АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції Мальцев Д.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача
АнтоненкоН.О.,

суддів
Стрижеуса А.М., Шкоріної
О.І. при
секретарях Слащуку
А.С., Басюк Ю.В.

за участю представників
позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4,

представника
відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, яка на підставі
довіреності діє в інтересах ОСОБА_6, на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» про визнання
права власності на нерухоме майно.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання
права власності на нерухоме майно
відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
28.11.1996 між ОСОБА_6 та її матір'ю - ОСОБА_7
укладено договір дарування, відповідно
до п.1 якого остання подарувала, а
позивачка прийняла у дар
домоволодіння, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 та складається з
жилого будинку, позначеного в плані
літ. «А», жилою площею 35,0мІ,
шлакобетонного, жилого будинку,
позначеного в плані літ. «Б», жилою
площею 17,3мІ, цегляного, вбиральні під
літ. «В», гаража під літ. «Г», та
спорудження, розташованого на
земельній ділянці розміром 446,0мІ.

Виходячи з того, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10 жовтня 1997 року, яке набрало
законної сили, визнано недійсним
видане Третьою Київською державною
нотаріальною конторою 8 грудня 1993 року
на ім'я ОСОБА_7 Свідоцтво про право
власності на будівлю по АДРЕСА_1, а
також що спірне домоволодіння є
спільною частковою власністю, що
свідоцтва про право власності
своєчасно не були видані після смерті
ОСОБА_8 і спадщина була оформлена
невірно, а також що позивач не надала
суду належних і допустимих доказів на
підтвердження своїх доводів про
прийняття у дар всього домоволодіння, -
суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_6

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 просить скасувати
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 червня 2014 року та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_6 задовольнити у повному
обсязі. Посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 червня 2014 року у
даній справі ухвалено на основі повно
та всебічно з'ясованих обставинах,
проте, висновки суду не відповідають
встановленим обставинам, що відповідно
до положень ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

Предметом спору у даній справі є право
власності на домоволодіння, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
складається з жилого будинку,
позначеного в плані літ. «А», жилою
площею 35,0мІ, шлакобетонного, жилого
будинку, позначеного в плані літ. «Б»,
жилою площею 17,3мІ, цегляного, вбиральні
під літ. «В», гаража під літ. «Г», та
спорудження, розташованого на
земельній ділянці розміром 446,0мІ.

Правильно встановлено судом і
підтверджується наявними в матеріалах
справи та дослідженими судом доказами,
що спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 на
підставі договору про право забудови в
безстрокове користування земельною
ділянкою, посвідченого Дев'ятою
Київською державною нотаріальною
конторою 22.10.1951 Р9193 та зареєстрованого
у Київському міському бюро технічної
інвентаризації 15.05.1961 під №15193,
належало ОСОБА_8 і складалося з жилого
будинку, позначеного в плані літ. «А»,
жилою площею 35,0мІ, шлакобетонного,
жилого будинку, позначеного в плані
літ. «Б», жилою площею 17,3мІ, цегляного,
вбиральні під літ. «В», гаража під літ.
«Г» та спорудження, розташованого на
земельній ділянці розміром 446,0мІ.

Рішенням №683 від 11.11.1991 виконкому
Шевченківської районної ради народних
депутатів м. Києва прийнято в
експлуатацію переобладнаний сином
ОСОБА_8 ОСОБА_9 будинок під літ. «Б»
жилою площею 17,3мІ та визнано за ОСОБА_9
право власності на вказаний будинок з
проведенням перерахунку ідеальних
часток по домоволодінню та видачею
свідоцтва про право особистої
власності на його ім'я (ас42).
Відповіднодо листа Бюро технічної
інвентаризації м. Києва №559 від 17.02.1998
частки співвласників домоволодіння
склали: у ОСОБА_8 - 58/100, а у ОСОБА_9 - 42/100
(ас43).

Тобто, з 1991 року жилий будинок,
позначений в плані літ. «А» жилою
площею 35,0мІ, шлакобетонний, вбиральня
під літ. «В», гараж під літ. «Г» та
спорудження, розташовані на земельній
ділянці розміром 446,0мІ, склали 58/100
частин домоволодіння і на праві
власності належали ОСОБА_8, а жилий
будинок, позначений в плані літ. «Б»,
жилою площею 17,3мІ, розташований на
земельній ділянці розміром 446,0мІ, склав
42/100 частин домоволодіння і на праві
власності належав ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, і його
дружина ОСОБА_7 отримала Ѕ частину
спірного домоволодіння у власність в
порядку спадкування на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 8 грудня 1993 року (ас31), а Ѕ
його частину - як частку дружини
померлого у спільному майні подружжя
відповідно до ст.22 КпШС України на
підставі Свідоцтва про право власності
від 8 грудня 1993 року (ас32), посвідчених
державним нотаріусом Третьої
Київської державної нотаріальної
контори.

28 листопада 1996 року ОСОБА_7 подарувала
належне їй на праві власності на
підставі вказаних Свідоцтв про право
на спадщину та про право власності від
08.12.1993 спірне домоволодіння своїй
доньці ОСОБА_6 (ас7).

05.11.1999 ОСОБА_9 отримав Свідоцтво про
право власності на 42/100 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1 (ас52).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 26.10.2010 у зв'язку з тим,
що після смерті ОСОБА_8 спадщина була
оформлена невірно, без врахування
права власності ОСОБА_9 на 42/100 частини
домоволодіння, за його позовом за
ОСОБА_9 визнано право власності на 58/100
частин спірного домоволодіння (ас12).
Проте, рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 10.10.2012 це рішення скасовано з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_9 про
визнання за ним права власності на 58/100
частин спірного домоволодіння.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_8
ОСОБА_9 не отримав Свідоцтво про право
власності на 42/100 частин спірного
домоволодіння, проте, був власником
вказаної частини на підставі рішення
№683 від 11.11.1991 виконкому Шевченківської
районної ради народних депутатів м.
Києва, - колегія дійшла висновку, що до
складу спадщини після смерті ОСОБА_8
увійшло 58/100 частин спірного
домоволодіння, а тому Свідоцтво про
право на спадщину за законом від 8
грудня 1993 року та Свідоцтво про право
власності на підставі ст.22 КпШС України
від 8 грудня 1993 року повинні були видані
на ім'я ОСОБА_7 не на все домоволодіння,
а на його 58/100 частин, на підставі ст.22
КпШС України ОСОБА_7 набула право
власності на половину від 58/100 частин та
в порядку спадкування за законом на
половину від 58/100 частин, і
розпорядитись на підставі договору
дарування від 28 листопада 1996 року вона
вправі була лише 58/100 частинами
спірного домоволодіння.

Вказана помилка виникла не з вини
ОСОБА_6, ОСОБА_7 або нотаріусів, які
посвідчували право на спадщину і право
власності за законом у 1993 році та
договір дарування у 1996 році, а
внаслідок відсутності в БТІ даних про
перерозподіл ідеальних часток
співвласників спірного домоволодіння,
що мало місце у 1991 році, та несвоєчасну
реєстрацію таких даних у БТІ лише у 1999
році.

Враховуючи, наведене, а також що
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
10.10.2012 ОСОБА_9 відмовлено у задоволенні
позову про визнання за ним права
власності на 58/100 частин спірного
домоволодіння, а договір дарування
його ОСОБА_7 ОСОБА_6 не визнаний
недійсним у встановленому законом
порядку (рішенням Шевченківського
райсуду м. Києва від 23.12.2013, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 11.03.2014, у задоволенні позову
спадкоємиці майна померлого ОСОБА_9
його дружини ОСОБА_4 про визнання
договору дарування від 28 листопада 1996
року відмовлено - ас155-166), враховуючи
також що ОСОБА_7 фактично була
власницею 58/100 частин домоволодіння
після смерті чоловіка і не вправі була
розпоряджатись 42/100 частинами
домоволодіння, що належали на праві
власності її сину ОСОБА_9 - колегія
дійшла висновку, що на підставі
вказаного договору дарування у
власність ОСОБА_6 перейшло 58/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1. Її позовні
вимоги у цій частині є законними і
обґрунтованими і підлягають
задоволенню у цій частині.

З урахуванням наведеного не має
правового значення для вирішення
даного спору рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 10 жовтня 1997
року про визнання недійсним виданого
Третьою Київською державною
нотаріальною конторою 8 грудня 1993 року
на ім'я ОСОБА_7 Свідоцтва про право
власності на Ѕ частину домоволодіння
по АДРЕСА_1, адже підставою для визнання
його недійсним був той, факт, що
спадкове майно після смерті ОСОБА_8
було оформлено лише на його дружину без
урахування інших спадкоємців (ас44-46),
хоча інше Свідоцтво про право на
спадщину за законом залишалось чинним,
після чого право власності на 58/100
частин спірного домоволодіння в
порядку спадкування було визнано за
ОСОБА_9 рішенням Шевченківського
райсуду м. Києва від 26.10.2010, скасованого
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
10.10.2012.

В інший спосіб, ніж рішенням суду,
захистити своє право власності ОСОБА_6
позбавлена можливості внаслідок
неправильного оформлення спадщини
після смерті ОСОБА_8 та плутанини, що
виникла як наслідок вказаної помилки в
реєстраційних документах прав
власності.

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_6 підлягають задоволенню
частково, адже підстав для визнання за
нею права власності на все
домоволодіння немає, проте, на підставі
договору дарування від 28 листопада 1996
року є підстави для визнання права
власності ОСОБА_6 на 58/100 частин
спірного домоволодіння, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 та складається з
жилого будинку, позначеного в плані
літ. «А», жилою площею 35,0мІ,
шлакобетонного, вбиральні під літ. «В»,
гаража під літ. «Г», та спорудження,
розташованого на земельній ділянці
розміром 446,0мІ.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 308, 309 313 - 315 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка на
підставі довіреності діє в інтересах
ОСОБА_6, задовольнити частково. Рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 16 червня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити
частково. Визнати за ОСОБА_6 право
власності на 58/100 частин домоволодіння,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
складається з жилого будинку,
позначеного в плані літ. «А» жилою
площею 35,0мІ, шлакобетонного, вбиральні
під літ. «В», гаража під літ. «Г» та
спорудження, розташованого на
земельній ділянці розміром 446,0мІ. В
іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Суддя-доповідач    Н.О. Антоненко

Судді
А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

03110 м. Київ, вулиця Солом'янська, 2-а

Справа №2-13210/11
Головуючий у 1
інстанції Мальцев Д.О.

Апеляційне провадження № 22-ц/796/10603/2014
Доповідач
Антоненко Н.О.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

28жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача
АнтоненкоН.О.,

суддів
Стрижеуса А.М., Шкоріної
О.І. при
секретарях Слащуку
А.С., Басюк Ю.В.

за участю представників
позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4,

представника
відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, яка на підставі
довіреності діє в інтересах ОСОБА_6, на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» про визнання
права власності на нерухоме майно.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія, керуючись ст.ст.218,317
ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка на
підставі довіреності діє в інтересах
ОСОБА_6, задовольнити частково. Рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 16 червня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити
частково. Визнати за ОСОБА_6 право
власності на 58/100 частин домоволодіння,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
складається з жилого будинку,
позначеного в плані літ. «А» жилою
площею 35,0мІ, шлакобетонного, вбиральні
під літ. «В», гаража під літ. «Г» та
спорудження, розташованого на
земельній ділянці розміром 446,0мІ. В
іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді
А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна