Справа № 428/9715/13-ц
Провадження № 2/428/2908/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд
Луганської області у складі:

головуючого судді
Посохова І.С.,

при секретарі
Колядінцевій П.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Анлег» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, треті особи: Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Партнер», Публічне
акціонерне товариство Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк», -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Анлег» звернулося
до Сєвєродонецького міського суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у сумі 11 532, 06 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 20 квітня 2007 року
між третьою особою ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» та відповідачем
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ KRCК/0411/216/07, відповідно до п.п. 1.1, 4.1, 4.2
якого відповідачу було надано кредит в
розмірі 20 000, 00 грн. зі сплатою за
користування кредитними коштами з
розрахунку 9 % річних та з кінцевим
строком повернення до 25 березня 2010
року включно.

Відповідно до п.п. 1.1, 4.3, 4.4, 4.13 цього
кредитного договору відповідач
зобов'язався повертати отриманий
кредит щомісячними платежами в розмірі
не менш ніж 571, 43 грн., сплачувати
нараховані відсотки за користування
кредитом щомісяця, не пізніше 25 числа
кожного місяця; протягом трьох днів
після підписання кредитного договору
сплатити комісію за оформлення кредиту
у розмірі 1 % від суми наданого кредиту;
починаючи з 01 травня 2007 р. сплачувати
нараховану комісію за управління
кредитом у розмірі 1 % від суми наданого
кредиту щомісяця до 25 числа кожного
місяця наступного за звітним.

З наявних у матеріалах справи виписок з
особового рахунку відповідача про
нарахування заборгованості за
кредитним договором та платежами
станом на 23 грудня 2010 року вбачається,
що відповідач частково сплачував
кредит, відсотки та комісію, у зв'язку з
чим утворилася заборгованість за цими
платежами: 8 991 грн. 47 коп. - по кредиту; 1
740 грн. 59 коп. - по відсотках; 5 000 грн. 00
коп. - по комісії.

01 листопада 2007 р. між ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» та ЗАТ «Страхова
компанія «Партнер», правонаступником
якого є ПАТ «Страхова компанія
«Партнер», було укладено договір №
5942/2-12 добровільного страхування
фінансових ризиків.

23 грудня 2010 р. між ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» та позивачем було
укладено договір № 0400/01/10 відступлення
права вимоги за кредитними договорами
та договорами добровільного
страхування фінансових ризиків,
відповідно до п. 1.1.1 якого позивачу було
відступлено право вимоги до
відповідача за вищевказаним кредитним
договором в розмірі, зазначеному в
додатку № 2 до цього договору (реєстру
обсягу прав, що відступаються).

Позивач зазначив, що за вказаними
договорами відступлення права вимоги
він набув право вимагати від
відповідача сплати заборгованості
перед ПАТ АКБ «Індустріалбанк» за
неповернутим кредитом у сумі 11 532, 06
грн., у складі якої: 8 991, 47 грн. -
заборгованість за кредитом; 1 740, 59 грн. -
заборгованість за відсотками; 800, 00 грн.
- заборгованість за комісією, які
просив стягнути на свою користь з
відповідача, а також судові витрати у
сумі 229 грн. 40 коп.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, у поданій до суду
письмовій заяві просив справу
розглянути за його відсутності, проти
заочного розгляду справи не
заперечував.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
позов не визнав, до суду подав письмову
заяву, в якій просив відмовити у
задоволенні позову, застосувавши
строки позовної давності.

Представники третіх осіб ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» та ПрАТ «Страхова
компанія «Партнер» у судове засідання
не з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, про причини неявки та їх
поважність суд не повідомили, тому з
урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК
України справу було розглянуто за їх
відсутності.

У судовому засіданні було встановлено
наступні фактичні обставини
правовідносин між сторонами спору.

20 квітня 2007 року між третьою особою ПАТ
АКБ «Індустріалбанк» та відповідачем
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ KRCК/0411/216/07, відповідно до п.п. 1.1, 4.1, 4.2
якого відповідачу було надано кредит в
розмірі 20 000, 00 грн. зі сплатою за
користування кредитними коштами з
розрахунку 9 % річних та з кінцевим
строком повернення не пізніше 25
березня 2010 року (а.с. 13-17).

Відповідно до п.п. 1.1, 4.3, 4.4, 4.13 цього
кредитного договору відповідач
зобов'язався повертати отриманий
кредит щомісячними платежами в розмірі
не менш ніж 571, 43 грн., сплачувати
нараховані відсотки за користування
кредитом щомісяця, не пізніше 25 числа
кожного місяця; протягом трьох днів
після підписання кредитного договору
сплатити комісію за оформлення кредиту
у розмірі 1 % від суми наданого кредиту;
починаючи з 01 травня 2007 р. сплачувати
нараховану комісію за управління
кредитом у розмірі 1 % від суми наданого
кредиту щомісяця до 25 числа кожного
місяця наступного за звітним.

З наявних у матеріалах справи виписок з
особового рахунку відповідача про
нарахування заборгованості за
кредитним договором та платежами
станом на 23 грудня 2010 року вбачається,
що відповідач частково сплачував
кредит, відсотки та комісію, у зв'язку з
чим утворилася заборгованість за цими
платежами: 8 991 грн. 47 коп. - по кредиту; 1
740 грн. 59 коп. - по відсотках; 5 000 грн. 00
коп. - по комісії.

01 листопада 2007 р. між ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» та ЗАТ «Страхова
компанія «Партнер», правонаступником
якого є ПАТ «Страхова компанія
«Партнер», було укладено договір
добровільного страхування фінансових
ризиків № 5942/2-12 (а.с. 59-66).

23 грудня 2010 р. між ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» та позивачем було
укладено договір № 0400/01/10 відступлення
права вимоги за кредитними договорами
та договорами добровільного
страхування фінансових ризиків,
відповідно до п. 1.1.1 якого позивачу було
відступлено право вимоги до
відповідача за вищевказаним кредитним
договором в розмірі, зазначеному в
додатку № 2 до цього договору (реєстру
обсягу прав, що відступаються) (а.с. 70-72).

Доказів того, що ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» чи позивачу третьою
особою ПрАТ «Страхова компанія
«Партнер» було сплачено страхове
відшкодування за договором
страхування фінансового ризику від 01
листопада 2007 року, пов'язаного з не
поверненням відповідачем кредиту, суду
надано не було.

Дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з договором відступлення права
вимоги за кредитними договорами та
договорами добровільного страхування
фінансових ризиків № 0400/01/10 від 23
грудня 2010 року ТОВ «Анлег» придбало у
ПАТ АКБ «Індустріалбанк» право вимоги
боргу за кредитними договорами.

Таким чином, з матеріалів справи
встановлено, що у відповідності до п. 1
ч. 1 ст. 512 ЦК України у зобов'язанні
ОСОБА_1 перед ПАТ АКБ «Індустріалбанк»
кредитор був замінений іншою особою,
ТОВ «Анлег», внаслідок передання ПАТ
АКБ «Індустріалбанк» ТОВ «Анлег» своїх
прав за правочином (відступлення права
вимоги), про що між ними був укладений
письмовий договір.

Тому, в даному випадку, суд вважає
обґрунтованим та законним звернення
ТОВ «Анлег» до суду з позовною заявою
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до п.п. 1.1, 4.3, 4.4, 4.13 цього
кредитного договору відповідач
зобов'язався повертати отриманий
кредит щомісячними платежами в розмірі
не менш ніж 571, 43 грн., сплачувати
нараховані відсотки за користування
кредитом щомісяця, не пізніше 25 числа
кожного місяця; протягом трьох днів
після підписання кредитного договору
сплатити комісію за оформлення кредиту
у розмірі 1 % від суми наданого кредиту;
починаючи з 01 травня 2007 р. сплачувати
нараховану комісію за управління
кредитом у розмірі 1 % від суми наданого
кредиту щомісяця до 25 числа кожного
місяця наступного за звітним.

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору. Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3
ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_1 перестав виконувати свої
щомісячні зобов'язання з погашення
кредиту та процентів за користування
кредитом 24.02.2009 року, у той час як з
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитним договором позивач
звернувся 06 грудня 2013 року, тобто за
межами трирічного строку позовної
давності.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальний строк позовної давності у
три роки, який підлягає застосуванню до
вимог, які є предметом заявленого
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг строку позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, передбачені ст.ст.
252-255 ЦК України.

Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його сплати.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту та сплата
процентів повинні здійснюватися
позичальником частинами не пізніше 25
числа кожного місяця, початок позовної
давності необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного з цих
зобов'язань.

Аналогічну позицію з цього приводу
висловив і Верховний Суд України у
Постанові № 6-116 цс13 від 06.11.2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем було подано
письмову заяву про застосування
строків позовної давності та відмову у
задоволенні позову з цих підстав, суд
вважає за необхідне у задоволенні
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Анлег» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 252-255, 257, 261, 262, 267, 512-514, 516,
526, 527, 530, 610, 625, 626, 629, 1049, 1054 ЦК України,
Постановою Верховного Суду України №
6-116 цс13 від 06.11.2013 року, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Анлег» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, треті особи:
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Партнер», Публічне
акціонерне товариство Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк»,
відмовити у зв'язку зі спливом позовної
давності.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Луганської області
через Сєвєродонецький міський суд,
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ
І.С. ПОСОХОВ