Справа № 346/5113/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд
Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді: Васильковського
В.В.,

з участю секретаря : Фесюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Коломиї
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно, -

В С Т
А Н О В И В :

Позивач, звернувшись в суд із даним
позовом, посилається на те, що її батьку
- ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
належали на праві власності: житловий
будинок з господарськими спорудами в
АДРЕСА_1; земельна ділянка, що
знаходиться в АДРЕСА_1, та 9/1000 частин
нежитлового приміщення по АДРЕСА_2.
Прийнявши спадщину та вступивши в
управління спадковим майном після
смерті батька, позивач не може оформити
спадщину через відсутність
правовстановлюючих документів та
невідповідності часток в нежитловому
приміщенні.

Просить суд, в зв'язку із виниклими
обставинами, визнати за нею право
власності на спадкове майно: житловий
будинок з господарськими спорудами, що
заходиться в АДРЕСА_1,
земельну ділянку, що знаходиться в
АДРЕСА_1, нежитлові приміщення, які
знаходяться по АДРЕСА_2.

В судове засідання позивач не
з'явилась, подала до суду письмову
заяву з проханням слухати справу без її
участі, позовні вимоги підтримала в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася. Подала до суду письмову
заяву, в якій просять справу розглядати
без її участі, позовні вимоги визнає,
проти задоволення позову не заперечує.

Згідно із ч.2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку
з неявкою учасників процесу в судове
засідання фіксування технічними
засобами не проводилось.

Дослідивши матеріали справи та давши
їм оцінку, суд знаходить позов
обґрунтованим, з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок
з господарськими спорудами, який
знаходиться в АДРЕСА_1 належав на праві
приватної власності ОСОБА_3 на підставі
договору дарування від 24 жовтня 2001
року. Наведене стверджується копією
договору дарування (а.с. 7) та копією
рішенням виконавчого комітету
Коломийської міської ради
Івано-Франківської області (а.с. 14).

Згідно висновку експерта від 22.10.2014
року, вказаний будинок завершений
будівництвом, відповідає діючим
Державним будівельним нормам.

Також, земельна ділянка, що знаходиться
в АДРЕСА_1, площею 0,06 га належала на
праві приватної власності ОСОБА_3 на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 463223 (а.с. 26).

18/1000 частин нежитлового приміщення, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, які
складаються із приміщення дільниці
спікання твердого сплаву належали на
праві власності ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів (а.с. 27). Частина даних
нежитлових приміщень, а саме 9/1000 частин
цілісного майнового комплексу були
відчужені третім особам згідно
договорів дарування за № Д-1506 та Д1504
від 27.07.2001 року, а тому у власності
ОСОБА_3 залишилось 9/1000 частин цілісного
майнового комплексу площею 500,5 кв.м.
Однак у зв'язку з тим, що договір
дарування 5/1000 частин цілісного
майнового комплексу за № Д-1504 не був
зареєстрований в Коломийському МБТІ,
то згідно виписки з інвентаризаційних
матеріалів частка померлого
залишилась 14/1000 частин цілісного
майнового комплексу. Вказане
підтверджується довідкою ОКП
Коломийське МБТІ від 06.05.2014 року № 95а
(а.с. 36).

Конвенція про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
ратифікована Законом України від 17
липня 1997 року, а також ст. 1 Протоколу № 1
до неї передбачають право кожної
фізичної чи юридичної особи
безперешкодно користуватися своїм
майном, не допускаючи позбавлення
особи свого майна, крім як в інтересах
суспільної необхідності й на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права,
визнають право держави на здійснення
контролю за використанням власності з
урахуванням загальних інтересів або
для забезпечення стягнення податків,
інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та
його захисту закріплюються і у
національному законодавстві України.
Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно Цивільного кодексу України
підставами виникнення права власності
є різні правопороджуючі юридичні
факти, або правовідносини, зокрема,
також і в порядку спадкування після
смерті громадянина.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу
України від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця) переходять всі права та
обов'язки до інших осіб (спадкоємців).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась
спадщина на житловий будинок з
господарськими спорудами, що
заходиться в АДРЕСА_1, земельну ділянку,
що знаходиться в АДРЕСА_1, площею 0,06 га,
та нежитлові приміщення, які
знаходяться по АДРЕСА_2, загальною
площею 500,5 кв.м. Позивач, ОСОБА_1
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, крім неї
спадкоємцями за законом є: ОСОБА_4, яка
на спадщину не претендує і не заперечує
щодо визнання права власності на
спадкове майно за позивачкою. Однак
нотаріусом відмовлено в оформлення
права на спадщину через відсутність
правовстановлюючих документів на
будинок з господарськими спорудами, що
заходиться в АДРЕСА_1, земельну ділянку,
що знаходиться в АДРЕСА_1, площею 0,06 га
та розбіжності у Виписці з
інвентаризаційних матеріалів стосовно
частки померлого у нежитловому
приміщенні, яке знаходяться по АДРЕСА_2.

Згідно із п.23 Постанови Пленуму
Верховного суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» у разі відмови нотаріуса
в оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також в разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином, оскільки позивач,
внаслідок відсутності
правовстановлюючих документів не може
отримати відповідне свідоцтво в
нотаріальній конторі, право власності
може бути визнане судом.

Враховуючи наведене, суд вважає за
можливе задовольнити вимоги позивача.

На підставі Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
Конституції України, ст.ст. 16, 321, 328, 346,
392, 1216, 1222, 1234, 1268 ЦК України, керуючись
ст.ст. 212- 215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на спадкове майно - житловий
будинок з господарськими спорудами, що
заходиться в АДРЕСА_1, земельну ділянку,
що знаходиться в АДРЕСА_1, площею 0,06 га,
та нежитлове приміщення, що
розташоване по АДРЕСА_2, загальною
площею 500,5 кв.м., що становить 9/1000 частин
цілісного майнового комплексу.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області через Коломийський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. У
випадку не подання апеляційної скарги,
рішення суду набирає чинності після
закінчення строків апеляційного
оскарження.

Суддя
Васильковський В. В.