Справа № 605/606/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" жовтня 2014 р.Підгаєцький районний суд
Тернопільської області

у складі: головуючого судді -
Ігнатової Г.В.,

при секретарі -
Лежигубська О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 третя особа
без самостійних вимог Сільцівська
сільська рада про визнання осіб такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В вересня 2014 року позивач ОСОБА_1
подала до суду позовну заяву, за якою
просила визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4
такими, що втратили право користування
житлом за адресою АДРЕСА_1 .Позов
мотивований тим, що співвласниками
будинку, який знаходиться за
вищезазначеною адресою являється
вона, позивачка , та її син ,відповідач
ОСОБА_3 Крім неї, у вказаному
помешканні зареєстровані її син,
відповідач ОСОБА_3 також його дружина
відповідач ОСОБА_4 , які понад рік, у
спірному будинку не проживають так як
виїхали у Францію. Оскільки
добровільно знятися з реєстрації
відповідачі не бажають , понад рік не
проживають в спірному будинку за даною
адресою, не користуються будинком, не
ведуть з нею спільного господарства, не
платять за комунальні послуги, позивач
змушена звернутися до суду. Просить
визнати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
такими, що втратили право на
користування житлом , у зв'язку з
відсутності їх без поважних причин
понад рік , у відповідності до ст. 405
ЦК України.

В судовому засіданні позивач
підтримала свої позовні вимоги,
посилаючись на мотиви викладені в
позові

Відповідачі в судове засідання не
з»явились, про місце і час судового
розгляду повідомлялись судом за місцем
реєстрації. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК
України, у разі відсутності осіб, які
беруть участь у справі, за
місцезнаходженням, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином.

Представник третьої особи Сільцівскої
сільської ради пояснив, що до
господарства ОСОБА_1 прописані син
позивачки, який є співвласником
спірного будинку та невістка, як
дружина відповідача, які на даний час
перебувають за межами держави.
Відповідач ОСОБА_3, як власник 1/3
частини будинку мав право дати свою
згоду на прописку його дружини
відповідачки ОСОБА_4 у спірному
будинку, а сам факт прописки ніким не
оспорювався. Також вказав, що раніше
будинок відносився до колгоспного
двору і на час його припинення члени
колгоспного двору. які в ньому
проживали набули право власності в
рівних частках на цей будинок.

За загодою позивача суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи на підставі ст.ст.224-226 ЦПК
Україин., а тому суд прийняв рішення про
заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224,
225 ЦПК України, оскільки позивач та
третя особа проти такого порядку не
заперечували.

Суд, вислухавши пояснення
сторін дослідивши докази по справі,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло, та ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду. Згідно із ст.317 ЦК
України власникові майна належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

В обгрунтування заявленого позову
позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що
вона є власником1/3 частина житлового
будинку з надвірними будівлями, що в
АДРЕСА_1, отже будинок належить до
приватного житлового фонду, а не
державного чи громадського житлового
фонду, а тому положення ст. 71,72 ЖК
України на спірні правовідносини не
поширюються. Дане підтверджено
свідоцтвом про право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями від 07 травня 2002 року та
внесено запис в реєстрову книгу №4
стор. 24 за реєстровим №285.

Згідно зі ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК України
власник майна має право звернутися до
суду з вимогою про захист порушеного
права будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок(частину будинку),
квартиру, користуються ними (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей.Аналогічне положення
закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

У ст. 405 ЦК України йдеться про право
членів сім"ї власника, які проживають
разом з ним, на користування житлом, і
передбачено, що член сім"ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім"ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Відповідно до матеріалів справи і
зазначені обставини не заперечуються
позивачем, відповідно до свідоцтва про
право власності на житловий будинок з
надвірними будівлями від 07.05.2002 року, 1/3
частина житлового будинку з надвірними
будівлями , що в АДРЕСА_1, належить на
праві власності громадянці ОСОБА_5,
дочці позивачки ОСОБА_1 а також інша 1/3
частина вказаного будинку належить
відповідачу ОСОБА_3 ,який є сином
позивачки. .

Отже, відповідач ОСОБА_3 , хоча і є
членом сімї позивачки, оскільки є її
сином, але він одночасно є одним із
співвласників вищевказаного житлового
будинку, відповідно до вищевказаного
свідоцтва про право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями. від 07 травня 2002 року за
реєстровим №285 внесеного в реєстрову
книгу №4 стор. 24 .

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК
України до членів сім"ї власника
будинку (квартири) належать дружина
власника, їх діти і батьки. Членами
сім"ї власника може бути визнано й
інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом із власником і ведуть
з ним спільне господарство.

Як встановлено в судовому
засіданні, відповідач ОСОБА_4 перебуває
в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 Із
часу реєстрації шлюбу вона була
прописана та проживала у
будинковолодіннні відповідача ОСОБА_3
за його заявою..

Відповідно до матеріалів справи , у
спірний житловий будинок, в якому
відповідач ОСОБА_4 зареєстрований з
12.10.1999 року, остання поселялася в якості
члена сім"ї не ОСОБА_1, як співвласника,
а як член сім"ї співвласника житла -
чоловіка ОСОБА_3

Оскільки право власності є абсолютним
правом,яке включає володіння,
користування, розпорядження, та якого
ніхто не може бути позбавлений, крім
випадків передбачених законом, то
власник не може бути визнаний таким що
втратив право користування своїм
майном. ОСОБА_6, на які посилається
позивачка в позовній заяві, не дають
підстав для визнання відповідача
ОСОБА_3 втратившим право на житло, а
тому, суд вважає в цій частині позовні
вимоги безпідставними

Згідно зі статею 319 ЦК України власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно вселення членів сімї у
житлове приміщення, яке належить
відповідачу ОСОБА_3 на праві власності
є результатом реалізації права
власника , й у них, відповідача ОСОБА_4,
виникає право користування чужим
майном, тобто сервітутне право , а тому
норма ст. 405 ЦК України, як правова
підстава заявленого ОСОБА_1 позову для
визнання ОСОБА_4 такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
до спірних правовідносин не може бути
застосована в якості належного способу
захисту права позивача.

Члени сім'ї власника житла, які
проживають разом із ним, мають право
користування цим житлом відповідно до
закону (особистий сервітут, частина
перша статті 405 ЦК).

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов.язана довести ті
обставини , на які вона посилається ,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків встановлених
ст.61 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 не надала
жодного доказу суду , який давав би
суду законні підстави для визнання
відповідачів втративших право
користування жилим приміщенням
відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК. Не надано
доказів порушення права ОСОБА_1 в
користуванні , володінні та
розпорядженні вказаним жилим
будинком., у всякому разі суду таких
доказів не надано .

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України
, на яку посилається позивач як на
підставу обгрунтування позову , судом
не може бути прийнято до уваги, так як
відповідач ОСОБА_3 є співвласником
житла , а не членом сім"ї власника житла,
а відповідач ОСОБА_4 є членом сімї
співвласника житла ОСОБА_3, а не
позивачки. Посилання на положення ст.
405 ЦК України є безпідставними,
оскільки такі норми регулюють
правовідносини між власником житла та
членами його сім»ї, які проживають
разом з ним, і не можуть бути
застосовані при вирішенні даного
спору, так як норми ст. 405 ЦК України
на дані правовідносини не
розповсюджуються .

Глава 23 Цивільного кодексу України
встановлює, що громадянин, який став
власником житла, має право
розпоряджатися ним на свій розсуд. Тому
право власності на житло охороняється
правом лише настільки, наскільки його
реалізація відповідає імперативним
нормам закону.

Реалізація встановлених
конституційних гарантій, поряд з
іншими, відображається в збереженні
житла за його власниками без обмежень.

За вказаних обставин, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову, тому у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 третя особа без самостійних
вимог Сільцівська сільська рада про
визнання їх втративших право
користування жилим приміщенням
відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України слід
відмовити за безпідставністю

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, у разі
відмови в задоволенні позову, судові
витрати понесені позивачем
зараховуються до відповідного бюджету
держави.

Керуючись ст.. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11,
60, 212, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 третя особа без
самостійних вимог Сільцівська
сільська рада про визнання осіб такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Тернопільскої
області через Підгаєцький районний суд
шляхом подання 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги .

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Головуючий: підпис Г. В. Ігнатова