Єдиний унікальний номер 341/1008/14-ц
Номер провадження 2/341/531/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Галич

Галицький районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Максимчина Ю.Д.

секретаря
Стець Н.М.,

з участю:

позивача:
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідачів
ОСОБА_1, ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Галич справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Дубовецької сільської ради про
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майна та
визнання права власності на 1/3 частки
спадкового майна,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і
просить:

- визнати рішення виконавчого комітету
Дубовецької сільської ради Галицького
району Івано-Франківської області від
26 грудня 2014 року за №113 недійсним;

- визнати свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане 24 березня 2008
року на підставі рішення виконавчого
комітету Дубовецької сільської ради
Галицького району Івано-Франківської
області від 26 грудня 2014 року за №113 на
ім'я ОСОБА_3 недійсним;

- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель
с. Дубівці Галицького району
Івано-Франківської області, право
власності на спадкове майно після
смерті ОСОБА_8, на 1/3 частини
будинковолодіння та погосподарські
будівлі, що розташовані в АДРЕСА_1

Позовну заяву мотивує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_6 року, помер батько
позивача ОСОБА_8, після смерті якого
відкрилося спадщина. До складу
спадщини входить житловий будинок та
погосподарські споруди, що розташовані
по АДРЕСА_1 Галицького району
Івано-Франківської області, які на день
смерті належали батькові позивача.
Звернувшись у квітні 2014 року в
нотаріальну контору для оформлення
спадкових прав, позивач отримав
відмову нотаріуса у зв'язку із
відсутністю правовстановлюючих
документів на спадкове майно. У травні
2014 року позивачу стало відомо, що право
власності на будинок по АДРЕСА_1
оформила його мати - ОСОБА_3. Вважає, що
він як, спадкоємець, першої черги
спадкування за законом після смерті
батька, має право на частку спадкового
майна.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов визнала та просила суд
про задоволення даного позову.

Представник Дубовецької
сільської ради в судове засідання не
з'явився, однак суду надано заяву, в
якій справу спросить розглядати за
відсутності представника Дубовецької
сільської ради, стосовно позовних
вимог, покладався на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги
не визнав, вважав, що позов не
обґрунтований та не підлягає до
задоволення.

В судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали, з викладених в позовній
заяві підстав. Позивач додатково
пояснив, що після смерті батька
працював на кар'єрі в с. Дубівці та
проживав у наданому йому гуртожитку.
Але спадщину прийняв шляхом фактичного
вступу в управління майном. За час
відсутності матері - ОСОБА_5, яка
працювала в іншій області, доглядав за
домоволодінням, сплачував комунальні
платежі, підтримував будинок в
належному стані. Посилаючись на те, що
він є спадкоємцем першої черги
спадкування, просить визнати за ним
право власності на 1/3 частку спадкового
майна.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні, зазначили, що в
управління спадщиною вступив саме
ОСОБА_6, а не його брат, оскільки
проживав у спірному житловому будинку.
Представник відповідача, додав, що
ОСОБА_3 договором дарування від 08.11.2008
року подарувала все будинковолодіння
по АДРЕСА_1 ОСОБА_6. Натомість, позивач
просить визнати за ним право власності
на 1/3 частину даного будинковолодіння
не оспорюючи даний правочин.

Допитані в судовому засіданні
свідки, стверджують, що позивач ОСОБА_1
після смерті батька доглядав за
будинком, підтримував його належний
стан, обробляв земельну ділянку
навколо спірного майна.

Із Свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, виданого
Дубовецькою сільською радою на
підставі рішення виконавчого комітету
№113 від 26.12.2007 року вбачається, що право
власності спірного житлового будинку
оформила ОСОБА_3.

З Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, виданим
Івано-Франківським бюро технічної
інвентаризації від 24.12.2008р. вбачається,
що власником будинковолодіння по
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
є ОСОБА_6.

Довідкою Дубовецької сільської
ради №200 від квітня 2014 року
стверджується, що ОСОБА_11
зареєстрована в АДРЕСА_1 Склад сімї: син
- ОСОБА_6, невістка ОСОБА_12, син - ОСОБА_1,
невістка - ОСОБА_13, онука - ОСОБА_14,
правнука - ОСОБА_15.

Довідкою №556 від 10.10.2014р. вбачається що
ОСОБА_13 й ОСОБА_9 зареєстрований
АДРЕСА_1 і склад сімї є: мати - ОСОБА_3 та
дружина - ОСОБА_12.

Із довідки №207 від 28.04.2014р., виданої
Дубовецькою сільською радою
вбачається, що відповідно до записів в
погосподарських книгах домоволодіння
по АДРЕСА_1 являлося власністю
померлого ОСОБА_8.

Із копій матеріалів спадкової справи,
заведеної після смерті ОСОБА_8 за
номером 103, вбачається, що 18 квітня 1997
року із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину звернулася тільки
дружина померлого ОСОБА_3, якій видано
свідоцтва про право на спадщину за
законом на грошові вклади.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін та дослідивши докази,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги до задоволення не підлягають з
наступних підстав.

Судом вставлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року
помер батько позивача ОСОБА_8, що
доводиться свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1 від 04.09.1996р. Після смерті ОСОБА_8
відкрилася спадщина, що складалася із
грошових вкладів, та яку прийняла
ОСОБА_3.

Судом також встановлено, що право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 Галицького району
Івано-Франківської області набула
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва по право
власності на нерухоме майно. 08
листопада 2008 року вона подарувала
спірне майно своєму сину ОСОБА_6.

Оскільки спадщина відкрилась і була
прийнята до 1 січня 2004 року, суд
керується нормами законодавства
чинного на момент відкриття спадщини.

Зокрема, на час відкриття спадщини в
період чинності ЦК УРСР його нормами
було передбачено певні дії, які
свідчили про прийняття спадщини, у тому
числі шляхом фактичного вступу у
володінні та користування спадковим
майном.

Так, статтею 529 ЦК Україниської РСР
передбачено, що при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям, що прийняли
спадщину, тобто тим, які фактично
вступили в управління або володіння
спадковим майном чи подали заяву в
державну нотаріальну контору про
прийняття спадщини протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини (ст.549)
Цивільного кодексу УРСР.

Згідно статті 124 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженої наказом Міністерства
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
р. N 45/5, доказом вступу в управління чи
володіння майном можуть бути: довідка
управління будинками, правління
житлово-будівельного кооперативу,
виконавчого комітету місцевої Ради
депутатів трудящих про те, що
спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним, або про те, що спадкоємцем було
взяте майно спадкодавця; довідка
фінансового органу, органу держстраху
чи іншого органу про те, що спадкоємцем
після відкриття спадщини сплачувались
податки або страхові платежі по
обов'язковому окладному страхуванню
або збори; квитанція про сплату
податку,платежу, збору; копія рішення
суду, яке вступило в законну силу, про
встановлення факту своєчасного
прийняття спадщини; запис в паспорті
спадкоємця або в будинковій книзі, який
свідчить про те, що спадкоємець був
постійно прописаний в спадковому
будинку в період шести місяців після
дня смерті спадкодавця.

Суд не бере до уваги показання свідків,
оскільки те, що позивач доглядав за
будинком ще не свідчить, що він прийняв
спадщину шляхом фактичного вступу, так
як вказаний факт доводиться
документами, які підтверджували б те,
що саме позивач був постійно
прописаний в спадковому будинку в
період шести місяців після дня смерті
спадкодавця.

Суд також не бере до уваги довідки про
склад сім'ї, оскільки дані документи
стверджують проживання осіб в спірному
будинку на теперішній час, а не на
момент смерті ОСОБА_8. Окрім того, за
змістом довідок не можливо встановити,
хто ж таки зареєстрований в спірному
будинку в даний момент, оскільки
довідкою № 200 стверджується зовсім
інше коло осіб, які зареєстровані в
будинку АДРЕСА_1 ніж в Довідкою № №556.

З наведено суд приходить до висновку,
що позивач не вступив в управління чи
володіння спадковим майном, не подав
протягом шести місяців заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини, а тому є таким, що не прийняв
спадщину після смерті свого батька.

Окрім того, вирішуючи питання
щодо права власності на спадкове майно,
суд бере до уваги час і підстави
виникнення права власності у
спадкодавця, які кваліфікуються
відповідно до законодавства України
чинного на час виникнення права
власності.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду, зокрема,
відповідно до Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадиться реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив
чинність згідно з наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13 грудня 1995 року, та інших
нормативно-правових актів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону
України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Як вбачається із довідки згідно з
погосподарської книги, спадкодавцю
належало спірне майно на праві
власності, однак сторонами не надано
жодного правовстановлюючого документу
чи інших доказів що підтверджували
право власності спадкодавця
відповідно до вище зазначених
нормативно-правових актів.

З наданих позивачем доказів, та
керуючись зазначеними нормативними
актами, суд приходить до висновку, що
спадкодавець за життя не набув право
власності на спірне майно, а отже,
спадкоємець також не набуває право
власності в порядку спадкування.

За таких обставин, вимоги
позивача стосовно визнання рішення
виконавчого комітету Дубовецької
сільської ради Галицького району
Івано-Франківської області від 26
грудня 2014 року за №113 та свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
виданого 24 березня 2008 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Дубовецької сільської ради Галицького
району Івано-Франківської області від
26 грудня 2014 року за №113 на ім'я ОСОБА_3,
недійсними, не підлягають до
задоволення, так як ОСОБА_3 набула право
власності на спірне майно на законних
підставах.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК
України ст. ст 529, 549 ЦК Україниської РСР,
суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ОСОБА_6
Дубовецької сільської ради про
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
визнання права власності на 1/3 частки
спадкового майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:Ю. Д. Максимчин