У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року
м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Бондаренко Н.В.,
Шеремет А.М.

секретар судового
засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від 09 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
від права на спадкування.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 09 жовтня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 подав на нього апеляційну
скаргу.

В обґрунтування скарги вказує, що судом
першої інстанції неправильно
визначено предмет доказування у даній
справі і як наслідок - неправомірно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог. Фактично, суд застосував не ту
норму права на яку посилався позивач і
яка підлягала застосуванню до цих
правовідносин (ч.5 ст.1224 ЦК України), а ту
норму права, яка закріплена у ч.3 ст.1224
ЦК України.

Вважає, що дана справа не стосується
правовідносин, що виникають з
правочинів, для яких законом
встановлено письмову форму, тому
заборона на використання показань
свідків у даному випадку не діє.

Зазначає, що всі допитані в судовому
засіданні свідки підтвердили, що
ОСОБА_3 в силу своїх психологічних
відхилень та похилого віку не могла
самостійно забезпечити умови свого
життя, потребувала стороннього
догляду, допомоги та піклування; всю
необхідну для ОСОБА_3 допомогу надавав
позивач та його родина, а ОСОБА_2 за
своєю бабусею не доглядала та не
опікувалася нею, хоча ніщо їй не
заважало це робити.

Таким чином, вважає, що суд першої
інстанції неправильно застосував у
даному випадку норму процесуального
права - ч.2 ст. 59 ЦПК України, внаслідок
чого проігнорував обставини справи, що
підтверджувалися показаннями свідків,
і це, в свою чергу, призвело до
неправильного вирішення даної справи.

Посилаючись на викладені
обставини, просить оскаржуване рішення
скасувати і ухвалити нове, яким усунути
ОСОБА_2 від права на спадкування за
законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено,
що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

При житті вона на обліку як така, що
потребує сторонньої допомоги не
стояла. За наведених обставин суд
першої інстанції правильно керуючись
ст. 1224 ЦК України постановив рішення
про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_3 отримувала пенсію, могла сама за
собою доглядати могла себе
забезпечувати.

Доводи апелянта, які викладені в
його апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду, з якими
погоджується і колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував дійсні обставини по
справі, дав належну оцінку зібраним
доказам і постановив рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 09 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П. Ковалевич

Судді:
Н.В. Бондаренко

А.М. Шеремет