Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Кафідової О.В.,

Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
підприємства «Агрофірма «Перше
травня», третя особа - відділ
Держземагенства у Токмацькому районі
Запорізької області про визнання
припиненим договору оренди земельної
ділянки та зобов'язання повернути
земельну ділянку, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення
Токмацького районного суду
Запорізької області від 27 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 20 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до приватного
підприємства «Агрофірма «Перше
травня» (далі - ПП
«Агрофірма «Перше травня»). Вимоги
обґрунтовані тим, що 08 січня 2007
року між відповідачем та його матір'ю -
ОСОБА_4 укладено договір оренди землі,
відповідно до якого остання передала
відповідачу в строкове платне
користування земельну ділянку площею
3,4997 га для ведення
сільськогосподарського виробництва,
розташовану на території Жовтневої
сільської ради в Токмацькому районі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла та позивач
успадкував зазначену земельну ділянку.
Всі примірники договору оренди
залишилися у відповідача для
проведення державної реєстрації. У
грудні 2012 року відповідач повернув
позивачу як спадкоємцю другий
примірник договору оренди землі, в п. 8
якого було внесено правку, а саме: цифру
«5» виправлено на цифру «10», тобто
фактично внесено зміни до договору та
збільшено строк оренди земельної
ділянки з 5 до 10 років. Зазначав, що
відповідно до висновку експертного
дослідження від 15 листопада 2013 року
спірного договору в реченні «договір
оренди укладено на 10 років» в місці
розташування цифри «10» змінено
первісний зміст документа, первісний
зміст документа «договір оренди
укладено на 5 років». У зв'язку з чим
вважав, що ОСОБА_6 та відповідачем в
момент укладення договору було
погоджено строк його дії - 5 років. Також
посилався на те, що між сторонами
договору не було досягнуто згоди щодо
внесення змін до нього, тому договір
слід вважати неукладеним у зв'язку з
недодержанням форми та відсутності
волевиявлення ОСОБА_4 на його вчинення.
06 грудня 2013 року він звернувся до
відповідача з вимогою про повернення
земельної ділянки, яка залишена без
задоволення. Крім того, позивач
зазначав, що під час вирішення даного
спору суд має враховувати положення ст.
210 ЦК України, відповідно до якої
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації. Договір оренди землі від 08
січня 2007 року зареєстровано 05 грудня
2008 року, тоді як ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку зі спливом
строку оренди, позивач просив визнати
оскаржуваний договір оренди земельної
ділянки припиненим та зобов'язати
відповідача повернути йому спірну
земельну ділянку.

Заочним рішенням Токмацького
районного суду Запорізької області від
27 березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 20 травня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 08 січня 2007 року
між ОСОБА_4 (орендодавець) та ПП
«Агрофірма «Перше Травня» (орендар)
укладено договір оренди землі №
14, відповідно до умов якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку для ведення
сільськогосподарського виробництва,
яка знаходиться в межах Жовтневої
сільської ради в Токмацькому районі.
Об'єктом оренди є земельна ділянка
загальною площею 3,4997 га. Строк дії
договору визначено 10 років.

Згідно з актом приймання-передачі
земельна ділянка була передана ПП
«Агрофірма «Перше Травня» у день
укладення договору оренди землі, - 08
січня 2007 року (а.с. 7-10).

Встановлено, що 05 грудня 2008 року
спірний договір оренди зареєстрований
Токмацьким районним відділом
Запорізької регіональної філії ДП
«Центр державного земельного кадастру
за № 14.

Згідно зі свідоцтвом про право на
спадщину від 08 жовтня 2008 року зазначену
вище земельну ділянку успадкував син
ОСОБА_4, яка ІНФОРМАЦІЯ_1
померла, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть від 29 січня 2008
року серії НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходив з того, що договір оренди землі
містить всі істотні умови, передбачені
чинним земельним законодавством
України на час їх укладення, а строк дії
договору оренди земельної ділянки від
08 січня 2007 року погоджено сторонами.
Крім того, позивачем не надано доказів,
чим порушуються його права
оскаржуваним договором, який
виконується належним чином.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
фактичних обставинах справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції чинній на
момент укладення договору оренди)
оренда землі - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

За змістом ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договором оренди землі є
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20
Закону України «Про оренду землі»
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації, після чого він
відповідно до ст. 18 Закону України «Про
оренду землі» набирає чинності.

Відповідно до п. 2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 грудня
1998 року № 2073 (чинного на час укладення
та реєстрації спірного договору),
державна реєстрація договорів оренди є
офіційним визнанням і підтвердженням
державного факту виникнення або
припинення права оренди земельних
ділянок.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Встановлено й вбачається з матеріалів
справи, що оскаржувані судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, на
підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), з урахуванням встановлених
обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в позові, оскільки укладений
договір оренди землі містить всі
істотні умови, передбачені чинним
земельним законодавством України на
час їх укладення, а строк дії договору
оренди земельної ділянки від 08 січня 2007
року, - 10 років, погоджено сторонами, що
підтверджено його реєстрацією на
вказаний строк. Крім того, у порушення
ст. ст. 1, 2, 10, 15 ЦПК України, ст. 15 ЦК
України позивачем не доведено, чим
порушуються його права оскаржуваним
договором, який належним чином
виконується.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судом
першої інстанції або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги
стосуються переоцінки доказів,
викладених в оскаржуваних рішеннях, що
не відноситься до компетенції суду
касаційної інстанції, та не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи було допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Токмацького районного
суду Запорізької області від 27 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 20 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.В.
Кафідова

В.М.
Коротун

І.К.
Парінова