Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3219/14 Головуючий у 1
інстанції: Беспалько Т.Д.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 28» жовтня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 29 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Комунального підприємства «Водоканал»
про поновлення на роботі, стягнення
оплати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом до КП
«Водоканал».

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 22.03.2007 року був прийнятий
на роботу до КП «Водоканал»
Запорізької міської ради на посаду
водія 1 класу автотранспортного цеху.
Наказом по підприємству від 01.02.2011 року
№27/д здійснено реорганізацію
автотранспортного цеху та його
перейменовано в службу автотранспорту,
до якої він був переведений та працював
водієм до 02.09.2013 року.

Наказом (розпорядженням) №2643/к від
02.09.2013 року його було звільнено з роботи
на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку із скороченням штату.

Вважав своє звільнення незаконним,
оскільки мав переважне право на
залишення на роботі, так як він є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2-ої категорії.

При звільненні (скороченні) не були
додержані вимоги п.7 ч.1 ст.20 та п.1 ч.1 ст.21
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щодо надання переважного
права залишення на роботі при
вивільненні працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, в тому числі при ліквідації,
реорганізації або перепрофілюванні
підприємства, установи, організації,
скороченні чисельності або штату
працівників, крім того, йому не
запропоновано іншої роботи,
компенсацію-допомогу призначено до
виплати за 10 днів замість трьох
місяців.

Незаконним звільненням з роботи йому
була спричинена моральна шкода в
розмірі 10000 грн., яка полягає в
моральних стражданнях, втраті
нормальних життєвих зв'язків,
неможливістю знайти інше місце роботи
через похилий вік, істотному
погіршенні стану здоров'я.

Просив поновити його на посаді водія
автотранспортних засобів КП
«Водоканал», стягнути з КП «Водоканал»
на його користь середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу, починаючи
з 02 вересня 2013 року, та моральну шкоду в
розмірі 10000 гривень, судові витрати
покласти на відповідача.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 29 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
того, що звільнення позивача відбулось
з дотриманням вимог трудового
законодавства, підстави для поновлення
його на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди відсутні.

Згідно з п.1 ст.40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

За правилами ст.42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.
19 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів", розглядаючи трудовий спір,
пов'язаний зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП України, суд мав з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема: ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників; чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника; які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці; про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника за
його згодою на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації;
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП
України, може бути проведено лише за
попередньою згодою профспілкового
органу не пізніше як через місяць з дня
одержання згоди профспілкового органу.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 22.03.2007 року був прийнятий на
роботу до КП «Водоканал» Запорізької
міської ради на посаду водія 1 класу
автотранспортного цеху.

Наказом №2643/к від 02.09.2013 року ОСОБА_3 був
звільнений з роботи з посади водія
автотранспортного засобу 1 класу по п.1
ст.40 КЗпП України за скороченням штату
працівників (а.с.6).

Скорочення на КП «Водоканал»
Запорізької міської ради проводилось
на підставі наказу №228 д від 18 червня 2013
року "Про зміни в організації праці", в
якому було передбачено виведення із
штатного розпису двох штатних одиниць
водія автотранспортного засобу
(підмінний), з яким позивач був
ознайомлений 21.06.2013 року (а.с.22-25).

Судом також встановлено, що 20 серпня 2013
року відбулося засідання
профспілкового комітету КП
«Водоканал», та надана згода на
звільнення ОСОБА_3, що підтверджується
протоколом засідання №17-7г від 20.08.2013
року (а.с.26).

Як вбачається з матеріалів справи та не
спростовано позивачем, згода
профспілкового комітету підприємства
на звільнення надавалась з урахуванням
в якості доказів нижчої продуктивності
праці наказів про накладення на
позивача дисциплінарного стягнення, та
відомостей про те, що ОСОБА_3 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС (а.с.17,21).

21.06.2013 року та 14.08.2013 року ОСОБА_3 був
ознайомлений зі списками вакантних
посад по підприємству, про що свідчить
його підписи під зазначеними
документами (а.с.30-33), проте будь-яких
заяв про надання згоди на переведення
його на вакантні посади від позивача не
надходило.

За вказаних обставин, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що звільнення позивача
відбулось з дотриманням вимог
трудового законодавства, підстави для
поновлення його на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 29 травня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: