СУД МІСТА КИЄВА
вул. Солом»янська, 2-А
Головуючий у 1 інстанції - Марфіна Н.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
22.10.2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.
При секретарі - Осмолович В.С.
Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві
Цивільну справу за апеляційною
на рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 10.06.2014 р.
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за борговою
заслухавши доповідь судді
Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
Рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва від 10.06.2014 р. відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за борговою
розпискою.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення позивачка просить скасувати це
рішення та постановити нове рішення по
суті позовних вимог та задовольнити
позов, посилаючись на його
незаконність, зокрема, що суд неповно
з"ясував обставини справи, не дав
належної оцінки доказам, порушив норми
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, за змістом наявної
в матеріалах справи розписки від 15.08.2012
року, яка складена відповідачем, ОСОБА_3
цією розпискою підтвердив, що
автомобіль ВМW328СІ д.н.з. республіки
Польща НОМЕР_1 отримав від ОСОБА_1,
будь-яких моральних та матеріальних
претензій до неї не має. Цей автомобіль
відповідач зобов'язався продати, гроші
в сумі 3500,00 дол.США повернути колишній
дружині ОСОБА_1, оскільки автомобіль
був придбаний під час сімейного
подружнього життя за спільні кошти (а.с.
4).

Обгрунтовуючи позовні вимоги,
позивачка посилалася на те, що
зазначеною вище розпискою між нею та
відповідачем був укладений договір
позики, і оскільки, договором не
встановлений строк повернення коштів,
відповідач має повернути кошти в
порядку передбаченому абз. 2 ч.1 ст.1049 ЦК
України.

Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Таким чином, суд правильно вважав, що
для того, щоб складена позичальником
розписка була прийнята судом як
укладений між сторонами договір
позики, її зміст має свідчити саме про
передачу позичальнику позикодавцем у
борг визначеної грошової суми. Однак,
зі змісту розписки відповідача не
вбачається передачі позивачем у борг
відповідачу 3500,00 доларів США, а має
місце зобов'язання відповідача продати
автомобіль і після цього повернути
позивачці вказану суму, оскільки,
автомобіль був куплений під час
сімейного подружнього життя за спільні
кошти (а.с.4).

Також, суд правильно зазначав, що
жодним доказом не доведено навіть
наявність у позивача особистих коштів
під час перебування у шлюбі, які б
взагалі могли бути предметом договору
позики.

Зідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тому суд правильно дійшов висновку, що
за наведених обставин вказана розписка
не може свідчити про укладення між
сторонами договору позики, оскільки не
підтверджує самого факту передачі
грошової суми та того, що кошти були
особистою власністю позивача.

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За змістом наявного в матеріалах
справи договору купівлі-продажу
автомобіля від 17.04.2012 р., транспортний
засіб був придбаний відповідачем
ОСОБА_3 та громадянином Республіки
Польща ОСОБА_5 (а.с. 87-88).

Судом також встановлено, а також
визнано та не заперечувалось сторонами
і їх представниками, що автомобіль був
придбаний під час перебування позивача
і відповідача у шлюбі, при цьому
позивачкою жодним належним доказом не
доведено її участі у купівлі
автомобіля частиною власних коштів,
тому, суд виходив з того, що частка
відповідача у спільній власності на
транспортний засіб є спільною сумісною
власністю позивача та відповідача.

Згідно ч.1 ст.64 СК України, дружина та
чоловік мають право на укладення між
собою усіх договорів, які не заборонені
законом, як щодо майна, що є їхньою
особистою приватною власністю, так і
щодо майна, яке є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.2 ст.69 СК України, дружина і
чоловік мають право розділити майно за
взаємною згодою.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Виходячи із змісту ст.ст.626, 627, 628, 629 ЦК
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних чистинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.
Договір є обов'язковім для виконання
сторонами.

Згідно ч.1 ст.212 ЦК України, особи, які
вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

З огляду на викладене та виходячи із
змісту норм чинного законодавства
України, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про те,
що складеною відповідачем розпискою
сторони визначили спосіб розділу майна
шляхом його продажу відповідачем і
повернення коштів від продажу
позивачці у сумі 3500,00 доларів США.
Тобто, що сторонами у справі визначено
настання прав та обов'язків
відкладальною обставиною, а саме
фактом продажу автомобіля.

Судом також встановлено, що станом на
час розгляду справи автомобіль не
відчужений, що не заперечувалось і
сторонами.

Згідно ч.3 ст.212 ЦК України, якщо
настанню обставини недобросовісно
перешкоджала сторона, якій це
невигідно, обставина вважається такою,
що настала.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач звертався до співвласника
транспортного засобу з проханням
надати свою згоду на продаж автомобіля,
однак співвласник ОСОБА_5 відмовив у
надання своєї згоди (а.с. 91-92).

Тому, суд також правильно вважав, що в
діях відповідача відсутня
недобросовісність щодо невиконання
взятого на себе обов'язку по продажу
автомобіля, отже обумовлена сторонами
відкладальна обставина не наступила,
що в свою чергу не породжує у
відповідача обов'язку за вказаною вище
розпискою повернути позивачу 3500,00
доларів США.

Згідно ст.1053 ЦК України, на які
посилається позивач та її представник
обгрунтовуючи свої вимоги, за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням.
Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики
(стаття 1047 цього Кодексу).

Тому, суд вважав безпідставними
посилання позивача та її представника
на положення наведеної норми, адже
сторони не досягли згоди на
переведення обов'язку відповідача в
позикове зобов'язання та не
здійснювали відповідну зміну у формі
встановленій для договору позики.

Також правильними є висновки суду щодо
неналежності посилань позивачки на
норми ст.ст.70, 71 СК України та позовної
вимоги про стягнення суми 3500 дол.США.,
при цьому вважаючи суму 3500,00 доларів
США боргом і вимогу стягнути її з
відповідача, саме як борг. До того ж,
відповідач не визнає розміру грошової
суми 3500,00 дол.США, як грошової
компенсації у спільному майні
подружжя, а вимог щодо поділу майна
подружжя позивачем не заявлялось.

Тому, суд правильно дійшов висновку
щодо відсутності підстав для
задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини
справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам
закону, підтверджуються матеріалами
справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а
рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 10.06.2014 р. - залишити без
змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді :