Справа №485/1686/14-ц 05.11.2014 05.11.2014 05.11.2014
Провадження №22-ц/784/2926/14 Головуючий
у першій інстанції - Кішковська З.А.
Доповідач апеляційної
інстанції - Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів - Буренкової К.О., Крамаренко
Т.В.,

із секретарем судового засідання -
Свіщуком О.В.,

за участю: представника позивачки -
ОСОБА_3, відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_6

на рішення Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 19
вересня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про
усунення від права на спадкування та
зміну черговості одержання права на
спадкування, -

в с т а н о в и л а:

В серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_5 про усунення від права на
спадкування та зміну черговості
одержання права на спадкування.

Позивачка зазначала, що з 2002 року
проживала однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 16
травня 2014 року встановлено факт її
постійного проживання разом зі
спадкодавцем - ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_8 є його діти -
ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Посилаючись на те, що відповідачі
ухилялися від надання спадкодавцю
(батьку) необхідної допомоги, який
потребував її через свій похилий вік
та стан здоров'я, позивачка просила
усунути ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 від
права на спадкування після смерті їх
батька та визнати за нею право на
спадкування першої черги.

Рішенням Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 19
вересня 2014 року у задоволені позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення норм
процесуального права, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
її позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народженні після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями ст. 1224 ЦК України - не
мають права на спадкування за законом
батьки (усиновлювач) та повнолітні діти
(усиновлені), а також інші особи, які
ухилялись від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично чи
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Отже, ухилення характеризується
умисною формою вини.

Згідно з ч. 5 ст.1224 ЦК України особа може
бути усунена від права на спадкування
за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином, вирішуючи такі справи суд
повинен установити як факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, так і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та потребу спадкодавця в допомозі цієї
особи.

З матеріалів справи вбачається і таке
встановлено судом, згідно свідоцтва
про смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.12).

Згідно копії спадкової справи №197/2014,
заведеної Снігурівською державною
нотаріальною конторою, після смерті
ОСОБА_8 із заявами про прийняття
спадщини звернулися його діти - ОСОБА_4,
ОСОБА_7 ОСОБА_5, а також позивачка -
ОСОБА_6 (а.с.51-56).

Рішенням Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 16
травня 2014 року встановлено факт
постійного проживання ОСОБА_6 разом зі
спадкодавцем - ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Як на підставу задоволення своїх вимог
позивачка посилалася на перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
хворобу, який потребував допомоги та
ухилення відповідачів від надання йому
такої допомоги.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона має довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Так, з виписного епікризу вбачається,
що з 13 березня по 21 березня 2012 року
ОСОБА_8 перебував на лікуванні у
відділенні судинної хірургії 3-ї
міської лікарні м. Миколаєва де йому
було здійснено планову операцію 14
березня 2014 року: венектомія зліва,
видалення гігроми лівого колінного
суглобу (а.с.23).

З копії медичних документів слідує, що
ОСОБА_8 звертався до Снігурівської ЦРЛ
за медичною допомогою у грудні 2013 року
у зв'язку з болями у правій нозі та
правій сідниці (а.с.13-14).

Крім того, з 8 січня 2014 року по 23 січня 2014
року ОСОБА_8 перебував на стаціонарному
лікуванні неврологічного відділення
міської лікарні №3 м. Миколаєва з
діагнозом неврологічного захворювання
(а.с.19).

Також, 4 лютого, 5 лютого та 7 лютого 2014
року ОСОБА_8 провадилося обстеження
магнітно-резонансною томографією та
ультразвукове дослідження черевною
порожнини (а.с. 18,19,25).

Згідно довідки Миколаївського
онкологічного диспансеру, ОСОБА_8
знаходився на стаціонарному лікуванні
з діагнозом множинні метастази в
печінку (захворювання на рак IV стадії)
з 10 лютого по 14 лютого 2014 року (а.с.108).

ОСОБА_8 отримував пенсію в розмірі 1099,66
грн., що підтверджується довідкою
Управління пенсійного фонду України в
Снігурівскому районі (а.с.87-88).

Отже, наведене свідчить, що померлий не
перебував в безпорадному стані та не
може вважатися особою, яка потребувала
матеріальної допомоги, оскільки
отримував державне утримання.

Належних доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_8 при наявності допомоги
з боку позивачки потребував ще й
допомоги від своїх дітей, матеріали
справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про те, що
відсутні підстави згідно з ч. 5 ст.1224 ЦК
України для усунення спадкоємців від
права на спадщину тому, що не доведено
фактів безпорадного стану спадкодавця
з урахуванням його потреби в отриманні
допомоги від дітей - відповідачів за
умови надання йому допомоги позивачкою
та ухилення відповідачів від надання
допомоги батьку, - у зв'язку з чим лише
при одночасному настанні цих обставин
і доведеності зазначених фактів у їх
сукупності спадкоємці можуть бути
усунені від права на спадщину.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України,
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкодавцями
тієї черги, яка має право на
спадкування, за умови, що вона протягом
тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Висновок суду про відмову у
задоволенні вимог ОСОБА_6 про зміну
черговості одержання права на
спадкування є вірним, оскільки
обставини, які необхідні для цього
належними та допустимими доказами не
підтвердженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що
протягом 2-х років до смерті ОСОБА_8 не
міг фізично працювати та постійно
скаржився на погане самопочуття не
можуть свідчити про те, що останній
перебував в безпорадному стані у
зв'язку з чим потребував допомоги.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду,
ухваленого з дотримання норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 19 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному прядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:

Судді: