування тією частиною
земельної ділянки, на якій вони
розміщені, та частиною ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування.

Зі змісту вказаної статті ЦК
вбачається, що у разі придбання особою
житлового будинку, будівлі або споруди
до неї від попереднього власника
переходить право власності або
користування на земельну ділянку, на
якій ці будинок, будівля або споруда
розташовані.

Згідно матеріалів справи право
власності на приміщення автостанції,
розташоване на спірній земельній
ділянці, до ОСОБА_7 перейшло від ПП
«Нафта-Трейд», а тому відповідно до
положень статті 377 ЦК від ПП
«Нафта-Трейд» до неї мало перейти і
право власності чи право користування
на цю земельну ділянку.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що ПП «Нафта-Трейд» не набувало права
власності або права користування
спірною земельною ділянкою, а тому це
право не могло перейти від нього до
нового власника цього приміщення.

Встановивши вказані обставини, суд
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позову.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
встановивши дійсні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, і ухвалив у справі
законне та обґрунтоване рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 5 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до відкритого
акціонерного товариства «Черкаське
автотранспортне підприємство 17 127»
Черкаської міської ради про визнання
договору оренди таким, що припинив дію
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий :

Судді :