Номер провадження: 22-ц/785/8824/14
Головуючий у першій інстанції Курочка
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого-судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної
О.В.,

за участю секретаря судового засідання
Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Оздоровчого
комплексу «Люсдорф» Національної
спілки театральних діячів України про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди 5000
грн., за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 11 вересня 2014
року -

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом, в якому зазначив, що з
14.05.2014 р. працював заступником
директора з правових питань
Оздоровчого комплексу «Люстдорф»
Національної спілки театральних
діячів України. Наказом №58К-2014 від
23.07.2014 р. директора оздоровчого
комплексу він був звільнений з роботи
на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за
прогули.
Посилаючись, що
звільнений він з роботи за відсутності
законних підстав, позивач просив
скасувати наказ директора комплексу
від 23.07.2014 р. про звільнення його з
роботи, поновити його на роботі,
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду 5000 грн.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 11 вересня 2014
року у задовленні позову ОСОБА_2 було
відмовлено.
Неопогоджуючись з ваказаним рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
районного суду і ухвалити нове
задовольнивши його вимоги в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення норм
процесуального права та не правильне
застосування матеріального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.
Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
Законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
або заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.
Судом встановлено, що свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 показали, що 15
липня 2014 року позивач був відсутній на
роботі протягом усього робочого дня,
про що ними був складений та підписаний
відповідний акт, а 18 липня 2014 року
позивач появився і був на робочому
місці приблизно до 9 години 30 хвилин, а
після цього до кінці робочого дня був
відсутній на роботі, про що ними також
був складений та підписаний
відповідний акт.

З доповідних записок
заступника директора оздоровчого
комплексу «Люстдорф» ОСОБА_3 слідує, що
15 і 18 липня 2014 року позивач був
відсутній на роботі. (а.с. 26-27)
З актів від 15 та 18 липня 2014 року слідує,
що у ці дні ОСОБА_6 був відсутні на
роботі.(а.с. 28-29)

Посилання позивача, що 15 і 18 липня
2014 року він був на роботі, суд до уваги
не прийняв тому, що вони
спростовуються наведеними вище
доказами.
Свідок ОСОБА_7 показав, що працював
охоронником ОК «Люстдорф» до 07.07.2014 р. і
після 12.07.2014 р. не перебував на
території цього комплексу, а тому не
може пояснити чи був позивач 15 і 18 липня
2014 року на роботі.
Відповідно до ст. 40 п. 4
КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу ( в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.
Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 06.11.1992 р. №9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснив, що при розгляді
позовів про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суд повинні
виходити з того, що передбаченим цією
нормою закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад у зв'язку з
поміщенням до медвитверезника,
самовільним використанням без
погодження з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової відпустки,
залишенням роботи до закінчення строку
трудового договору чи строку, який
працівник зобов'язаний пропрацювати за
призначенням після закінчення вищого
чи середнього спеціального учбового
закладу).
Таким чином, аналізуючи пояснення
сторін, надані сторонами докази,
пояснення свідків, застосувавши
вказані норми, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що позовні вимоги
необґрунтовані і задоволенню не
підлягають.
Колегія суду
погоджується з такими висновками
районного суду. Оскільки, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про відмову у задовленні
позову. Вказані висновки суду
відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.
Докази та обставини, на які
посилається апелянт в скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

На підтвердження своєї позиції апелент
не подав жодного доказу, як в суді
першої так і апеляційної інстанції.

Доводи апелянта,
що покази свідків є неналежними
доказами, так як вони є залеженими від
керівника підприємства є не
обгрунотавиними, оскільки судом
першої інстанції дотримано вимог
передбачених статтями 50,59,63 ЦПК
України. Окрім того, матеріали спарви
крім пояснень свідків містять також
письмові докази, а саме: доповідні
записки заступника директора
оздоровчого комплексу «Люстдорф»
ОСОБА_3 (а.с. 26-27); акти, від 15 та 18 липня
2014 року (а.с. 28-29).
Отже, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.
Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ч. 1
ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.
Таким
чином колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.
Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК
України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 11 вересня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Ю.І.Кравець

Судді

К.П.Мартинова

О.В.Оверіна