У х в а л а

27 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лесько А.О.

суддів: Дем'яносова М.В., Євтушенко
О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко
Ю.Г.,

розглянувши заяву публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - ОП «Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації» про визнання удаваною
угодою договору дарування, визнання
права власності, визнання частково
недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в :

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з 11 листопада 1967 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 13
грудня 2002 року, перебуваючи у шлюбі
вони разом придбали квартиру АДРЕСА_1
за 6 500 доларів США. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 померла.

25 лютого 2010 року його син - ОСОБА_4,
запропонував йому звільнити квартиру,
мотивуючи свої дїї тим, що він є
власником квартири оскільки ще за
життя ОСОБА_6 подарувала йому цю
квартиру, а в якості доказу ОСОБА_4
надав нотаріально посвідчений договір
дарування від 18 квітня 2007 року,
про який позивач взагалі не знав, хоча
йому, як чоловіку відчужувача, повинна
була належати Ѕ частина квартири і він
не давав згоди на дарування належної
йому частки квартири.

Посилаючись на ці обставини, просив суд
визнати договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений 13 грудня 2002
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 удаваним
правочином, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину - договору
купівлі-продажу спірної квартири, який
вони вчинили; визнати за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, як на частину майна у праві
спільної сумісної власності подружжя з
правом послідуючої реєстрації в ОП
«Запорізьке МБТІ»; визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1
укладений 18 квітня 2007 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7 18
квітня 2007 року за № 1355, і в
частині дарування Ѕ частини зазначеної
квартири.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 листопада 2010 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 11 червня 2014 року, позов задоволено.
Визнано договір дарування квартири
АДРЕСА_5, укладений 13 грудня 2002 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8 13
грудня 2002 року за № 2116, удаваним
правочином, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину - договору
купівлі-продажу насправді вчинили.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, як на частину
майна у праві спільної сумісної
власності подружжя, з правом
послідуючої реєстрації в ОП
«Запорізьке МБТІ». Визнано недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1
укладений 18 квітня 2007 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
18 квітня 2007 року за № 1355, в частині
дарування 1/2 частини зазначеної
квартири.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 липня 2014 року
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у
відкритті касаційного провадження
відмовлено.

У жовтні 2014 року на адресу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 липня 2014 року
з підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема ст. 235 ЦК України, ст. ст. 256, 257 ЦК
України.

До заяви про перегляд ухвали судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 липня 2014 року заявник
долучив ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 вересня 2011 року, 21 вересня
2011 року, 27 лютого 2013 року, 19 червня 2013
року, 09 жовтня 2013 року, 23 жовтня 2013
року, 11 грудня 2013 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику
застосування статей 353-360 ЦПК України»
від 30 вересня 2011 року № 11 під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 вересня 2011
року рішення нижчестоящих судів
скасовано та направлено справу на
новий розгляд з тих під став, що
визнаючи договори дарування, укладені
до 01 січня 2004 року, удаванами, суди не
застосували норми п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України від
16 січня 2003 року, ст. ст. 71, 75 ЦК УРСР
та відповідно не вирішили питання про
застосування строку позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 липня 2014 року
залишено в силі судові рішення, якими
позов про визнання договору дарування
укладеного 13 грудня 2002 року удаваним
задоволено. При цьому суд виходив з
того, що ОСОБА_3 був зареєстрований та
проживав у спірній квартирі і дізнався
про укладення договору дарування та
порушення своїх прав лише у 2010 році,
тому строк позовної давності останнім
не пропущено.

Із інших доданих ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 вересня 2011 року, 27 лютого 2013
року, 19 червня 2013 року, 09 жовтня
2013 року, 23 жовтня 2013 року, 11 грудня
2013 року та ухвали судді, про
перегляд якої подано заяву, також
вбачається, що судами встановлені
різні фактичні обставини, а наведені
заявником доводи не містять ознак, які
відповідно до вимог вищевказаної норми
є підставами для перегляду судового
рішення, тому у допуску справи до
провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОП
«Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації» про визнання удаваною
угодою договору дарування, визнання
права власності, визнання частково
недійсним договору дарування, до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.О. Лесько

Судді:
В.М. Дем'яносов

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г.
Іваненко