Справа № 336/236/14-ц
Пр. № 2/336/670/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Щасливої
О.В.

при секретарі Сакал А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа - районна адміністрація
Запорізької міської ради по
Шевченківському району, про усунення
перешкод у здійсненні права
користування нерухомим майном,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом
про усунення перешкод у користуванні
належними їй об'єктами нерухомості.

В заяві, яку уточнила 3 червня 2014
року (а. с. 48-52), зазначила, що є власником
будинку АДРЕСА_1 у м. Запоріжжі.
Відповідачам належить будинок АДРЕСА_2
в м. Запоріжжі, розташований на
земельній ділянці, яка є суміжною з
ділянкою, де знаходиться житло
позивачки. Відповідачі самовільно
побудували гараж, відстань до якого від
нерухомого майна позивачки становить
лише 20 сантиметрів. Хоча відповідачі і
зруйнували гараж, проте його стіна
висотою 2 метри 15 сантиметрів, яку вони
залишили в якості паркану,
унеможливлює догляд за сараями Б і Б 1,
право власності на які зареєстровано
позивачкою, а також самовільно
побудованим сараєм И. Позивач
позбавлена можливості встановити
водовідводи, здійснювати ремонти
гаражів, прибирання земельної ділянки
під ними, оскільки за наявності
незначної відставні фізично не може
підійти до них з боку самовільного
паркану. Між тим гаражі Б і Б 1
побудовані і здані в експлуатацію ще в
1960 році, тобто задовго до того, як
відповідачі здійснили самовільне
будівництво.

На підставі викладеного просить
про усунення перешкод у здійсненні
права користування нерухомим майном,
зобов'язання відповідачів знести
капітальну стіну зруйнованого гаражу
висотою 2 метри 15 сантиметрів біля
будинку АДРЕСА_2 у м. Запоріжжі, про
зобов'язання відповідачів у разі
встановлення паркану дотримуватися
будівельних норм п. 4 БН 441-72* щодо висоти
та застосування відповідних
конструкцій і будівельних матеріалів,
а також про надання позивачці проходу
шириною в один метр для обслуговування
сараїв Б, Б 1, И.

Крім того, позивач просить про
стягнення з відповідачів на її користь
судових витрат, а саме: судового збору у
сумі 229 грн. 40 коп., а також витрат з
проведення інвентаризації житлового
будинку АДРЕСА_2 в м. Запоріжжі у сумі 1363
грн. 50 коп.

В судовому засіданні підтримала свої
позовні вимоги. Просить про
задоволення позову.

Представник позивачки підтримала
вимоги своєї довірительки.

Відповідачі позов визнали частково, а
саме: в частині знесення самовільної
цегляної стіни висотою 2 метри 15
сантиметрів.

Проти задоволення іншої частини
позовних вимог заперечують, оскільки
ці вимоги суперечать одна одній, так як
у випадку зведення паркану, який, на
думку відповідачів, є необхідним,
дотримання вимоги про надання
позивачці одного метру для
обслуговування її нерухомості є
неможливим, так як максимальна
відстань між об'єктами нерухомості,
право на які зареєстровано за
сторонами, становить 70 сантиметрів.

Представник третьої особи,
повідомленої про час та місце
вирішення справи, до суду не з'явився,
повідомлення про згоду на участь у
справі третя особа не надала.

За згаданих обставин у відповідності
до ст. 36 ЦПК України суд вважає за
можливе вирішувати спір у відсутність
представника третьої особи - органу
місцевого самоврядування.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з таких
міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
належить будинок АДРЕСА_1 в м.
Запоріжжі, право власності на сараї Б і
Б 1 зареєстровані товариством з
обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ»,
сарай И зазначений в технічній
документації на житловий будинок як
самовільний (а. с. 8-11). Учасниками права
спільної часткової власності на
будинок АДРЕСА_2 в м. Запоріжжі є
відповідачі, ОСОБА_2 належить право на
31/50 частину будинку (19/50 + 6/25), ОСОБА_3 - 19/50
його частин (а. с. 55-63).

В силу ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно із роз'ясненнями пункту 33
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
відповідно до положень статей 391, 396 ЦК
позов про усунення порушень права, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
підлягає задоволенню у разі, якщо
позивач доведе, що він є власником або
особою, яка володіє майном (має речове
право) з підстави, передбаченої законом
або договором, і що діями відповідача,
не пов'язаними з позбавленням
володіння, порушується його право
власності чи законного володіння.

Виходячи з наведеної норми цивільного
законодавства і роз'яснень постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, підставою для
звернення особи, яка є власником, до
суду за захистом права є наявність
перешкод у здійсненні нею користування
майном з боку відповідачів.

В силу п. 4 будівельної норми 441-72*,
затверджених постановою Держбуду СРСР
від 26.05.1972 року, висоту і тип огорожі
слід приймати у відповідності з
вимогами таблиці. Огорожа може бути із
стальної сітки або залізобетонна
гратна, висотою 1,6-2 метри. Допускається
використання місцевих матеріалів (за
винятком цегли) з урахуванням
економічності і технічної доцільності.

Відповідно до ст. 376 ЦК України
якщо самочинне будівництво порушує
права інших осіб, майно підлягає
знесенню особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво, або
за її рахунок.

Вирішуючи вимоги позову про знесення
капітальної стіни висотою 2 метри 15
сантиметрів, яка становить собою стіну
демонтованого гаражу і
використовується відповідачами як
паркан, суд знаходить ґрунтовними ці
вимоги, оскільки це будівництво є
самочинним, а наявність капітальної
стіни вочевидь порушує право позивачки
на догляд за належними їй сараями Б і Б1,
так всупереч вимог наведеної
будівельної норми для його зведення
використано цеглу, а висота паркану
перевищує максимально допустиму
висоту (2 метри 15 сантиметрів порівняно
з 1,6-2 метрами).

Крім того, відповідно до змісту листа
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області (а. с. 18), внаслідок
обстеження самовільного будівництва
гаражу на земельній ділянці під
будинком АДРЕСА_2 в м. Запоріжжі
встановлено, що відстань цього
будівництва становить 0,2 метри, а з
наданих позивачкою фотознімків (а. с.
68-69) випливає, що спірна стіна
демонтованого нерухомого об'єкту
розташована майже впритул до належних
позивачці сараїв Б, Б1.

У зв'язку із встановленими обставинами
суд погоджується з твердженнями
позивачки про неможливість догляду за
сараями і їхнього обслуговування, що
впливає на її право користування
належним їй майном, і вважає за можливе
захистити право в обраний нею спосіб,
так як в силу закону самочинна
нерухомість, яка порушує права та
інтереси інших осіб, підлягає знесенню
особою, що здійснила будівництво.

Що стосується тверджень відповідачів
про наявність рішення суду, яке набрало
законної сили(а. с. 71-73) про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1, що на думку
відповідачів, не дає підстав для
ухвалення рішення на користь
позивачки, суд виходить з того, що
згаданим рішенням вирішено інші вимоги
позивачки, які вона спрямовувала в
русло усунення перешкод у користування
земельною ділянкою, тоді як вимога, яку
знаходить обгрунтованою суд,
регулюється нормами про захист права
власності.

Вирішуючи вимоги про зобов'язання
відповідачів у разі встановлення
паркану дотримуватися будівельних
норм п. 4 БН 441-72* щодо висоти та
застосування відповідних конструкцій
та будівельних матеріалів, а також про
зобов'язання надати позивачці прохід
шириною в один метр для обслуговування
сараїв Б і Б 1, И, суд не знаходить
підстав для ухвалення в цій частині
рішення на користь ОСОБА_1, виходячи з
такого.

Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави, а в
силу ст. 3 ЦПК кожна особа має право в
порядку, встановленому цивільним
процесуальним законодавством,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачене право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Виходячи з наведених положень
цивільного і цивільного
процесуального законодавства,
об'єктом судового захисту кожного
учасника цивільних правовідносин,
наділеного цивільною процесуальною
правоздатністю, є порушене, невизнане
або оспорюване право чи цивільний
інтерес, які і можуть бути підставою
для зверненням особи за судовим
захистом.

Оскільки суд призваний захищати право
невизнане, порушене або таке, що
оспорюється, а не таке, порушення якого
припускає особа, суд не вбачаючи в діях
відповідачів порушень законних
інтересів позивачки, не знаходить
підстав для застосування судового
захисту в частині зобов'язання
відповідачів у майбутньому
дотримуватись при спорудженні паркану
будівельних норм та правил.

Що стосується вимог про зобов'язання
надати позивачці відстань в один метр
для обслуговування її нерухомості, а
саме: сараїв Б, Б 1, а також самовільного
сараю И, суд також не вбачає підстав для
їхнього задоволення, оскільки судом
встановлено, що нерухоме майно на
земельній ділянці під будинком
АДРЕСА_2, а саме: жилий будинок Б, право
на яке зареєстровано, знаходиться на
відстані 0,95 метри від самовільного
сараю И та на відстані 0,17 метри від
сараїв Б, Б 1 (а. с. 77-78).

З огляду на зазначені відстані суд
констатує технічну неможливість
задовольнити позов в цій частині і
вважає, що його вирішення на користь
ОСОБА_1 не лише посягало б на права
відповідачів як власників, а й обрікало
рішення не неможливість виконання.

В силу правил цивільного
процесуального законодавства
задоволення позову тягне покладення на
відповідачів судових видатків, і хоча
позов задоволений частково, суд вважає
за необхідне стягнути всю суму
судового збору з відповідачів у рівних
частках, так як він сплачений виходячи
з мінімальної ставки судового збору за
вимоги немайнового характеру, одну з
яких задоволено судом.

З тих самих міркувань виходить суд,
дійшовши висновку про необхідність
покладення на відповідачів витрат з
проведення інвентаризації (а. с. 53), які
(витрати) оцінює як такі, що є витратами,
пов'язаними з вчиненням дій, необхідних
для розгляду справи (п. 5 ч. 2 ст. 76 ЦПК
України).

Ці витрати були понесені позивачкою у
зв'язку з отриманням відомостей про
спірне нерухоме майно, а також про його
характеристики в інтересах висування
вимоги про знесення майна, яке не було
описано і поіменовано в технічній
документації на будинок АДРЕСА_2 (а. с.
54-63), через наявність спору про це
майно, так як заява відповідачів, про
визнання позову в цій частині
наповнена лише формальним змістом,
оскільки готовність знести паркан вони
пов'язували лише з ухваленням
відповідного рішення суду, тому, на
думку суду, підягають стягненню на
користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 376, 391 ЦК України,
ст.ст. 3, 10, 59, 60, 88, 212-215, 292, 294 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1
права користування сараями Б, Б 1 на
земельній ділянці під будинком АДРЕСА_1
в м. Запоріжжі.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 знести
капітальну стіну демонтованого
самочинного гаражу висотою 2 метри 15
сантиметрів, зазначену в технічній
документації номерами 20 і 21, за адресою:
м. Запоріжжя, АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, персональний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3,
персональний ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, персональний
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, по 114 гр.
70 коп. судового збору, а також по 681 грн.
75 коп. витрат з інвентаризації будинку
АДРЕСА_2 в м. Запоріжжі.

В задоволенні іншої частини вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання в суд першої інстанції
апеляційної скарги протягом десяти
днів після його проголошення, а
особами, які беруть участь у справі, але
не були присутні в залі судового
засідання під час проголошення
рішення, - в той же строк з дня отримання
ними копії рішення.

Суддя
О.В.
Щаслива