Справа №
Провадження № 2/314/1055/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2014 року Вільнянський районний
суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Кіяшко
В.О.,

при секретарі Павлівській І.В.,

за участю

прокурора Кучеренко Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи в особі
представника Вільнянської районної
державної адміністрації як органу
опіки та піклування Пазинича В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті
особи: прокурор Вільнянського району,
орган опіки та піклування Вільнянської
державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

26.05.2014р. ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав, в позові зазначено,
що 17.09.2005р. між позивачем і відповідачем
укладений шлюб, який зареєстрований
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції, актовий
запис № 598. Від шлюбу сторони мають
неповнолітню доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

20.12.2013р. рішенням Вільнянського
районного суду шлюб між ними
розірваний.

Відповідач з дня народження дитини
ухиляється від своїх батьківських
обов'язків по вихованню дитини,
проживає окремо, не приймає участі в
утриманні дитини, не піклується про її
фізичний розвиток та про стан здоров'я,
не виявляє інтересу до її внутрішнього
світу, незважаючи на те, що перешкод в
спілкуванні немає.

У зв'язку з чим позивачка змушена
звернутись до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала, просила суд
його задовольнити в повному обсязі на
тих підставах, що в ньому зазначені.

Відповідач позов визнав в повному
обсязі, підтвердив факт, що він не
спілкується з дитиною, не цікавиться її
життям та має заборгованість по
аліментам, та не заперечував проти
позбавлення його батьківських прав
відносно його доньки ОСОБА_5.

Представник 3-ї особи, служби у справах
дітей Вільнянської
райдержадміністрації, заперечував
проти задоволення позову посилаючись
на висновок органу опіки від 17.09.2014р.
про недоцільність в позбавленні
відповідача батьківських прав.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, третьої особи,
прокурора, вивчивши письмові матеріали
справи, приходить до висновку, що
позовна заява підлягає повному
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. с. 7).

Батько дівчинки самоусунувся від
виховання своєї дитини, що
підтверджується поясненнями
останнього, а також довідкою від
08.05.2014р. № 243 (а.с. 9), наданою класним
керівником дівчинки, про те, що батько
не цікавиться рівнем навчальних
досягнень доньки, її поведінкою, не
відвідує батьківські збори, згідно
довідки-розрахунку від 21.05.2014р. № 16796/12
відповідач має заборгованість по
аліментам.

Дані обставини повністю
підтверджуються дослідженими в
судовому засіданні доказами.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст.155 СК України,
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини. Відмова батьків від
дитини є неправозгідною, суперечить
моральним засадам суспільства.

Згідно з ст.165 СК України право на
звернення до суду з позовом про
позбавлення батьківських прав мають
один з батьків, опікун, піклувальник,
особа, в сім'ї якої проживає дитина,
заклад охорони здоров'я, навчальний або
інший дитячий заклад, в якому вона
перебуває, орган опіки та піклування,
прокурор, а також сама дитина, яка
досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до ст. 8 Закону України
«Про охорону дитинства» кожна дитина
має право на рівень життя, достатній
для її фізичного, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють,
несуть відповідальність за створення
необхідних умов для всебічного
розвитку дитини, відповідно до законів
України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції
про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України
при вирішенні будь-яких питань щодо
дітей суд повинен виходити з як
найкращого забезпечення інтересів
дітей.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батьки можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Згідно п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

При прийнятті рішення по справі судом
також береться до уваги, що
Європейський суд з прав людини (Справа
"Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у
своєму рішенні від 18.12.2008 року
наголошував, що право батьків і дітей
бути поряд один з одним становить
основоположну складову сімейного
життя і що заходи національних органів,
спрямовані перешкодити цьому, є
втручанням у права, гарантовані
статтею 8 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини.

Закон України «Про охорону дитинства»
від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає,
що кожна дитина має право на проживання
в сім'ї разом з батьками або в сім'ї
одного з них та на піклування батьків.

Крім того діти та батьки не повинні
розлучатися всупереч їх волі, за
винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в інтересах
дитини і цього вимагає рішення суду, що
набрало законної сили (ст.114 наведеного
вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції
ООН про права дитини, де зазначено, що
дитині для повного та гармонійного
розвитку необхідно зростати в
сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9
Конвенції Держави-сторони дбають про
те, щоб дитина не розлучалася з
батьками всупереч їхньому бажанню, за
винятком випадків, коли компетентні
органи за судовим рішенням визначають
відповідно до застосовного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в інтересах дитини. Вирішення такого
питання може бути необхідним у тому чи
іншому випадку, коли, наприклад, батьки
жорстоко поводяться з дитиною чи не
піклуються про неї. При цьому всім
заінтересованим сторонам надається
можливість брати участь у вирішенні
такого питання та викладати свою
позицію.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України
передбачено, що при розгляді судом
спорів щодо участі одного з батьків у
вихованні дитини обов'язковою участю є
участь органу опіки та піклування.
Разом з тим орган опіки і піклування
подає до суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються спору.

За висновком органу опіки та
піклування від 17.09.2014 № 01-15/0884 (а.с. 53-54)
позбавлення ОСОБА_2, 1980р.н. батьківських
прав відносно його доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є недоцільним.

Однак, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК
України, суд може не погодитися з
висновком органу опіки та піклування,
якщо він є недостатньо обґрунтованим,
суперечить інтересам дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що такий висновок не відповідає
інтересам дитини, оскільки батько
самоусунувся від її виховання та
утримання, а донька в такому віці
потребує піклування, догляду,
вихованню, що здійснює належним чином
мати дитини, де їй забезпечені всі
умови для повноцінного розвитку.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 58, 60, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
батьківських прав відносно доньки,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя : В. О. Кіяшко

07.10.2014