Справа № 466/1973/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4677/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Кабаля І.І.

Суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.

При секретарі: Матяш С.І.

З участю:ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 15 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з
участю третіх осіб на стороні позивача
ОСОБА_5, третіх осіб на стороні
відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. завданої залиттям
помешкання,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Львова від 15 травня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб
на стороні позивача ОСОБА_5, третіх осіб
на стороні відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди. завданої залиттям
помешкання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
користь ОСОБА_2,1982 року народження, ІДН
НОМЕР_1, кошти за завдану матеріальну
шкоду в сумі 2 208 грн.,272 грн. 40 коп.
витрати на лікування, 500 грн. - витрати
на проведення оцінки вартості збитків,
600 грн. - за надання правової допомоги,
судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп., а
всього 3 809 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду
в сумі 1 000 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_9. В
апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, при неповно
з'ясованих обставинах справи. Вказує,
що акт обстеження квартири про
фактичне залиття не відповідає
встановленому зразку у «Правилах
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій», а тому не
може бути розглянутий як доказ. Крім
того, посилання позивачки на
погіршення стану здоров'я у зв'язку із
неодноразовими залиттями її квартири
не можуть бути взяті до уваги, оскільки
відсутній причинний зв'язок затоплення
у 2001 році та погіршення стану здоров'я у
2013 році. Також позивачкою не надано
жодних доказів про оплату за надання
правової допомоги. Не може бути взятий
до уваги й висновок експертного
дослідження про вартість збитків, тому
що експерт дослідила лише квартиру №23,
та не досліджувала квартиру №27, з якої
ніби-то відбулось затоплення. Просить
рішення скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та її представника на
заперечення доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає із наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. ст. 10,11, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За правилами ст. 1166 ЦК України , що
регламентує загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, підставою цивільно - правової
відповідальності за завдання шкоди є
правопорушення, яке включає в себе:
шкоду, протиправне діяння особи, яка її
заподіяла, причинний зв»язок між ними
та вину заподіювача шкоди. Враховуючи
наведене, підставою виникнення
зобов»язання із заподіяння шкоди є
факт її завдання.

Частина 2 ст. 1166 ЦК України передбачає,
що особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Відповідно до роз'яснень п.2
Постанови Пленуму Верховного суду
України №6 від 27.03.1992 року з
відповідними змінами «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»,
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі
особою, яка її заподіяла, за умови, що
дії останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина
зазначеної особи.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов»язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачам.

Тобто, цивільне законодавство в
деліктних зобов»язаннях передбачає
презумпцію вини, якщо в процесі
розгляду справи презумпція не
спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди. Таким чином,
деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.
Докази повинні бути належними та
допустимими.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 проживає в
квартирі АДРЕСА_2 та є співвласником
даного помешкання, іншим співвласником
є ОСОБА_5, що підтверджується довідкою з
ЛКП "Рясне-402" від 21.02.2013 року.

Відповідно до довідки ЛКП "Рясне-402" від
28.02.2013 року в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_4-власник
помешкання, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8. Дана
квартира знаходиться над квартирою №23.

Як встановлено в судом, 16 січня 2013 року
відбулось залиття квартири позивачки,
а саме в кухні були залиті стеля та
стіни.

Даний факт залиття було підтверджено
актом ЛКП" Рясне-402» від 24.01.2013 року, в
якому зазначено, що комісія ЛКП
встановила, що на час обстеження
квартири АДРЕСА_2 було виявлено сліди
залиття в кухні-стеля та стіна
частково. Дану квартиру було залито
водою з квартири № 27, вказаного
будинку. Причина залиття встановлена
комісією ЛКП, а саме "затоплення
відбулось внаслідок байдужного
ставлення мешканців квартири АДРЕСА_1
до сантехнічних приладів (несправність
шлангу подачі води"(а.с.9).

Крім того, факт залиття помешкання
позивачки також стверджується
відмовними матеріалами
Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у
Львівській області ЖЄО № 587 від 23 січня
2013 року, з яких вбачається, що між
сусідами, сторонами по даній справі,
виник конфлікт через залиття квартири
позивачки.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того,
що позивачем доведено, належними та
допустимим доказами, факт спричинення
йому шкоди шляхом залиття його
квартири, неправомірність дій
відповідача, завдання цієї шкоди з вини
останнього та наявність причинного
зв'язку між шкодою та діями
відповідача. Визначаючи розмір
завданої матеріальної шкоди, суд вірно
взяв до уваги висновок про вартість
збитків суб'єкта оціночної діяльності
ОСОБА_10 в якому вказано, що ринкова
вартість збитків становить 2208
грн.(а.с.12-18), а тому при вирішенні
спірних правовідносин вірно
застосував ст.1166 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не надав суду жодних
обєктивних доказів, які б з достатньою
очевидністю та переконливістю
свідчили про утримання ними
сантехнічного обладнання в своїй
квартирі в належному стані та
відсутності його вини у залитті
квартири позивачки.

Що стосується підстав та розміру
відшкодувань немайнової шкоди, то
враховуючи, що затоплення квартири
ОСОБА_2 призвело до погіршення стану
здоров'я, на відновлення якого вона
змушена була придбати ліки, на загальну
суму 272 грн.40 коп., що підтверджується
медичними виписками, зверненнями до
лікарів та долученими чеками про
купівлю медичних препаратів (а.с.
10,11,19-22,24), колегія суддів вважає, що
матеріалами справи доведена
підставність заподіяння позивачу
моральної шкоди з вини відповідача, а
розмір цього відшкодування визначено
судом виходячи з конкретних обставин
справи, засад розумності, виваженості і
справедливості, що відповідає
положенням ст.23 ЦК України. При цьому
суд, вирішуючи спір, вірно застосував
ст.1167 ЦК України.

Відповідно до статей 84,88 ЦПК України,
судові витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права під час
вирішення цивільної справи. Витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони.

Ухвалюючи рішення та стягуючи з
відповідача на користь позивачки
понесені нею судові витрати, судом
першої інстанції встановлено, які
фактично витрати понесені позивачкою
на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності вини відповідача у залитті
квартири позивача спростовуються
матеріалами справи.

За таких обставин, судом
першої інстанції повно з'ясовано
фактичні обставини справи, дано
належну оцінку зібраним доказам.
Рішення суду відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
його скасування немає.

Інші доводи апеляційної
скарги правильних висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 15 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення, може
бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Кабаль І.І.

Судді:
Копняк С.М.

Монастирецький
Д.І.