Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в
складі:

головуючої одноособово судді - Середи
І.В.,

при секретарі - Стьопіну О.К.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в м.Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 з
вимогами про стягнення моральної шкоди
в розмірі 55000 грн. посилаючись на те, що
після притягнення її чоловіка ОСОБА_5 в
квітні 2010 року, до кримінальної
відповідальності за спричинення
колишній дружині, відповідачці по
справі, тілесних ушкоджень середньої
тяжкості, ОСОБА_4, використовуючи цю
обставину, на протязі тривалого часу
зверталася до неї та чоловіка з різними
позовами, які здебільшого були
необгрунтованими, неодноразово
подавала клопотання про накладення
арешту на майно позивачки, зловживаючи
своїм правом. В наступному арешти з
майна скасовувалися ухвалами судів. По
справі про виділ майна в натурі ОСОБА_4
на виклики суду не з'являлася і позов
був залишений без розгляду. Позивачка
вважає, що відповідачка свідомо діяла
звертаючись до суду з необґрунтованими
позовами, внаслідок чого тривалий час
була в напрузі, тому вона не могла
спокійно сприймати її явно незаконні
вимоги, через черговий позов та арешт
майна нервувала, не могла вільно
користуватися цим майном, відчувала
безпорадність, постійний тиск на неї
та її чоловіка, вона є інвалідом другої
групи, а чоловік третьої групи.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав позов та
просив його задовольнити.

Представник відповідачки
заперечувала проти вимог, вказуючи на
те, що обставини на які посилається
позивачка не є підставою для стягнення
моральної шкоди, оскільки саме по собі
звернення до суду ОСОБА_4 є правом.
Справа за її позовом до ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із
спільного майна залишена була без
розгляду через неявку представника
відповідачки, тоді як ОСОБА_4 про
слухання справи не знала. Клопотання
про накладення арештів було
обґрунтованим з чим погодився і суд
першої інстанції задовольняючи його.
Арешти не позбавляли можливості
позивача користуватися майном. Сама
позивачка спростовує свої доводи, що
ОСОБА_5 є вихованою та порядною людиною,
вказуючи разом з тим, що він був
притягнутий до кримінальної
відповідальності за нанесені тілесні
ушкодження ОСОБА_6.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи суд
приходить до висновку, що підстав для
задоволення позову не має виходячи з
наступного.

Судом було встановлено, що постановою
Суворовського районного суду м.Одеси
від 11 жовтня 2011 року провадження по
справі за обвинуваченням ОСОБА_5 у
вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122
КК України закрито, згідно з п. «г» ст.1,
ст.6 Закону України «Про амністію» від 8
липня 2011 року, ОСОБА_5 звільнено від
кримінальної відповідальності. Із
змісту постанови видно, що останній
притягувався до відповідальності за
завдання тілесних ушкоджень середньої
тяжкості колишній дружині ОСОБА_4.

29 листопада 2011 року Суворовським
районним судом м.Одеси по справі №2-6129/11
в забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про відшкодування шкоди, завданої
внаслідок нанесення тілесних
ушкоджень та відшкодування моральної
шкоди було задоволено клопотання
ОСОБА_4 та накладено арешт на
автомобіль марки «БАЗ-Еталон»
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_7.

6 грудня 2011 року Суворовським районним
судом м.Одеси по вказаній справі
прийнято рішення позов ОСОБА_4
задоволений частково, стягнуто на її
користь з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в
розмірі 87757,28 грн. та моральну шкоду в
розмірі 20000 грн., а також витрати на
правову допомогу - 440 грн..

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 18 квітня 2012 року зазначене
вище рішення скасовано в частині
шкоди та судового збору. стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну
шкоду в розмірі 1500 грн. та моральну - 10000
грн..

Ухвалою Суворовського районного суду
м.Одеси від 21 січня 2014 року арешт по
справі було скасовано за заявою
представника відповідача.

10 червня 2014 року Суворовським районним
судом м.Одеси було прийнято рішення по
справі №523/751/13-ц за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення матеріальної
шкоди на додаткове лікування яким
було відмовлено в задоволенні позову у
зв'язку з не представленням належних
доказів.

23 квітня 2014 року Суворовським районним
судом м.Одеси по справі №523/20/14-ц в
забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5
та ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із
спільного майна накладено арешт на ?
частини транспортного засобу -
автобусу пасажирського, марка «БАЗ»
модель НОМЕР_1 реєстраційний номер
НОМЕР_1.

5 червня 2014 року ухвалою апеляційного
суду Одеської області дану ухвалу було
скасовано у зв'язку з тим, що суд першої
інстанції вирішуючи питання про
співмірність заявлених вимог і заходу
забезпечення позову не з'ясував
вартість автомобіля і розмір
заборгованості відповідача перед
вирішенням клопотання.

10 липня 2014 року Суворовським районним
судом м.Одеси по вказаній вище справі
прийнято ухвалу, позов ОСОБА_4 залишено
без розгляду у зв'язку з повторною
неявкою позивача.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно з нормами ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом ,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.27 ЦПК України передбачено
право особи, яка бере участь у справі,
заявляти клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову, а
згідно з вимогами ст.153 ЦПК України
приймає відповідну ухвалу

Нормами ст.154 ЦПК України передбачено
підстави для скасування заходу
забезпечення позову в тому числі за
заявою особи щодо якої вжито заходів
забезпечення позову.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує чи є
підстави для задоволення вимог, чи в
позові необхідно відмовити.

Нормами ч.1 ст.27, ст.292 ЦПК України
встановлено право сторін на оскарження
ухвали чи рішення суду .

Отже, із змісту вказаних норм видно, що
кожна особа, незалежно від того чи є її
вимоги обґрунтованими чи ні, має право
на звернення до суду, якщо вона вважає,
що були порушені її права, свободи, або
інтереси, а вже повноважний суд
приймає рішення, яке може бути
оскаржено учасниками процесу в разі
незгоди з ним, тобто вказаними нормами
передбачено порядок захисту прав та
інтересів не тільки позивача, а і
відповідача.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
позивачка безперешкодно
користувалася своїм майном.

Оцінивши надані докази в сукупності,
приймаючи до уваги вказані норми, суд
приходить до висновку, що в діях ОСОБА_4
відсутня вина, оскільки відповідачка
скористалася своїм правом на звернення
до суду, яке не може бути обмежено
згідно з діючим законодавством
України, тобто звернення до суду не є
підставою для стягнення моральної
шкоди, тому позов не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову
до ОСОБА_4 про стягнення моральної
шкоди.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя :