Номер провадження: 22-ц/785/9116/14
Головуючий у першій інстанції Чебан
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою заступника
Білгород-Дністровської міжрайонної
прокуратури Одеської області (в
інтересах держави в особі Шабівської
сільської ради, інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області) до ОСОБА_3 про
знесення об'єкту самочинного
будівництва, звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 (в
інтересах ОСОБА_3) на заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 21 січня 2014 року,

встановила:

10 жовтня 2013 року заступник
Білгород-Дністровської міжрайонної
прокуратури Одеської області (в
інтересах держави в особі Шабівської
сільської ради, інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області) звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3 про знесення
об'єкту самочинного будівництва,
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач
послався на те, що проведеною
перевіркою Білгород-Дністровською
міжрайонною прокуратурою Одеської
області встановлено, що ОСОБА_3
самочинно збудовано магазин загальною
площею 62,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3, та
посилаючись на ст.ст. 125, 188, 212 ЗК
України, ст.ст. 16, 35 Закону України «Про
охорону земель», ст. 1 Закону України
«Про державний контроль за
використанням та охороною земель»
просив суд зобов'язати ОСОБА_3 знести
самочинне будівництво та звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку.

В судовому засіданні:

- представник Білгород-Дністровської
міжрайонної прокуратури Одеської
області, надав суду заяву, відповідно
до якої позовні вимоги підтримує в
повному обсязі, проти заочного
розгляду справи не заперечував;

- інші представники, відповідач
ОСОБА_3 у судове засідання не з'явились.

Заочним рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 21 січня 2014 року позовні вимоги
заступника Білгород-Дністровської
міжрайонної прокуратури Одеської
області (в інтересах держави в особі
Шабівської сільської ради, інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області)
задоволено.

Суд першої інстанції:

- зобов'язав ОСОБА_3 звільнити земельну
ділянку, розташовану за адресою:
АДРЕСА_3 шляхом знесення самочинно
збудованого магазину загальною площею
62,3 кв.м.;

- стягнув з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 (в
інтересах ОСОБА_3.) просить заочне
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 5 ст. 76 ЦПК України
вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який
діє на підставі договору про надання
правової допомоги від 20 червня 2014 року
(а.с. 140), сповіщений належним чином про
розгляд справи на 09.30 год. 04 листопада
2014 року (а.с. 186).

03 листопада 2014 року від
представника ОСОБА_4 надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Однак, судова колегія вважає, що в
матеріалах справи достатньо письмових
доказів для правильного вирішення
апеляційної скарги, а особиста участь
представника в судовому засіданні
апеляційної інстанції є
необов'язковою.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд
першої інстанції на підставі ст.ст. 1, 12,
83, 116, 125, 212 ЗК України, ст.ст. 376 ЦК
України, Закону України «Про
планування і забудову територій»,
обґрунтовано виходив з наступного.

ОСОБА_3 було самочинно збудовано
магазин загальною площею 62,3 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_3.

11 червня 2013 року Апеляційним судом
Одеської області було винесено
рішення, у відповідності до якого
скасовано заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 11 жовтня 2011 року, та в задоволенні
позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету
Шабівської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області про визнання права
власності на самочинно збудований
магазин загальною площею 62,3 кв.м. по
АДРЕСА_3 відмовлено (а.с. 06).

Згідно довідки відділу
держземагенства у
Білгород-Дністровському районі,
відсутня інформація щодо реєстрації
правовстановлюючих документів, що
посвідчують право власності або
користування землею за ОСОБА_3 на
території Білгород-Дністровського
району Одеської області. ОСОБА_3 на
праві приватної власності належить
трикімнатна квартира АДРЕСА_1,
двокімнатна квартира АДРЕСА_2.
Відомості про інші речові права у
відділі відсутні (а.с. 07-09).

Відповідач не отримував
правовстановлюючого документа на
спірну земельну ділянку, такий
документ не проходив державну
реєстрацію, межі земельної ділянки в
натурі (на місцевості) йому не
виносились.

Враховуючи викладене вище, відповідач
неправомірно приступив до
використання спірної земельної
ділянки всупереч вимогам ст. 125 ЗК
України.

В матеріалах справи відсутні належні
документи, які б свідчили, що самочинно
збудований об'єкт нерухомості,
збудований відповідно до вимог чинного
законодавства, із дотриманням
встановлених державних стандартів, що
відповідає вимогам
безпеки,екологічним, пожежним,
санітарним, будівельним вимогам тощо.

У даному випадку вказана земельної
ділянки є комунальною власністю.

Відповідного дозволу на виконання
відповідачем будівництва магазину не
видавалось. Будівництво здійснювалось
без належних документів, що
засвідчують право землекористування, і
дозволу інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю.

Отже, будівництво відповідачем
здійснено без отримання на це
дозвільних документів відповідно до
чинного будівельного законодавства
України та на земельній ділянці, яка є
комунальною власністю, а тому у
відповідності до вимог ст. 376 ЦК України
вважається самочинним будівництвом.

При цьому, судова колегія зазначає
нижчевикладене.

Як вбачається з ч. 15 ст. 29 Закону України
«Про планування і забудову територій»,
здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт
вважається самовільним будівництвом і
тягне за собою відповідальність згідно
із законом.

Критеріями самочинного будівництва є:
будівництво на земельній ділянці, яка
не відведена для цієї мети,
будівництво, здійснене без дозволу або
проекту, будівництво, здійснене з
порушенням норм і правил.

Під самочинним будівництвом слід
розуміти як нове будівництво, так і
реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт вже існуючих
об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону
України «Про архітектурну
діяльність»), в тому числі спорудження
без дозволу органу місцевого
самоврядування нового житлового
будинку замість зруйнованого на раніше
відведеній особі земельній ділянці,
переобладнання нежитлової будівлі в
житлову.

Будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
нерухомості здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів у порядку,
визначеному статтею 24 Закону України
«Про планування і забудову територій»
(ст. 9 Закону України «Про архітектурну
діяльність»).

Будівництво без належного дозволу має
місце як при відсутності дозволу на
будівництво, так і при відсутності
дозволу на виконання будівельних
робіт.

Аналіз норм чинного законодавства
свідчить про те, що законодавство не
визнає самочинне будівництво об'єктом
правового захисту, а тому правовими
наслідками самочинного будівництва, в
разі звернення до суду з позовом
відповідного органу, є або знесення
такого будівництва, або проведення
відповідної його перебудови.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК
України.

Судова колегія вважає, що відповідач не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх
заперечень щодо вищевказаного позову,
що є обов'язком сторін згідно з
засадами змагальності процесу за ст. 10
ЦПК України.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 (в інтересах
ОСОБА_3) - відхилити.

Заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 21 січня 2014 року по цивільній справі
за позовною заявою заступника
Білгород-Дністровської міжрайонної
прокуратури Одеської області (в
інтересах держави в особі Шабівської
сільської ради, інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області) до ОСОБА_3 про
знесення об'єкту самочинного
будівництва, звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда