Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/816/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді
Зарицької Г.В.

суддів:
Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря
Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди

за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 18 вересня 2014
року

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ОСОБА_2, в якому просила
стягнути з відповідача на її користь 150
000 грн на відшкодування моральної
шкоди, 1 753,07 грн щомісячного
відшкодування матеріальної шкоди
внаслідок смерті особи, яка її
утримувала, та 15 450 грн витрат,
пов'язаних зі спорудженням пам'ятника.
В обґрунтування позову зазначала, що
03.11.2012 року, близько 23 години 30 хвилин,
на 6 км. автодороги «Бердичів-Хмільник»
внаслідок наїзду автобуса «NEОРLАН N 116»
д/н НОМЕР_1, власником якого є
відповідач, загинув її син ОСОБА_4 В
зв'язку зі смертю сина їй завдана
майнова та моральна шкода. Враховуючи
зазначене, просить позов задовольнити.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 18 вересня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
щомісячне відшкодування завданої їй
матеріальної шкоди внаслідок смерті
особи, яка її утримувала, в розмірі 1 753
грн, моральну шкоду в розмірі 100 000 грн
та витрати на спорудження надгробного
пам'ятника в розмірі 15 450 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 1 383 грн 90 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове по суті позовних вимог. Апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідальність за шкоду, заподіяну
джерелом підвищеної небезпеки, повинен
нести власник транспортного засобу
ОСОБА_2

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_4, який загинув
ІНФОРМАЦІЯ_1 на 6 км дороги
«Бердичів-Хмельник» внаслідок наїзду
автобуса «Неоплан 116», державний
номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_5

Постановою слідчого СВ Бердичівського
МВ УМВС України в Житомирській області
від 21 квітня 2013 року кримінальне
провадження відносно ОСОБА_5 закрито за
відсутністю в його діях ознак
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.286 КК України (а.с.12-13).

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

За положеннями ч.1 ст.1200, ч.1 ст.1201 ЦК
України у разі смерті потерпілого
право на відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які були на його
утриманні або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина потерпілого, народжена
після його смерті.

Особа, яка завдала шкоди смертю
потерпілого, зобов'язана відшкодувати
особі, яка зробила необхідні витрати на
поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника, ці витрати.

За чч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи видно, що
власником автобуса «Неоплан 116»,
державний номерний знак НОМЕР_1, є
ОСОБА_2 (а.с19).

02 листопада 2012 року ОСОБА_5 за проханням
ОСОБА_2 перегнав вказаний автобус у м.
Київ для заміни коробки передач.
Керуючи транспортним засобом 02
листопада 2012 року при переїзді із м.
Чернівці до м.Києва та 03 листопада 2012
року - з м. Києва до м. Чернівці ОСОБА_5
виконував доручення ОСОБА_2 і діяв в
його інтересах. Під час керування
транспортним засобом ОСОБА_5 мав при
собі посвідчення водія на право
керування транспортним засобом
відповідної категорії та
реєстраційний документ на
транспортний засіб, який передав йому
ОСОБА_2

Дані обставини визнані відповідачем та
третьою особою ОСОБА_5, а тому
відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
дані про порушення ОСОБА_5 правил
дорожнього руху.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.6 постанови №4 від 01 березня 2013
року „Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, особою, яка зобов'язана
відшкодувати шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є фізична або
юридична особа, що на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2 Правил
дорожнього руху України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
наведених роз'яснень постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ не врахував та дійшов
помилкового висновку про те, що
відповідальність за шкоду, заподіяну
джерелом підвищеної небезпеки повинен
нести власник транспортного засобу.

Оскільки ОСОБА_5 на момент вчинення ДТП
на відповідній правовій підставі
володів транспортним засобом, то саме
він повинен нести відповідальність за
завдання шкоди.

Проте, питання про заміну відповідача
належним відповідачем чи притягнення
його в якості співвідповідача судом
першої інстанції не вирішувалось, а
апеляційний суд позбавлений такої
можливості.

За таких обставин, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 18 вересня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: