Справа № 639/8184/14-ц
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі : головуючого - судді
Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної
О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення процентів за користування
коштами, трьох відсотків річних, суми
інфляційного збільшення та неустойки,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в
якому просив суд ухвалити рішення на
підставі якого стягнути з відповідачів
на користь ОСОБА_1 проценти за
користування відповідачами коштами
позивача у розмірі 54 410 грн., три
проценти річних у розмірі 18 607,90 грн.,
інфляційне збільшення у розмірі 137 095,42
грн., та штраф (пеню) у розмірі 6 791 883,80
грн., а всього 7 001 998 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 22.04.2014 року з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 було стягнуто на користь
ОСОБА_1 заборгованість за договором
позики в сумі 1 254 102,26 грн. Рішення
набрало законної сили.

Однак, як вказує представник позивача,
визначена сума боргу відповідачами не
повернута.

На думку представника позивача,
ухвалення судом рішення про стягнення
заборгованості з відповідачів не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін договору та не звільняє
боржників від відповідальності за
невиконання ними грошових зобов'язань
та не позбавляє кредитора права на
подальше нарахування, вимогу і
стягнення з боржників неустойки,
індексу інфляції та три відсотки
річних від простроченої суми, а також
відсотків за користування грошовими
коштами.

Так, представник позивача зазначає, що
з відповідачів підлягає стягненню сума
заборгованості у розмірі 7 001 998 грн. у
зв'язку з чим і звернувся до суду з
даним позовом.

Представник позивача, ОСОБА_5, який діє
на підставі довіреності від 26.06.2014 року,
в судове засідання не з'явився надав
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності, заявлений позов
підтримав, просив суд його
задовольнити.

Відповідачі у справі в судове
засідання також не з'явились, про день,
час та місце судового засідання
повідомленні належним чином, через
оголошення у засобах масової
інформації, причина неявки суду не
відома. Клопотання про відкладення
справи до суду не надходили. У зв'язку з
цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та
ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим
провести заочний розгляд справи, проти
чого не заперечував і представник
позивача по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги законні,
обґрунтовані та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що рішенням
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 22.04.2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу за довго ром
позики було задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики в
сумі 1 254 102,26 грн., та стягнуто судовий
збір. Рішення набрало законної сили.
(а.с. 8-9)

Даним рішенням встановлено, що
боржники порушили зобов'язання
стосовно повернення суми отриманої
позики за договором позики від 10.03.2011
року, та не повернули позичені кошти.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Представник позивача вказує, що до
теперішнього часу сума боргу
відповідачами не повернута,
зобов'язання не виконано.

Так, на думку представника позивача,
ухвалення судом рішення про стягнення
заборгованості з відповідачів не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін договору та не звільняє
боржників від відповідальності за
невиконання ними грошових зобов'язань
та не позбавляє кредитора права на
подальше нарахування, вимогу і
стягнення з боржників неустойки,
індексу інфляції та три відсотки
річних від простроченої суми, а також
відсотків за користування грошовими
коштами.

Суд погоджується з наведеним
твердженнями позивача, виходячи з
наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. (стаття 599 ЦК
України)

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.
Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Судом встановлено, що відповідачі
після ухвалення судом рішення про
стягнення з них заборгованості
продовжують порушувати свої
зобов'язання за договором позики, та не
виконують рішення суду.

Відтак, на день звернення до суду
зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
виконані, неповернутою позивачу
залишилась сума заборгованості у
розмірі 1 254 102,26 грн., а відповідачі
продовжують користуватися грошовими
коштами позивача.

Визначення поняття зобов'язання
міститься у частині першій статті 509 ЦК
України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України, що
передбачено ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Так, рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова з відповідачів стягнуто
відсотки по 06.02.2014 року, а тому в даному
випадку відсотки підлягають стягненню
з 06.02.2014 року.

Виходячи з розміру облікової ставки
Національного Банку України розмір
процентів становить: з 06.02.2014 року по
15.04.2014 року 15 454,90 грн. (1 257 756,26
грн.*6,5%/100/365*69днів); з 15.04.2014 року по 17.07.2014
року 30 771,95 грн. (1 257 756,26 грн.*9,5%/100/365*94
дня); з 17.07.2014 року по 04.08.2014 року 8 184,03
грн. (1 257 756,26 грн.*12,5%/100/365*19 днів).

Загальний розмір процентів становить 54
410,88 грн., та підлягає стягненню з
відповідачів.

Тривале невиконання відповідачами
своїх зобов'язань щодо своєчасного
повернення суми боргу призвело до її
збільшення, відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. (ч. 2 ст. 625 ЦК
України)

Розрахунок індексу інфляції
проводиться за формулою: ІІ=(s*i/100 - s), де s
- сума заборгованості, i - індекс
інфляції, 100 - 100%.

Отже, індекс інфляції за лютий 2014 року -
1257756,26*100,6/100-1257756,26=7 546,53 грн.; за березень
2014 року - 1257756,26*102,2/100-1257756,26=27 670,63 грн.; за
квітень 2014 року - 1257756,26*103,3/10-1257756,26=41 505,96
грн.; 1257756,26*103,8/100-1257756,26=47794,74 грн.;
1257756,26*101,0/100-1257756,26=12 577,56 грн., що у сумі
становить 137 095,42 грн.

Три відсотки річних за період з 06.02.2014
року по 04.08.2014 року становить:
1257756,26*3%/100/365 днів*180 днів=18 607,90 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що за змістом статті 552, частини другої
статті 625 ЦК інфляційне нарахування на
суму боргу за порушення боржником
грошового зобов'язання, вираженого в
національній валюті, та три проценти
річних від простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
суд має виходити з того, що ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання.

Крім того, умовами договору позики
передбачено, що за прострочення
виконання своїх зобов'язань,
позичальники повинні сплатити на
користь позикодавця штраф (пеню) в
розмірі 3% річних за кожен день
прострочення від простроченої суми.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України
встановлено, що якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики,
він зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього кодексу.
Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками,
він зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до
дня їх фактичного повернення
позикодавцеві, незалежно від сплати
процентів, належних йому відповідно
до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України, право
на неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

За таких умов, сума пені за період з
06.02.2014 року по 04.08.2014 року становить:
1257756,26*3%/100*180 днів = 6 791 883,80 грн.

Отже загальна сума відсотків за
користування грошовими коштами,
інфляційних витрат, трьох відсотків
річних та пені становить 7 001 998 грн., та
підлягає стягненню з відповідачів.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Частина 4 статті 631 ЦК України
встановлює, що закінчення строку
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Виходячи з викладеного суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
ОСОБА_1 знайшли свого обґрунтування під
час судового засідання, а тому
підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Відповідно до квитанції №88353459 від
04.08.2014 року, позивачем був сплачений
судовий збір у розмірі 3 654 грн., який
також підлягає стягненню з
відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 7, 10, 11, 57-60, 88, 209, 215-216, 224-226, 232 ЦПК
України, ст. ст. 6, 23, 524, 526, 530, 549, 550, 553, 610,
611, 625, 628, 631, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,
п. 17,18 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення процентів за
користування коштами, трьох відсотків
річних, суми інфляційного збільшення
та неустойки - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
заборгованість у сумі 7 001 998 грн. (сім
мільйонів одна тисяча дев'ятсот
дев'яносто вісім гривень), з яких:
відсотки за користування грошовими
коштами - 54 410,88 грн., інфляційні витрати
- 137 095,42 грн., три проценти річних - 18 607,90
грн., пеня - 6 791 883,80 грн.

Стягнути в рівних долях з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові
витрати з кожного окремо по 1827 грн.
(одна тисяча вісімсот двадцять сім
гривень).

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому Цивільним процесуальним
законодавством.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В.В. Труханович