Справа № 363/2167/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді
Чіркова Г.Є.,

при секретарі
Бариш А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання права власності на ?
частину спільно нажитого майна та
визнання договору дарування квартири
недійсним,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що з 12
грудня 1990 року він знаходився у шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_2 Не дивлячись на
рішення цього ж суду від 13 травня 1998
року про розірвання шлюбу, в період з 13
травня 1998 року по 18 червня 2005 року (час
повторного укладання шлюбу сторонами)
та в подальшому проживав з
відповідачкою однією сім'єю, як чоловік
і жінка. Доводив, що фактично сімейні
стосунки між ними за цей час не
припинялися. З цих підстав просив
встановити факт спільного проживання
однією сім'єю у вказаний період та
згідно ст. 74 СК України визнати за ним
право власності на ? частину АДРЕСА_1 -
набуту за час сумісного проживання, а
також визнати недійсним договір
дарування цієї квартири від 21 січня 2014
року.

В суді позивач та його
представник просили про задоволення
позову з викладених у ньому підстав.
Позивач наполіг на тому, що
відповідачка таємно від нього отримала
рішення про розірвання шлюбу в суді,
коли вони постійно проживали разом,
шлюбні стосунки ніколи не припиняли до
розлучення в червні 2011 року. Оскільки
спірна квартира придбана
відповідачкою у вказаний період
вважав, що таке майно є спільним
сумісним майном подружжя. Разом з тим
обставини за яких придбано вказано
квартиру й походження грошових коштів
позивач у суді назвати не зміг.

Відповідачка (ОСОБА_2.) та її
представник в суді проти позову
заперечили. Відповідачка наполягала на
тому, що внаслідок її побиття позивачем
в травні 1998 року їхній шлюб розірвано в
судовому порядку за її позовом. Тоді ж
вона продала ? частину приватного
будинку, віддала за позивача його
борги. В червні 2004 року придбала спірну
квартиру. Після цього їхні стосунки з
позивачем налагодились, в тому числі
завдяки наявності спільних дітей, яких
вона після розлучення утримувала та
виховувала самостійно, а тому 18 червня
2005 року вони уклали повторний шлюб.

Заперечували проти позову й
відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Третя особа - Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, надіслав письмові
заперечення щодо позову.

Заслухавши сторони, дослідивши
справу й допитавши свідків, суд дійшов
наступного.

Встановлено, що з 12 грудня 1990 року по 13
травня 1998 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 13 травня 1998
року шлюб між сторонами розірвано з
підстав припинення сімейних стосунків.
Судом встановлено, що з серпня 1997 року
сторони спільно не проживали і
спільного господарства не вели.

Рішення суду набрало законної сили і
ніким не оскаржувалося, яке згідно ч. 3
ст. 61 ЦПК України має преюдиційне
значення для вирішення цієї справи.

З цих підстав суд не приймає до уваги
доводи позову про те, що подружні
правовідносини сторін ніколи не
припинялися і, що вони постійно
проживали однією сім'єю як чоловік і
жінка.

Згідно договору купівлі-продажу від 22
червня 2004 року відповідачка ОСОБА_2, не
перебуваючи у шлюбі з позивачем, за 12 332
грн. придбала квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим 18 червня 2005 року сторони
повторно уклали шлюб згідно свідоцтва
про одруження.

Відповідачка ОСОБА_2 в суді пояснила, що
завдяки спільним дітям та після того,
як вона придбала спірну квартиру,
відносини з позивачем налагодилися.

Згідно довідки форми №3а від 05 липня 2011
року позивач 12 серпня 2004 року
зареєструвався у спірній квартирі,
коли відповідачка з двома доньками
зареєстровані в квартирі після її
придбання з 01 липня 2004 року.

17 червня 2011 року рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області повторний шлюб між
сторонами розірвано.

21 січня 2014 року ОСОБА_2 подарувала
спірну квартиру своїм донькам
(відповідачам по справі) по ? частині
кожній.

Від шлюбу сторони мають двох дітей
ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 -
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Останні, будучи допитані як свідки в
суді, показали, що з 1998 року батько
разом з ними не проживав, якого вони
бачили періодично. Весь час вони
постійно проживали з матір'ю. Батько
став спільно з ними проживати лише
після придбання квартири.

Свідок ОСОБА_6 в суді показала, що в 2002
році продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3.
Відповідачка придбала квартиру в неї
особисто. В подальшому підтримувала з
нею дружні стосунки, є її сусідкою,
проживала в АДРЕСА_4. Показала, що
ОСОБА_2 проживала на той час разом з
дітьми та своїм братом. ОСОБА_1 вона
знає як колишнього чоловіка
відповідачки та батька її дітей, якого
в квартирі відповідачки вона не бачила.

Свідок ОСОБА_7 в суді показав, що є
рідним братом ОСОБА_2 В 1998 році вона
розлучилася зі своїм чоловіком, з яким
мала складні стосунки. Після
розлучення вони спільно не проживали.
Де після розлучення проживав позивач
йому не відомо. В 2002 році близько пів
року працював у м. Вишгороді та
постійно проживав разом із сестрою та
її дітьми в квартирі АДРЕСА_3.

Ці обставини також підтвердили свідки
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (відповідачі по
справі).

За час проживання у вказаній квартирі
робив ремонт, перепланування. Позивач
на той час із сестрою не жив, сімейних
стосунків вони не підтримували. До них
додому приходили кредитори, які
розшукували позивача з метою
повернення боргів. ОСОБА_1
переховувався від кредиторів. Вказану
квартиру відповідачка продала у 2004
році.

Свідок ОСОБА_8 показала, що в 1998 році
сторони розлучилися, оскільки позивач
сильно побив ОСОБА_2 й тоді вона серед
ночі прийшла до неї в крові та зі
зламаною щелепою. Тоді сторони
проживали в АДРЕСА_5. Половина цього
будинку належала позивачу, яку він
подарував відповідачці після її
побиття в рахунок свого вибачення.
Після розлучення в 1998 році сторони
разом не проживали, сімейних стосунків
не підтримували. Відповідачка продала
будинок АДРЕСА_5, а потім купила
квартиру АДРЕСА_3.

Свідок ОСОБА_9 в суді показала, що з 1998
року по 2005 рік сторони в шлюбі не
перебували. Вона постійно підтримувала
стосунки з відповідачкою ОСОБА_2 до
якої неодноразово приходила додому
спочатку в квартиру АДРЕСА_3, а потім в
квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_1 з нею не
проживав. Більше того свідок показала,
що з 1998 року розшукувала ОСОБА_1, який їй
заборгував позичені нею 4000 доларів
США. Останній від неї переховувався,
уникав зустрічей. Відповідачка ОСОБА_2
після продажу будинку, віддала їй борг
за свого чоловіка, хоча ті кошти
позичав у неї особисто ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що з 1998
року по 2005 рік ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не
проживав, сторони були розлучені.
Остання самостійно утримувала двох
малолітніх дітей, багато працювала,
віддавала борги за позивача.
Останнього неодноразово розшуковували
за борги невідомі сторонні особи.
Тільки з 2005 року сторони знову почали
проживати разом, що для неї було
незрозумілим. В подальшому їхні
відносини знову погіршилися.

Вказані свідки є близькими родичами та
знайомими відповідачки ОСОБА_2, які
логічно й послідовно показали
обставини сумісного життя подружжя в
різні роки й в тому числі в період з 1998
року по 2005 рік.

Вказані показання є об'єктивними,
узгодженими між собою й іншими
матеріалами справи, які також
відповідають поясненням відповідачки
ОСОБА_2, а тому суд з цими показаннями
цілком погоджується, не вірити яким
підстав не має.

Зазначені вище докази повністю
спростовують доводи позову ОСОБА_1 й
твердження про спільне проживання
сторін однією сім'єю в період
розірвання шлюбу (з 1998 року по 2005 рік).

Також цими доказами спростовується й
твердження свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12
про те, що сторони з 1990 року по 2011 рік
постійно проживали однією сім'єю й
шлюбних стосунків не припиняли,
оскільки ці показання свідків є
необ'єктивними і спростовуються
сукупністю зазначених вище доказів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 СК України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Отже факт, за встановленням якого
позивач звернувся до суду, на основі
достатніх, належних і допустимих
доказів, стороною позивача згідно ст. 60
ЦПК України не доведено.

З досліджених доказів судом
установлено фактичні обставини за яких
сторони в період з 13 травня 1998 року по
червень 2005 року однією сім'єю не
проживали.

Крім того при вирішенні справи суд
зазначає, що положення ст. 74 СК України
набули чинності лише з 01 січня 2004 року й
зворотної сили до правовідносин, які
виникли до цього часу, згідно ст. 5 ЦК
України не мають.

Таким чином, спірну квартиру
відповідачкою придбано особисто, коли
вона з позивачем однією сім'єю не
проживала, а тому підстав для визнання
цієї квартири спільним сумісним майном
подружжя не встановлено.

За таких обставин вказаний позов є
необґрунтованим і безпідставним.

Порушених прав позивача, які б
підлягали захистові, в цій справі не
встановлено, а тому в задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя