Справа № 297/930/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Гецко Ю. Ю., при секретарі
Ердевдій І. С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Берегово справу за позовом ОСОБА_1 до
Берегівської міської ради
Закарпатської області, третя особа без
самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання
частково недійсним рішення 19 сесії 4
скликання Берегівської міськради від
21.05.2004 року № 503 в частині передачі
земельної ділянки АДРЕСА_1 у власність
ОСОБА_2 та про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Берегівського
районного суду Закарпатської області
для захисту своїх порушених прав та
інтересів із позовною заявою до
Берегівської міської ради
Закарпатської області, третя особа без
самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання
частково недійсним рішення 19 сесії 4
скликання Берегівської міськради від
21.05.2004 року № 503 в частині передачі
земельної ділянки АДРЕСА_1 у власність
ОСОБА_2 та про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що в
провадженні слідчого відділу
Берегівського РВ УМВС України в
Закарпатській області перебуває
кримінальне провадження № 0000087
внесене до ЄРДР 05.12.2012 року по факту
підроблення підписів представників
суміжних землекористувачів, що надало
можливість видати громадянину ОСОБА_2
ю. державного акту на право власності
на земельну ділянку яка розташована за
адресою АДРЕСА_1. Так в ході
розслідування вищевказаного
кримінального провадження слідчим в
провадженні якого знаходилася
провадження було призначено
почеркознавчої експертизи в ході
проведення якої було встановлено, що
підпис навпроти прізвища «ОСОБА_1» в
акті встановлення та погодження
зовнішніх меж земельної ділянки від
28.02.2007 року виконаний не ОСОБА_1. Крім
цього звернув увагу суду на той факт, що
при загальній площі земельної ділянки
0,0518 га., громадянин ОСОБА_2 отримав
набагато більшу частку ніж йому
передбачено законодавством.

Просив суд повністю задовольнити
позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав повністю з мотивів
викладених у позовній заяві та просив
його задовольнити повністю.

Представник відповідача Веждел В. І. у
судовому засіданні позов фактично
визнав частково зауважив, що у 2004 році
на момент винесення Берегівської
міською радою оскаржуваного рішення,
акту встановлення меж в переліку
необхідних документів передбачено не
було, а тому рішення вважає законним,
щодо позовної вимоги щодо скасування
державного акту то представник міської
ради залишив вирішення даного питання
на розсуд суду посилаючись до висновки
почеркознавчої експертизи.

Представник третьої особи ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги
заперечив та зазначив, що позивачем не
надано суду жодних доказів того, що
рішення є незаконним і підлягає
скасуванню, щодо наявності експертного
висновку то зауважив, що дана
експертиза проводилася в рамках
розслідування кримінального
провадження і до цієї справи не має
жодного відношення і тому просив суд не
брати її до уваги як доказ.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, пояснення свідків
та вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України) громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі: а)
придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Згідно із ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, що
діяв у період видачі державних актів,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

З огляду на вищенаведені положення
закону громадянин може порушувати
питання про одержання ним безоплатно у
власність чи в користування земельної
ділянки, яка є вільною, тобто такою, що
не перебуває у власності чи в
користуванні іншої особи.

Але неможна не зауважити, що також
необхідно додати до клопотання
"графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки". Це обумовлено тим, що
пересічний претендент зіткнеться із
проблемою коли, маючи бажання
приватизувати земельну ділянку, навряд
чи особа буде знати, які земельні
ділянки є вільними і можуть бути
приватизовані за відповідним цільовим
використанням. Органи земельних
ресурсів в свою чергу зобов'язані
надати інформацію про вільні земельні
ділянки, що можуть бути приватизовані,
за зверненням громадянина, яке повинно
розглядатися як інформаційний запит в
розумінні Закону України "Про
інформацію".

Відповідно положень коментованої
редакції ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу
України, яка на відміну від попередніх
частин, присвячена приватизації
земельних ділянок за так званою повною
процедурою, коли земельна ділянка
передається особі у власність з
відведенням із земель державної
(комунальної) власності, у тому числі
тих, що перебувають у користуванні
інших осіб.

При цьому слід зауважити, що повна
процедура приватизації застосовується
при отриманні земельних ділянок для
ведення ФГ, ОСГ, для садівництва,
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів
(ст. 121 ЗКУ), а також у випадку з наданням
земельних ділянок "чорнобильцям" (право
на приватизацію цих осіб передбачене
ст. 1 Закону України "Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв)", ч. 3 ст. 35 Закону України
"Про соціальний та правовий статус
осіб, що постраждали внаслідок аварії
на Чорнобильській АЕС" та постановою
КМУ від 13.12.2001 N 1651 "Деякі питання
реалізації громадянами, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, права на отримання
земельної частки (паю)").

Також в судовому засіданні
встановлено, що при загальній площі
земельної ділянки 0,0518 га., із яких 88 м2,
землі загального користування,
громадянин ОСОБА_2 отримав 0,0279 га, тоді
як його квартира має тільки 2/5 і
відповідно він міг отримати не більше
ніж 0,0172 м2 із який 74 м2 знаходяться під
квартирою. В свою чергу ОСОБА_1
враховуючи, що його квартира складає, 3/5
частини будинку має право на 258 м2 із
яких 151 м2 знаходиться під квартирою.

Крім цього згідно Рішення
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 року N 7-рп/2009 органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
змін чи припинення. Разом з тим,
предметом доказування у даній справі є
не правомірність скасування рішень
ради, а правомірність прийняття
рішення про передачу у власність
земельних ділянок, на підставі якого
видані оспорювані правовстановлюючі
документи.

Аналогічної думки дотримується і
Верховний Суд України в своїй Ухвалі
від 19 січня 2011 року та Вищий
Спеціалізований Суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у своїй
Ухвалі від 18 квітня 2012 року

На підставі всього вищевикладеного суд
приходить до висновку про порушення
відповідачами інтересів позивача, а
тому суд задовольняє позовні вимоги
повністю.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені витрати.
Тому з відповідача Берегівської
міської ради підлягає стягненню на
користь держави, судовий збір який
позивач повинен був сплатити, однак у
звязку із наявною пільгою не було
сплачено при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 17, 18, 71, 87, 94, 158-163,
167, 254 КАС України, ст. ст. 36 п. 1, 41 п.2,
234 ч. 3 КЗпП України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» із змінами
внесеними постановами від 01.04.1994 р. №4,
від 26.10.1995 р. № 18 і від 25.05.1998 р. №15, суд,

рішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати частково недійсним і скасувати
рішення 19 сесії IV скликання
Берегівської міської ради від 21 травня
2004 року № 503 у частині передачі
земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,0279
га. у власність громадянину ОСОБА_2

Визнати недійсним і скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0279 га., що
розташована по АДРЕСА_2 від 01 серпня 2007
року виданого ОСОБА_2

Стягнути з Берегівської міської ради
Закарпатської області в користь
держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60
коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя Гецко Ю. Ю.