САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 726/1530/14-ц
Провадження №2/726/424/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2014
м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у
складі: головуючого судді Мілінчук С.
В., при секретарі - Руснак Н.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернівці
справу за позовом ОСОБА_1 до
Чернівецької міської ради про визнання
права власності на спадкове майно, суд,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась до суду з позовною
заявою про визнання права власності на
спадкове майно в якій вказує, що вона
являється донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Зазначає, що її прізвище було змінено
внаслідок того, що вона зареєструвала
шлюб із ОСОБА_4, із яким пізніше
розлучилась, проте прізвище «ОСОБА_1»
залишила.

ЇЇ батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в
ІНФОРМАЦІЯ_1, де в 1960 році збудували
житловий будинок, в якому і померли.
Житловий будинок побудований на
земельній ділянці площею 0,26 га., яка
була надана їм в користування
Чернівецькою державною
сільськогосподарською дослідною
станцією, де працював ОСОБА_2 та в
подальшому залишена в їх користуванні
та внесена в земельно-шнурову книгу.

В 1990 році батьки позивача померли.
Після смерті батьків ніхто із трьох
дітей спадкоємців у визначений законом
термін ( шість місяців) не звертався до
нотаріуса із заявою про отриманням
спадщини, проте згідно ст. 549 ЦК в
редакції 1963 року, позивач та брат
ОСОБА_5, вважалися такими, що вступили v
володіння спадковим майном батьків.
Разом з тим, спадкодавці за життя не
оформили право приватної власності на
будинковолодіння та не набули
правовстановлюючих документів на
будинок. Таким чином, оскільки житловий
будинок батьками позивача не здано в
експлуатацію, на нього не має
правоустановчих документів, в єдиному
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно житловий будинок не
зареєстровано - не виявляється
можливим отримати свідоцтво про право
на спадщину за законом у вигляді
вказаного будинковолодіння. До того ж,
земельна ділянка, на якій розміщується
будинок, була лише в користуванні
батьків позивача, а тому їй необхідно
отримати право власності на житловий
будинок, після чого у відповідності до
ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України
вона зможе набути право власності на
земельну ділянку.

Також вказує, що один із її братів, який
також був спадкоємцем
будинковолодіння за законом, в 2008 році
помер, а інший відмовився від своє ї
частки у майні батьків, а тому єдиним
спадкоємцем спадкового майна після
смерті батьків залишилась позивач. На
підставі викладеного просить суд
ухвалити рішення, яким визнати за нею
право власності на спадкове майно, а
саме на житловий будинок літ. «А», сарай
літ. Б», криницю -1, що по АДРЕСА_1.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, позов просили
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов визнав та не
заперечував проти його задоволення.

Суд дослідивши матеріали справи,
вислухавши доводи сторін, оцінивши
належність, допустимість та
достовірність доказів, приходить до
висновку про обґрунтованість позову та
необхідність задоволення позовних
вимог в повному обсязі з наступних
підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1, згідно
копії дубліката свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1 є донькою
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. (а.с.6)

Відповідно до копії свідоцтва про
розірвання шлюбу, позивач після
розірвання шлюбу із ОСОБА_4 залишила
собі прізвище «ОСОБА_1».(а.с.7)

Як вбачається із копії виписки із
протоколу засідання технічної ради при
директорі дослідного господарства
Чернівецької державної с-г. дослідної
станції від 02.03.1978 року ОСОБА_2, батьку
позивача, залишено в користування
земельну ділянку в населеному пункті
Рогізна (нині Чернівці) в розмірі 0,26
га.(а.с.14)

Згідно копій свідоцтв про смерть,
виданих повторно, серій НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_4 встановлено, що батько позивача
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, мати ОСОБА_3
померла ІНФОРМАЦІЯ_4, брат позивача -
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

У відповідності до акту, складеного
головою вуличного комітету Пілат М.Й.
від 06.03.2012 року, після смерті батьків
позивача, остання, зі своїм братом в
січні-лютому 1991 року приїжджали до
будинковолодіння по АДРЕСА_1 та
вивозили звідти речі, здійснювали
розпорядження наявним там майном.
(а.с.21)

У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР (який
діяв на момент правовідносин)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

За таких умов, оскільки двоє із
спадкоємців, а саме позивач та її брат,
після смерті батьків, фактично почали
розпоряджатись та володіти спадковим
майном, вважається що вони прийняли
спадщину належним чином.

Згідно звіту № 116 від 08.02.2014 року про
оцінку нерухомого майна -
будинковолодіння по АДРЕСА_1,
інвентаризаційної та звіту про
результати обстеження вказаного
житлового будинку щодо визначення його
технічного стану від 22.11.2012 року,
будинковолодіння складається з
житлового будинку літ. А, сараю літ. Б,
колодязя І та його технічний стан
характеризується як задовільний.
Експлуатаційний потенціал будинку не є
вичерпаний та експлуатація його є
можливою при проведенні
відновлювального ремонту та
реконструкції.

Проте, довідкою № 2072 від 14.05.2012 року
виданою ЧКОБТІ підтверджується той
факт, що право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.(а.с.20)

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у
разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 1261 ЦК України
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом, право на
спадкування за законом після смерті
батьків мають їх діти ОСОБА_5 та ОСОБА_1.
Проте, у відповідності до заяви ОСОБА_5
від 12.08.2011 року, останній відмовився від
прийняття спадщини та в майбутньому на
неї претендувати не буде. (а.с.33)

Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець
за законом має право відмовитися від
прийняття спадщини на користь
будь-кого із спадкоємців за законом
незалежно від черги.

У такому випадку, єдиним спадкоємцем за
законом майна померлих батьків є їхня
донька ОСОБА_1, яка фактично втупила у
володіння цим майном, а тому вважається
такою, що спадщину прийняла належним
чином.

Згідно зі ст. 376 ЦК України, житловий
будинок, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту. На вимогу власника, суд може
визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Відповідно до листа ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 №
24-753/0/4-13, за змістом зазначених
роз'яснень спадкоємець не позбавлений
права звернутись із позовними вимогами
про визнання права власності на об'єкти
самочинного будівництва в порядку
спадкування. Це узгоджується із
частинами 3, 5 ст. 376 ЦК і нормами про
поняття спадкування та склад спадщини
(статті 1216, 1218 ЦК).

Якщо право звернутися з вимогою про
визнання права власності на об'єкти
самочинного будівництва відповідно до
чинного законодавства (частини 3, 5 ст. 376
ЦК) належало спадкодавцеві, воно також
належить спадкоємцеві, який прийняв
спадщину.

Право вимагати визнання права
власності на самочинно збудоване майно
відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК є
суб'єктивним цивільним правом, яке
переходить у порядку спадкування
відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку, в тому
числі й у випадку визначення судом за
позовом спадкоємця додаткового строку
для прийняття спадщини.

Виходячи з викладеного, спадкоємець, за
умов відповідності самочинного
будівництва будівельним, санітарним та
протипожежним нормам, наявності
інвентаризаційної справи з
експлікацією, висновку про можливість
подальшої експлуатації будинку,
підтвердженого права користування
спадкодавця земельною ділянкою, на
якій знаходиться самочинно збудований
будинок, має право на визнання за ним
права власності на таке будівництво.
Беручи до уваги таке право позивача,
враховуючи те, що він являється єдиним
спадкоємцем вищевказаного майна та
самочинних будівель, суд вважає за
можливе визнати за позивачем право
власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 1216, 1223, 1261, 1268 ЦК
України, ст. 549 ЦК України (редакції 1963
року)ст.ст. 10, 11, 174, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
приватної власності на спадкове майно,
а саме на житловий будинок літ. «А»
загальною площею 37,60 кв.м, сарай літ «Б»,
криниця-1, що по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернівецької
області шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий суддя С. В.
Мілінчук