Справа №484/2354/13-ц 04.11.2014 04.11.2014 04.11.2014
Провадження №22ц/784/2230/14 Головуючий в
першій інстанції Закревський В.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк»

на заочне рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 29 травня 2014 року по справі
за позовом

ОСОБА_5

до

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»

(далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), ОСОБА_6,

треті особи: виконавчий комітет
Первомайської міської ради
Миколаївської області (далі - виконком),
ОСОБА_7,

ОСОБА_8

про визнання договору іпотеки
недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

22 травня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк»
про визнання договору іпотеки
недійсним.

Позивач зазначав, що з між його батьком
- ОСОБА_6 та закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «Приватбанк», 15 вересня 2008 року
було укладено кредитний договір №
NKP0GA. Згідно вказаного договору
ОСОБА_6 отримав кредит у сумі 29 516
доларів США 28 центів на споживчі цілі. В
забезпечення виконання даного
договору того ж числа між тими ж
сторонами було укладено договір
іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6
передав банку належну йому та ОСОБА_7 на
праві спільної сумісної власності
квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що на момент
укладання спірного договору іпотеки
йому було 14 років, а його брат ОСОБА_8
був малолітньою дитиною та порушення
вимог закону «Про охорону дитинства»
та Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей»
позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 29 травня 2014 року визнано
недійсним іпотечний договір від 15
вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_6
та ЗАТ КБ «Приватбанк», який було
посвідчено приватним нотаріусом
Первомайського міського нотаріального
округу Миколаївської області та
зареєстровано в реєстрі за № 8816. Також
вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить заочне рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову позивачу в
задоволенні позову в повному обсязі. На
думку апелянта, рішення суду є
незаконним та ухваленим з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача та представника
відповідача, дослідивши надані докази
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 15 вересня 2008 року між
батьком позивача та закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «Приватбанк», було
укладено кредитний договір згідно
якого батько - ОСОБА_6 отримав кредит у
сумі 29 516 доларів США 28 центів на
споживчі цілі. В забезпечення
виконання даного договору того ж числа
між тими ж сторонами було укладено
договір іпотеки, відповідно до якого
його батько передав банку належну йому
та дружині (матері позивача) ОСОБА_7 на
праві спільної сумісної власності
квартиру АДРЕСА_1.

На укладання останнього договору була
отримана згода органу опіки та
піклування згідно рішення виконкому
Первомайської міської ради
Миколаївської області від 11 вересня 2008
року № 631. (а.с. 42).

Зі змісту іпотечного договору
вбачається, що право користування
спірною квартирою мали неповнолітній
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9-14, 20-21).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статями 17, 18 Закону України «Про
охорону дитинства» встановлено, що
діти - члени сім'ї наймача або власника
житлового приміщення мають право
користування займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла. Батьки або особи, які їх
замінюють, не мають права без дозволу
органів опіки піклування, наданого
відповідно до закону, укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню та/або державній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
поділ, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей» держава
охороняє і захищає права та інтереси
дітей під час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна. Неприпустиме
зменшення або обмеження прав та
інтересів дітей під час вчинення
будь-яких правочинів щодо жилих
приміщень.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності або
право користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

Постановою Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 03 липня 2013 року, яке
залишено без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 07 листопада 2013 року, визнано
протиправним та скасовано
вищезазначене рішення виконкому
Первомайської міської ради
Миколаївської області від 11 вересня 2008
року № 631 з тих підстав, що воно було
прийнято без дослідження необхідних
документів, більшість з них не існувало
на момент прийняття цього рішення, а
інша частина не відповідала дійсності.
Крім того, ні опікунською радою, ні
виконкомом питання щодо забезпечення
дітей житлом у разі звернення
стягнення на предмет іпотеки взагалі
не розглядалось (а.с. 79-82).

Тобто, на момент укладання договору
іпотеки неповнолітній ОСОБА_5 та
малолітній ОСОБА_8 мали право
користування предметом іпотеки, згода
органу опіки та піклування на час його
укладання була незаконною, а тому сам
правочин був укладений всупереч їх
правам та інтересам з порушенням ст. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», ст. 3 Конвенції
«Про права дитини», ст. 18 Закону України
«Про охорону дитинства», ст. 215 ЦК
України.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
спірний договір укладений в порушення
вимог ч. 6 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК
України без згоди органу опіки та
піклування, а тому є недійсним.

Доводи апеляційної скарги, що рішення
суду є незаконним, ухваленим з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а висновки суду
не відповідають обставинам справи є
безпідставними та спростовуються
вищезазначеним.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити, а заочне
рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 29
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді