Справа № 363/3996/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014
року

м. Вишгород

Вишгородський районний суд
Київської області у складі:

головуючого - судді Підкурганного В.В.,

при секретарі – Подшибякіній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду заяву ПАТ КБ
«Приватбанк» про роз’яснення рішення
суду у справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення та виселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання недійсним
збільшення відсоткової ставки за
договором кредиту

ВСТАНОВИВ:

рішенням Вишгородського
районного суду від 11 квітня 2013 року
було завершено розгляд названої справи
та задоволено первісний позов банку та
вирішено крім звернення стягнення на
майно, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
виселити відповідача та інших осіб, що
зареєстровані у спірному будинку за
адресою: пров. Кірова 11, с. Козаровичі
Вишгородського району Київської
області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 квітня 2013 року
зазначене рішення було залишено без
змін.

Позивач за зустрічним
позовом звернувся до суду із заявою в
порядку статті 221 ЦПК України про
роз’яснення названого рішення суду у
якій просив роз’яснити його, а саме
щодо порядку виселення осіб та
зазначити конкретне коло осіб, яких
необхідно виселити із того ж будинку.

У судовому засіданні представник
заявника заяву підтримала із
викладених у ній підстав. В свою чергу,
представник відповідача заперечував
щодо задоволення такої заяви, вважаючи,
що вона не ґрунтується на нормах
закону.

Заслухавши думку учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 221 ЦПК
України, якщо рішення суду є
незрозумілим для осіб, які брали участь
у справі, або для державного виконавця,
суд за їхньою заявою постановляє
ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення,
не змінюючи при цьому його змісту.

Як вбачається із самої заяви, що є
предметом розгляду та й було
висловлено у судовому засіданні
представницею банку, підставою для
звернення до суду було винесення
постанови державним виконавцем ВДВС
Вишгородського РУЮ в Київській області
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 12 липня 2013 року, у
зв’язку із тим, що у виконавчому листі
та в рішенні суду не визначено порядку
виселення та не зазначено осіб, що
підлягають виселенню.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що зміст судового рішення є не
зрозумілим для уповноважених осіб
виконавчої служби, а не для банку, як
позивача по справі.

В той же час, хоча державний виконавець
і наділений правом на звернення до суду
із заявою про роз’яснення рішення,
однак, ним він не скористався.

Окремо судом звертається увага на ті
обставини, що матеріали справи не
містять належних доказів про те, які
саме особи зареєстровані та проживають
у спірному, на час розгляді справи в
суді, будинку.

Також, у прохальній частині позову не
містилося вимог первісного позивача
щодо визначення судом порядку
виселення таких осіб.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, про відсутність визначених
законом підстав для задоволення заяви
про роз’яснення рішення суду від 11
квітня 2013 року.

Крім того, судом роз’яснюється
заявникові його право, за наявності
підстав, на оскарження дій чи
бездіяльності посадових осіб органів
державної виконавчої служби у
встановленому законом порядку.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 221 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви ПАТ КБ
«Приватбанк» про роз’яснення рішення
суду у справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення та виселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання недійсним
збільшення відсоткової ставки за
договором кредиту – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена відповідно
до статті 293 ЦПК України в порядку і в
строки, визначені статтями 294, 296 ЦПК
України.

Суддя