Номер провадження: 22-ц/785/7715/14
Головуючий у першій інстанції Мазун І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 15 липня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 в своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_7, треті особи: Орган
опіки та піклування Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради, ГУ ДМС України в Одеській
області про визнання осіб такими, що
втратили право користування квартирою
та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
Малиновського районного суду м. Одеси
до відповідачів з позовом про визнання
втратившими право користування жилим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1
та виселення, мотивуючи це тим, що він є
власником вказаної квартири
відповідно до договору дарування від 30
січня 2008 року, посвідченого державним
нотаріусом шостої Одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8 та рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 10 червня 2013 року. Колишні члени його
сім`ї - дружина та діти - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з 1997 року у квартирі АДРЕСА_1 не
проживають, але 14 грудня 2012 року,
відповідачі під приводом проведення
судової експертизи потрапили у
квартиру та відмовилися виходити з
квартири, обґрунтовуючи свої дії тим,
що в них у зазначеній квартирі
зареєстровано місце проживання.
Відповідачі самовільно зайняли
квартиру, не сплачують комунальні
послуги та перешкоджають йому у
користуванні квартирою.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 15 липня 2014 року позов
ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася
до апеляційного суду Одеської області
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Малиновського
районного суду м.Одеси від 15 липня 2014
року та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги позивача у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
ухваленні рішення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні вимог про визнання осіб
такими, що втратили право користування
квартирою та виселення, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі вселилися у спірну
квартиру як члени сім`ї позивача, який
згодом став власником спірної
квартири, зареєстровані в ній та
проживають до теперішнього часу, а
відтак не є особами, які самовільно
зайняли жиле приміщення. Не знайшов
підтвердження факт їх добровільного
виїзду з квартири та добровільної
тривалої відсутності у квартирі, як
підстави для визнання такими, що
втратили право користування квартирою.

Такі висновки районного суду
відповідають встановленим у справі
обставинам і засновані на законі.

Судом першої інстанції встановлено,
матеріалами справи підтверджується,
що:

- 23.11.1985року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
укладено шлюб, який було розірвано
рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси від 21 листопада 2011 року, що
підтверджується копією рішення
Малиновського районного суду м.Одеси
від 21 листопада 2011 року.

- В 1987 році ОСОБА_4 була зареєстрована в
квартирі АДРЕСА_1 в якості дружини,
тобто як члена сім`ї ОСОБА_2

З 1988 року у спірній квартирі
зареєстрована ОСОБА_5, а з 1989р.
зареєстрована ОСОБА_6, які є дочками
позивача.

В 2009 році у квартирі зареєстрована
ОСОБА_9 - внучка позивача.

- З довідки про склад сім'ї від 22 березня
2014 року, виданої Житлово-будівельним
кооперативом «Ленінський-8»
вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_2 з 1980 року
(примітка «не проживає та не сплачує з
2011 року»), ОСОБА_4 з 1987 року, ОСОБА_5 з 1988
року, ОСОБА_6 з 1989 року, ОСОБА_7 з 2009 року.

- Після смерті матері позивача
наприкінці 2008 року ОСОБА_6 за
домовленістю із позивачем почала
проведення ремонту у квартирі, а саме
робили перегородку у квартирі, робили
електричну проводку, міняли підлогу,
проте у квітні 2009 року ОСОБА_2 вигнав
будівельників з квартири та змінив
замки у дверях, що підтвердив і сам
позивач, пояснивши спочатку, що нових
ключів від дверей він відповідачам не
дав, а потім стверджував протилежне,
зокрема, що віддав ключі відповідачам.

Як вбачається зі змісту заявленого
позову з урахуванням уточнень та
наведеного обґрунтування вимог про
визнання відповідачів особами, які
втратили право на користування
квартирою та про виселення, у якості
підстав позивач зазначив про те, що
відповідачі будучи колишніми членами
сім`ї власника квартири, добровільно
залишили місце проживання та виїхали
із квартири. Втім після трирічної
відсутності у квартирі, перебуваючи в
стані спору з позивачем, скористалися
проведенням у цивільній справі судової
будівельно-технічної експертизи, 14.12.2012
року самовільно зайняли квартиру та
відмовилися її залишати, посилаючись
на наявність у них реєстрації в даній
квартирі.

Зі змісту рішення суду про розірвання
шлюбу вбачається, що сторони не
підтримували подружні стосунки і не
вели сумісне господарство з 2008 року.

Позивач у первісній редакції позову
зазначив про не проживання
відповідачів у квартирі з 1997 року, втім
у подальшому пояснював, що відповідачі
виселилися з квартири у 2009 році.

Зі змісту рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 10.06.2013 року
вбачається, що відповідач ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в межах розгляду позову
ОСОБА_2 про визнання права власності на
квартиру, 06 квітня 2012 року подали до
суду зустрічний позов про визнання
права власності на вказану 1/10 частину
квартири за ОСОБА_4, посилаючись на те,
що вказана частка права власності
набута її колишнім чоловіком ОСОБА_2
під час їх сумісного проживання у
зареєстрованому шлюбі. При цьому
позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 також заявили вимогу про
їх вселення у квартиру разом із
неповнолітньою дитиною ОСОБА_7 2009 року
народження. У задоволенні зустрічного
позову відмовлено. При цьому суд
відмовив у вселенні з тих підстав, що на
час ухвалення рішення у червні 2013 року
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вже проживали у
квартирі.

Суд першої інстанції правильно
визначив, що правовідносини, які
склалися між сторонами, є
правовідносинами між власником і
колишніми членами його сім`ї, які
первісно вселилися у квартиру на
законних підставах.

Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного
кодексу України член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Виходячи із встановлених у справі
обставин, суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про те
відповідачів не можна вважати особами,
які самовільно зайняли жиле
приміщення.

Судом встановлено, що відповідачі
після смерті матері позивача,
домовилися з позивачем про проведення
ремонту у квартирі, тимчасово на час
проведення ремонтних робіт, виїхали з
квартири. Проте позивач під час
проведення ремонту, вигнав ремонтників
з квартири та замінив замки у дверях не
надавши відповідачам ключів і таким
чином обмеживши їх доступ у квартиру.

Відповідачі намагалися вселитися у
спірну квартиру, заявивши відповідні
вимоги до позивача. Втім повернулися у
квартиру скориставшись першою нагодою
у доступі до квартири - в даному випадку
через проведення судової
будівельно-технічної експертизи, що не
заперечувалося сторонами.

При таких обставинах висновок
районного суду про те, що відсутність
відповідачів у квартирі понад
передбачені законом строки збереження
права на користування житлом, була
спричинена створенням перешкод з боку
позивача шляхом обмеження у доступі
відповідачів до квартири, узгоджується
із встановленими у справі обставинами.

Відповідно до довідки від 31.03.2014 року
ЖБК «Ленінський-8» (м. Одеса, вул.
Терешкової 43) вбачається, що ОСОБА_6 з
сім`єю постійно проживає з грудня 2012
року і квартирна плата вноситься нею
своєчасно і у повному обсязі (а. с. 50-56).

Як вбачається зі змісту судового
наказу, виданого Малиновським районним
судом м. Одеси від 05 березня 2012 року,
заборгованість за теплову енергію по
квартирі АДРЕСА_1 становить 5607 грн.

Разом з тим позивач стверджуючи, що
заборгованість утворилася внаслідок
споживання послуг відповідачами, які
не сплачували за спожиту теплоенергію,
суперечить обґрунтуванням свого
позову, що відповідачі самочинно
вселилися у спірну квартиру лише у
грудні 2012 року, а до цього не проживали
у квартирі з 2009 року.

Крім того, судова колегія звертає увагу
на зміну позивачем пояснень щодо
обставин обґрунтування заявлених
вимог.

Так, позивач первісно пояснив, що після
виселення відповідачів з квартири у 2009
році, він під час проведення ремонту
дійсно замінив замки у вхідних дверях
квартири і ключі відповідачам не надав,
але в подальшому змінив пояснення та
наполягав, що віддав ключі
відповідачам.

Втім такі пояснення суперечать
встановленим обставинам справи і не
узгоджуються з обґрунтуваннями позову
самого позивача, який не пояснив навіщо
він віддавав відповідачам ключі після
заміни замків дверей квартири, після їх
добровільного виселення і втрати
інтересу до проживання у квартирі.

Отже, судова колегія доходить до
висновку, що відповідачі ані в період
тимчасового виселення з квартири на
час проведення ремонтних робіт, ані під
час створення позивачем перешкод у
доступі до квартири, не втрачали
інтересу у використанні квартири, як
житло.

Таким чином, судова колегія
погоджується з остаточним висновком
районного суду про відсутність підстав
для задоволення заявлених ОСОБА_2 вимог
про втрату відповідачами права
користування квартирою та їх
виселення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачі добровільно виїхали з
квартири у 2009 році і не проживали там до
часу їх самовільного вселення у
квартиру у грудні 2012 року, фактично
зведені до переоцінки доказів і не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, який належним
чином встановив обставини та дослідив
докази з дотриманням вимог цивільного
судочинства України.

Інших доводів в апеляційній скарзі не
наведено. Підстав для застосування ч.3
ст. 303 ЦПК України судова колегія не
вбачає.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, внаслідок чого
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 15 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова