Справа № 209/6627/13-ц
Провадження № 2/209/186/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року Дніпровський
районний суд міста Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Паляниці А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,
відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у міста
Дніпродзержинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором займу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
відповідачки на її користь суму боргу у
розмірі 27757,00 грн., сплачений ним
судовий збір та витрати на правову
допомогу.

На обґрунтування позовних вимог
зазначив, що він тривалий час працював
на одному підприємстві з ОСОБА_3, який є
сином відповідачки. У них були добрі
приятельські відносини, вони ділилися
між собою негараздами і підтримували
один одного. Від ОСОБА_3 йому було
відомо про тяжку хворобу його матері
ОСОБА_2 і, коли ОСОБА_3 звернувся до
нього з проханням про допомогу, він не
зміг відмовити. У вересні 2008 року
ОСОБА_3 попросив його оформити на своє
ім'я кредитний договір для отримання
грошових коштів, які необхідні його
матері ОСОБА_2 для лікування. При цьому
він пояснив, що на своє ім'я він не може
оформити договір кредитування,
оскільки ним на той час вже було
укладено кілька кредитних договорів.
Він погодився за умовою, що кредитний
договір буде сплачувати ОСОБА_2, проти
чого вона не заперечувала. 11 вересня 2008
року між ним та ВАТ КБ "Надра" був
укладений договір № 03/37530000/0627/02, згідно
якого, при співпраці з ЗАТ "Догмат
Україна", кредитор надав йому грошові
кошти в розмірі 4195,80 грн. зі сплатою
процентів за користування кредитом з
розрахунку 29,00 % річних на умовах,
визначених в договорі, з остаточним
терміном повернення кредиту та сплати
процентів не пізніше ніж 20 вересня 2009
року. Відповідачка ОСОБА_2 була
присутня при підписанні кредитного
договору і була ознайомлена з усіма
його умовами. Вона також була згодна зі
сплатою грошових сум по кредиту.
Отримавши кошти по кредиту у розмірі
4195,80 грн., він передав їх ОСОБА_2, яка
супроводжувала його у банк. Вона
запевнила його, що буде здійснювати
всі необхідні платежі по договору
кредитування. Він довірився їй і деякий
час не контролював сплату нею
платежів. З 2012 року він почав
отримувати він кредитора вимоги про
необхідність сплати отриманого ним
кредиту. Останнє повідомлення надійшло
йому від генерального директора ТОВ
"КУА" "Примоколект-Капітал", згідно
якого сума заборгованості становить
27757,06 грн. Після цього він звернувся до
ОСОБА_2 з вимогою сплатити всю суму
заборгованості за кредитним договором.
Вона пояснила, що періодично
сплачувала грошові кошти за договором
у розмірі від 120 грн. до 550 грн. та надала
квитанції від 22 листопада 2008 року, 08
квітня 2011 року, 08 червня 2011 року, 10
листопада 2011 року. В якості гарантії
сплати нею заборгованості за кредитом,
відповідачка надала йому декілька
розписок про погашення боргу. Так 25
травня 2012 року ОСОБА_2 надала йому
розписку про те, що "11 вересня 2008 року
ОСОБА_1 взяв кредит в сумі 4195,00 грн., ця
сума дана мені в борг з умовою
погашення боргу /тіло кредиту,
проценти, пеня/. На 15 травня 2012 року сума
боргу склала 16100,00 грн.". 11 лютого 2013 року
ОСОБА_2 надала йому розписку про те, що
"11 вересня 2008 року ОСОБА_1 взяв кредит в
сумі 4195,00 грн., ця сума дана мені в борг з
умовою погашення боргу. Зобов'язуюсь
сплачувати щомісячно 800 грн., починаючи
з березня 2013 року до 01 серпня 2013 року. На
цей час сума виплат складає 2700 грн.
Залишок по тілу кредиту та проценти
складає 4000 грн.". 13 листопада 2013 року
ОСОБА_2 надала йому розписку в тому, що
вона зобов'язується повернути йому
гроші , взяті ним для неї в кредит 11
вересня 2008 року в "Надра Банку" з
процентами, нарахованими банком. Сума
на момент написання розписки складає
27757,00 грн. Це сума з урахуванням пені та
штрафу. Фактично між ним та ОСОБА_2 в
усній формі відбувся договір займу,
наявність якого підтверджується
наявними у нього розписками.

Позивач ОСОБА_1 підтримав позовні
вимоги у повному обсязі та дав
пояснення, аналогічні обґрунтуванню
позову. Також зазначив, що до банку з
ним ходив син відповідачки і він йому
передав отримані від банку гроші.
Відповідачка не просила його, щоб він
оформив на себе кредит, про це просив її
син. За кредитним договором йому була
надана кредитна картка з встановленим
лімітом у розмірі 4195 грн. Всю суму він в
присутності ОСОБА_3 зняв у банкоматі з
картки та віддав ОСОБА_3 на лікування
його матері. З цих грошей ОСОБА_3 дав
йому 50 грн., а решту грошей забрав собі.
Олександр обіцяв йому повністю
погасити кредит і відсотки за ним. Він
віддав кредитний договір ОСОБА_3, а де
поділася кредитна картка він не
пам'ятає. Про те, що відповідачка з
сином не сплачують заборгованість за
кредитом, йому стало відомо десь через
рік. Після цього він звернувся з цим
питанням до ОСОБА_3, але той відповів,
щоб він звертався до його матері, бо він
брав гроші для неї і це її проблеми.
Відповідачка сказала йому, що їй відомо
про кредитний договір, син дійсно
передавав їй кошти і обіцяла погасити
заборгованість. У неї були реквізити,
за якими було необхідно сплачувати
кредит. Від ОСОБА_3 він ніяких розписок
не брав, повірив на слово.

Відповідачка ОСОБА_2 визнала
позов частково та пояснила, що позивач
оформив на себе кредит в розмірі 4195
грн., а отримані за кредитним договором
гроші віддав її синові, а той передав
їй на лікування (операція) грошову суму
в розмірі 4000 грн. Їй було відомо, що
ОСОБА_1 буде оформляти кредиту у банку і
вона була згодна сплачувати
заборгованість та проценти за цим
кредитним договором. Вона писала
ОСОБА_1 розписки із зобов'язанням
сплатити заборгованість.
Переоформлювати кредитний договір на
себе вона не бажає. Вона визнає позовні
вимоги у розмірі 12000 грн., оскільки сума
отриманих нею кредитних коштів була
значно менша - 4000 грн.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи та дослідивши письмові докази у
справі, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 11 вересня 2008 року
між ОСОБА_1 та ВАТ КБ "Надра" був
укладений договір № 03/37530000/0627/02, згідно
якого, при співпраці з ЗАТ "Догмат
Україна", кредитор надав йому грошові
кошти в розмірі 4195,80 грн. зі сплатою
процентів за користування кредитом з
розрахунку 29,00 % річних на умовах,
визначених в договорі, з остаточним
терміном повернення кредиту та сплати
процентів не пізніше ніж 20 вересня 2009
року, що підтверджується копією
договору (а.с. 12-13).

Як пояснили сторони в суді, зазначений
вище кредитний договір з банком
позивач ОСОБА_1 оформив, за проханням
сина позивачки ОСОБА_3 та за її -
позивачки згоди, для того, щоб отримані
від банку кошти використати на
лікування (операцію) позивачки.
Отримані позивачем за
кредитним договором кошти дійсно були
передані ним через ОСОБА_3 відповідачці
у справі ОСОБА_2 та використані нею для
свого лікування. При цьому вона взяла
на себе обов'язок погашати кредит перед
банком, оформлений на ім'я позивача у
справі.

Як пояснила в суді відповідачка, і це
підтверджується долученими до справи
копіями квитанцій (а.с. 26-27), вона дійсно
частково погашала зазначений вище
кредит ОСОБА_1 Згідно
наданої позивачу розписки від 25 травня
2012 року (а.с.14), ОСОБА_2 зобов'язалася у
повному обсязі погасити
заборгованість ОСОБА_1 за кредитним
договором у розмірі 16100 грн., сплачуючи
щомісяця від 300 до 500 грн.

Згідно розписки від 11 лютого 2013
року ОСОБА_2 зобов'язалася в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_1 перед
банком щомісяця у період з березня 2013
року по 01 серпня 2013 року сплачувати по
800 грн. що підтверджується копією
розписки (а.с.15).

Згідно розписки ОСОБА_2 від 13.11.2013 року
(а.с. 16) вона зобов'язалася повернути
ОСОБА_1 гроші, які були взяті ним за
кредитним договором у банку "Надра" для
неї, з відсотками, нарахованими банком,
в сумі, яка на момент написання озписки
становить 27757,00 грн.

До цього часу кредитні зобов'язання не
виконані і у позивача існує зазначена
вище заборгованість перед банком, яку
він бажає стягти з відповідачки.

Судом встановлено, що фактично
між сторонами був укладений договір
позики на суму 4000 грн., що регулюється
ст. 1046 ЦК України, в якій зазначено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

При укладенні цього договору
позики, відповідач зобов'язалася
повернути суму позики та сплачувати
відсотки банку, які будуть нараховані,
згідно кредитного договору за яким
позивач отримав кошти від банку, які
були позичені відповідачці, що
підтверджується зазначеними вище
розписками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625 ЦК
України.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник який прострочив
виконання зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів на встановлений
договором або законом.

Позивач не довів у суді, що
відповідач повинна повернути йому за
договором позики 27757 грн., оскільки
позичена ним відповідачці сума є
значно меншою.

Відповідачка не брала на себе
будь яких кредитних зобов'язань перед
банком.

Зазначена в позові сума
заборгованості позивача за кредитним
договором ним банку не сплачувалася, а
тільки існують його грошові
зобов'язання перд банком.

Відповідачка ОСОБА_2. в судовому
засіданні визнала частково заявлений
позивачем позов в розмірі 12000 грн.,
згодна з тим, щоб ця сума була стягнута
з неї на користь позивача в рахунок її
боргу і нарахованих банком процентів.

Суд вважає, що визнання позову
відповідачкою, не суперечить закону, та
не порушує прав, свобод чи інтересів
інших осіб, а тому, відповідно ч.4 ст. 174
ЦПК України, позов підлягає
задоволенню в частині вихзнаній
відповідачкою.

Відповідно ст.88 ЦПК України з
відповідача має бути стягнуто на
користь позивача судові витрати у
справі.

Суд вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача,
пропорційно задоволеним позовним
вимогам, витрати на правову допомогу в
розмірі 345,60 грн. та сплачений позивачем
судовий збір в розмірі 119,91 грн.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 169,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором займу.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
РНОКПП НОМЕР_1, що мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП
НОМЕР_2, суму боргу у розмірі 12000,00 грн.,
витрати на правову допомогу у розмірі
345,60 грн. та судовий збір у розмірі 119,91
грн., а всього 12 465 (дванадцять тисяч
чотириста шістдесят п'ять) гривень 51
копійку.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області шляхом
подачі протягом десяти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги через
суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя:
Г.А. Байбара