Справа №463/6525/13-ц
Провадження №2/463/542/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання дитини та витрат на навчання,
-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2, просить
ухвалити рішення, яким стягувати з
останнього на її користь аліменти на
утримання неповнолітньої ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини його
доходів щомісячно і до досягнення
дитиною повноліття, а також стягнути з
відповідача на користь позивача 6000 грн.
оплати за навчання ОСОБА_3 у
Львівському кооперативному коледжі
економіки і права.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що з відповідачем
перебувала в зареєстрованому шлюбі,
який розірвано 26.12.2000р. і від якого у них
народилась донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3,
яка на даний час проживає разом з нею та
перебуває на її утриманні. Відповідач в
свою чергу, участі в утриманні та
вихованні доньки не бере, матеріальної
допомоги добровільно не надає. На
протязі останніх десяти років він
проживає в Російській Федерації, має
стабільну зарплату, військову пенсію
та допомогу держави як чорнобилець.
Оскільки на даний час їй важко
самостійно утримувати спільну доньку,
і в неї на утриманні також перебуває ще
одна неповнолітня дитина, просить
стягувати з відповідача аліменти в
примусовому порядку. Крім того, донька
навчається на другому курсі
Львівського кооперативного коледжу
економіки та права. Вартість навчання
за один рік становить 6 000 грн. За 2012-2013
та 2013-2014р. нею оплачену таку вартість в
сукупному розмірі 12 000 грн., і половину
цих коштів, що становить 6000 грн. також
просить стягнути з відповідача в
примусовому порядку.

В судове засідання позивач не
з'явилась, заявою до суду справу
просить слухати у її відсутність та
задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився повторно, хоча про дату, час та
місце розгляду справи, повідомлений
належним чином у відповідності до
вимог Конвенції про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах 1993
року, яка ратифікована ВРУ 10.11.1994р.
шляхом вручення судових документів та
повідомлення про дати судових засідань
повноважним судом Російської
Федерації, про що до матеріалів справи
долучено підтвердження про вручення,
скріплене гербовою печаткою (а.с.20).
Крім того, в порядку ст. 415 ЦПК України,
повноважному суду Російської
Федерації було також скеровано
доручення на вчинення окремих
процесуальних дій з відбору пояснень у
відповідача, яке також виконано
іноземним судом, в підтвердження чого
долучено протокол судового засідання
від 28.03.2014р. (а.с.21-23), який також
скріплений гербовою печаткою. Так, як
вбачається зі змісту відібраних
пояснень у відповідача, відображених у
протоколі, позовні вимоги ним не
визнаються, а наявність будь-яких
родинних відносин із позивачем ним
заперечується. Неповнолітня ОСОБА_3 не
є його донькою. В період з 1995р. по 1997р. в
Україні він не проживав. Крім того,
ніколи не працював на ЗАТ «Адоніс» та з
медичної точки зори не може мати дітей.
В підтвердження такої своєї позиції
також вказує на розбіжності в
написанні прізвища, які на його думку
свідчать про те, що він та відповідач у
справі є різними особами.

Враховуючи зібрані в процесі розгляду
справи докази а також беручи до уваги
позицію відповідача, суд вважає
можливим розглянути справу у його
відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
в сукупності зібрані в ній докази та
ухвалюючи рішення у відповідності до
вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить
до висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
шлюб, який був зареєстрований між
позивачем та ОСОБА_2 розірвано 26.12.2000р.,
що підтверджується копією свідоцтва
про розірвання шлюбу (а.с.7). Як
вбачається із копії свідоцтва про
народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, її
батьком значиться відповідач у справі -
ОСОБА_2, а матір'ю - позивач у справі.
Сторони проживають окремо,
неповнолітня дитина проживає разом з
матір'ю.

Суд критично ставиться до пояснень
відповідача про те, що останній не є
батьком неповнолітньої ОСОБА_3 По своїй
суті, така його поведінка свідчить про
оспорення ним батьківства, що повинно
відбуватись у спосіб пред'явлення
позову про виключення запису про нього
як батька з актового запису про
народження дитини, як про це зазначено
в ч. 1 ст. 136 СК України, і виключно після
доведення відсутності кровного
споріднення, чого в даному випадку
немає, на підставі рішення суду
можливим є виключення відомостей про
особу як батька дитини з актового
запису про народження.

В свою чергу, за приписами ч. 1 ст. 122 СК
України, дитина яка зачата і (або)
народжена у шлюбі походить від
подружжя. Походження дитини від
подружжя визначається на підставі
свідоцтва про шлюб та документу
закладу охорони здоров'я про
народження дружиною дитини. Оскільки в
згаданому вище свідоцтві про
народження саме відповідач записаний
батьком дитини, немає підстав для
висновку, що він не являється батьком.
На переконання суду, така його
поведінка має на меті уникнути
виконання аліментних зобов'язань, і
тому, визнається судом голослівною та
не приймається до уваги.

Разом з тим, не може бути взятою до
уваги позиція про розбіжності в
написанні прізвища, позаяк
підтверджуючих документів такої
обставини відповідач не представив.
Скориставшись своїм правом на
обмеження доступу до особистої
інформації, про що зазначено в
протоколі судового засідання від
28.03.2014р., та не долучивши в
підтвердження своєї позиції жодного
доказу, відповідач тим самим позбавив
суд можливості встановити
відповідність такого факту дійсним
обставинам справи. Тому така позиція
судом також визнається голослівною та
до уваги не приймається.

Згідно ст.180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати своїх дітей до
досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України,
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Як встановлено в судовому засіданні,
виходячи з пояснень відповідача,
останній являється інвалідом 2 групи,
отримує пенсію по інвалідності та не
працює.

Враховуючи те, що відповідач отримує
доходи, суд приходить до висновку, що
позов в частині стягнення аліментів на
утримання дитини є обґрунтованим.

При визначенні розміру аліментів суд
враховує розмір прожиткового мінімуму
громадян, який встановлений законом на
час розгляду справи, стан здоров'я та
недостатньо забезпечене матеріальне
становище дитини, стан здоров'я
відповідача, який являється інвалідом 2
групи та у зв'язку з цим отримує
державну допомогу, матеріальний стан
відповідача, відсутність у нього на
утриманні інших непрацездатних осіб,
як це випливає зі змісту його пояснень,
а також інші обставини, які мають
значення для справи.

Враховуючи наведене, у відповідності
до вимог ст. 183 СК України, суд приходить
до висновку, що позов в частині
стягнення аліментів на утримання
дитини слід задовольнити повністю та
стягувати з відповідача аліменти на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки заробітку
(доходу), але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з 18.12.2013 року (з
часу пред'явлення позову - згідно
поштового штемпеля) і до досягнення нею
повноліття.

Також суд вважає за необхідне
роз'яснити сторонам, що відповідно до
ст.192 СК України розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Що стосується вимоги про стягнення 6000
грн. як оплати за навчання дитини, то в
цій частині позову слід відмовити.

За своєю правовою природою, така вимога
є не що інше як стягнення додаткових
витрат на дитину.

За правилами ст. 185 СК України, той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Дане положення стосується особливих
обставин, до яких закон відносить
насамперед випадки, коли дитина, яка
знаходиться на утриманні батьків
потребує додаткових витрат на неї у
зв'язку із розвитком певних її
здібностей, страждає на тяжку хворобу,
є калікою. Особливі обставини можуть
бути зумовлені як негативними
факторами, до яких можна віднести тяжку
хворобу дитини, так і позитивними, до
яких можна віднести схильність дитини
до спорту, творчості, мистецтва тощо.
Такі особливі обставини будуть
індивідуальними в кожному конкретному
випадку.

Доказами, що підтверджують наявність
особливих обставин, що спричинили
додаткові витрати на дитину, можуть
бути документи, які свідчать,
наприклад, про витрати на придбання
спеціальних інструментів, призначених
для розвитку здібностей людини,
витрати на навчання дитини у платному
навчальному спортивному закладі, на
додаткові заняття, висновки МСЕК,
довідки медичних закладів та інші
документи, що підтверджують
відповідний стан здоров'я дитини
хвороба, каліцтво, і свідчать про
необхідність додаткових витрат на
лікування, на придбання ліків,
спеціальний медичний догляд,
санаторно-курортне лікування тощо, а
обов'язок щодо доказування таких
особливих обставин, що спричинили
додаткові витрати законом покладено на
позивача.

Разом з тим, оплата навчання дитини, в
розумінні ст. 185 СК України не може
вважатись додатковими витратами на
дитину.

Виходячи з приписів ч. 3 ст. 150 СК
України, батьки зобов'язані готувати
дитину до самостійного життя. Навчання
в навчальному закладі по своїй суті
спрямоване на здобуття дитиною
відповідної спеціальності, яка в свою
чергу повинна забезпечити подальше
працевлаштування за фахом, і в такому
випадку, оплата цього навчання є не
додатковими, а обов'язковими витратами,
спрямованими на підготовку дитини до
дорослого життя, які охоплюються
змістом аліментних зобов'язань.

Тому в цій частині позовні вимоги слід
залишити без задоволення.

Враховуючи все вищевикладене, оскільки
мотиви позову лише частково знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні, то лише в частині стягнення
аліментів на утримання дитини суд
позов задовольняє, про що ухвалює
рішення.

Керуючись ст. ст. 10,60,61,88,209,212-215,218,367 ЦПК
України, ст. ст.180-182, 183, 185 Сімейного
Кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого: АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої:
АДРЕСА_2, аліменти на утримання
неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки
заробітку (доходу), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 18 грудня 2013 року, до
досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового
рішення в частині стягнення аліментів -
у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 229,40 грн. судового
збору в дохід держави.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С. І.