Справа № 1311/1438/12
Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/783/5517/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2., ОСОБА_3 -

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 у
власних інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 на рішення
Кам»янка-Бузького районного суду
Львівської області від 21 листопада 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись з позовом до
ОСОБА_5, третя особа служба у справах
дітей Кам"янко - Бузької районної
державної адміністрації про усунення
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, шляхом виселення з неї ОСОБА_5
та її неповнолітньої доньки, ОСОБА_6.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено, усунуто ОСОБА_2, ОСОБА_3
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5 та її
доньки ОСОБА_6.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_5, в апеляційній скарзі
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення яким в задоволенні позову
відмовити.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що вона з дочкою проживає у спірній
квартирі протягом десяти років і цього
не заперечили позивачі, цей факт
перевірений судом. Протягом всього
часу проживання у квартирі ними
проводились роботи по благоустрою
квартири та утримання її у належному
стані, систематично проводилася оплата
за комунальні послуги.

Зазначає, що ч.4 ст.9, ст. 109 ЖК України
передбачено, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбаченому
законом. Статтею 116 Житлового кодексу
України передбачені підстави
виселення осіб без надання іншого
житлового приміщення, однак судом не
здобуто будь-яких доказів на
підтвердження того, що відповідачами
порушено права позивачів як
співвласників квартири та
створювалися перешкоди у користуванні
квартирою з боку відповідачів, а намір
власника використовувати дану
квартиру для проживання своїх членів
сім»ї не є підставою для виселення.

Також апелянт вказує, що прийнятим
судом рішенням порушені права дитини
гарантовані Декларацією прав дитини
проголошеною Генеральною асамблеєю
ООН 20.11.1959 року. Також вважає помилковим
висновок суду про порушення законних
прав та інтересів позивачів, як
власників, на свій розсуд володіти та
користуватися належним їм майном,
оскільки позивачі не довели суду
наявність цих прав та факт їх
порушення.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 08 квітня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 -
задоволено, рішення Кам»янка-Бузького
районного суду Львівської області від
21 листопада 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
ОСОБА_2, ОСОБА_3 у задоволенні позову про
виселення ОСОБА_5 та неповнолітньої
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 із квартири
АДРЕСА_1.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року касаційну
скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4
задоволено частково, рішення
Апеляційного суду Львівської області
від 08 квітня 2014 року скасовано, а справу
передано на новий судовий розгляд до
суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення представника ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо задоволення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦГЖ України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з із того, що ОСОБА_5,
її неповнолітня донька, ОСОБА_6, не
перебуваючи у родинних відносинах з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та не маючи із ними будь -
яких домовленостей щодо найму
житлового приміщення, перешкоджають їм
у здійсненні права власності відносно
спірної квартири.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути обмежений у його здійсненні. При
цьому відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз вищенаведених норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що в разі будь - яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, утому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, з позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Свідоцтвом про право власності на
квартиру (будинок), виданим
приватизаційним бюро Добротвірської
ДРЕС 09.12.1994 р., підтверджується набуття
ОСОБА_7. ОСОБА_8, ОСОБА_3 в процесі
приватизації державного житлового
фонду права спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається зі свідоцтв про право на
спадщину за законом, виданих державним
нотаріусом Кам»янка - Бузької
державної нотаріальної контори 06.02.2006
р. та 30.12.2004 р., спадкоємцями майна
померлої ОСОБА_7 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які
успадкували 2/3 частини квартири.

Витягами про державну реєстрацію прав,
виданими 10.05.2012 р. КП ЛОР «БТІ та ЕО»
підтверджується належність на праві
спільної часткової власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, керуючись ст. ст. 16, 386,
391 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України
виходив із того, що право позивача
підлягає захисту шляхом виселення
ОСОБА_5 та її неповнолітньої дочки,
ОСОБА_6, з безпідставно займаного ними
житла, оскільки позивачами доведено
порушення їх прав на користування та
розпорядження належним їм на праві
власності майном, а дії відповідачів у
створенні таких перешкод є
незаконними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду наступне.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику права вимагати
усунення будь - яких порушень його
права хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права передбачені
нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. ст. 383 ЦК та ст. 150
ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім»ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Передбачаючи право власника житлового
будинку (квартири) на відчуження цих
об»єктів, зміну власника житлового
будинку (квартири) внаслідок їх
успадкування, закон не передбачив у
випадку зміни власника будинку
(квартири) перехід прав і обов»язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом, які вселилися за
згодою попереднього власника.

Виникнення права осіб на користування
житлом та обсяг цих прав залежить від
наявності у особи, зі згоди якої вони
вселилися, права власності на це житло,
а отже, припинення права власності цієї
особи на жигло припиняє право осіб, які
з її згоди були вселені, на
користування житлом (похідне право
користування житлом).

Судом першої інстанції встановлено, і
це підтвердила в суді апеляційної
інстанції представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, що ОСОБА_5, її неповнолітня
донька, ОСОБА_6, не перебуваючи у
родинних відносинах, не будучи членами
сім»ї ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, зі згоди
колишнього співвласника квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_7, вселилися у спірну
квартиру, після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_8
продовжують у ній проживати, з 26.07.2007 р.
зареєстровані у цій квартирі.

Представник позивачів ОСОБА_4 в суді
апеляційної інстанції ствердила про
відсутність родинних відносин між
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_5.,
ОСОБА_6, які не є і не були членами їх
сім»ї в розумінні положень ст. 64 ЖК
України.

Відповідачі всупереч вимогам ст. ст. 10,
60 ЦПК України не надали суду доказів на
підтвердження родинних відносин з
позивачами, належності їх до членів
сім»ї позивачів, вселення у квартиру за
згодою ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, як членів
сім»ї одного зі співвласників, на
підтвердження їх реєстрації у спірній
квартирі, як членів сім»ї
співвласників.

Суд першої інстанції встановивши, що
позивачі набули права власності на
спірну квартиру в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_8, вірно
виходив з того, що ОСОБА_5, її
неповнолітня дочка, ОСОБА_6 не набули
права на житло з підстав, передбачених
законом (найм, оренда, вселення
теперішніми власниками, чи з інших
підстав - ст. 810 ЦК, статті 61, 64 ЖК
України).

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що за
відсутності у ОСОБА_5, її
неповнолітньої дочки, ОСОБА_6, законних
підстав для проживання у квартирі
АДРЕСА_1, що належить позивачам на праві
спільної часткової власності, та за
відсутності такої згоди співвласників,
які не давали і не дають згоди на їх
проживання, наявні законні підстави
для захисту порушеного права власності
позивачів на спірну квартиру.

Оцінивши надані сторонами докази, їх
належність, допустимість та
достовірність кожного окремо, а також в
сукупності, суд першої інстанції,
встановивши, що відповідачі не мають
законних підстав для проживання у
спірній квартирі, проживаючи у спрій
квартирі чинять перешкоди
співвласникам у здійсненні ними прав
власника, дійшов до обґрунтованого
висновку про необхідність задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ч.І ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 у своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дочки, ОСОБА_6, -
відхилити.

Рішення Кам»янка-Бузького районного
суду Львівської області від 21
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.