Справа № 401/6656/12
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

за участю секретаря Голубніченко В.О.,

за участі представника позивача за
первісним позовом ОСОБА_1,

представника позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_2,

відповідача за обома позовами ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»,
ОСОБА_3, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнес сувеніри»
про визнання кредитного договору,
договору іпотеки та договорів поруки
недійсними, та за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Товариства
з обмеженою відповідальністю «Бізнес
сувеніри» про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2012 року позивач ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк», ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бізнес
сувеніри» про визнання кредитного
договору, договору іпотеки та
договорів поруки недійсними.

В обґрунтування позову зазначивши, що
09.06.2006 між нею та Акціонерним
комерційним банком «Райффайзенбанк
Україна», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк», було укладено кредитний
договір за №СМ-302/142/2006 на суму 330 000,00
доларів США. В забезпечення виконання
зобов'язань того ж дня між тими самими
сторонами було укладено договір
іпотеки №PCL-302/142/2006, згідно з яким
позивач передала в іпотеку Банку
належну їй частину адміністративної
будівлі цеху №3 з побутовими
приміщеннями, загальною площею 703,1
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Вказаний договір було
посвідчено приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстровано в реєстрі під № 2032.

Також в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_3 09 червня 2006 року було
укладено договір поруки №SR-302/142-1/2006,
відповідно до умов якого він
зобов'язувався солідарно відповідати
перед банком за повне та своєчасне
виконання зобов'язання відповідачем
ОСОБА_4 за кредитним договором.

Крім того в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бізнес сувеніри» 09
червня 2006 року було укладено договір
поруки №SR-302/142/2006, відповідно до умов
якого підприємство зобов'язалося
солідарно відповідати перед банком за
повне та своєчасне виконання
зобов'язання відповідачем ОСОБА_4 за
кредитним договором.

Позивач вважає, що вказані договори
підлягають визнанню недійсними на
підставі ст. 203 ЦК України, а саме
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. На підставі ч.1 ст. 215 ЦК
України, якою передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, передбачених ст. 203 ЦК України.
Також позивач отримала грошові кошти в
іноземній валюті, що суперечить ст. 99
Конституції України, в якій зазначено,
що грошовою одиницею України є гривня.
Єдиним законним засобом платежу, який
застосовується при проведенні
розрахунків між резидентами на
території України є гривня. Таким чином
кредитний договір суперечить вимогам
чинного законодавства, укладений
сторонами без достатньої цивільної
дієздатності, за відсутності
індивідуальної ліцензії НБУ, на
невигідних для Позичальника умовах, що
обмежувало волю позивача при укладенні
договору, що є підставою для визнання
його недійсним.

На підставі викладеного та з
урахуванням уточнених позовних вимог
позивач просить суд визнати недійсним
кредитний договір за №СМ-302/142/2006 від 09
червня 2006 року, укладений між нею та АКБ
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк»; визнати недійсним договір
іпотеки №PCL-302/142/2006 від 09 червня 2006 року
укладений між позивачем та АКБ
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» та посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстровано в реєстрі під № 2032;
визнати недійсним договір поруки
№SR-302/142-1/2006 від 09 червня 2006 року
укладений між АКБ «Райффайзенбанк
Україна», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_3; визнати недійсним
договір поруки №SR-302/142/2006 від 09 червня
2006 року укладений між АКБ
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бізнес сувеніри» та
стягнути з відповідача ПАТ «ОТП Банк»
судові витрати (а.с.2-6, 190-193 т.1).

Відповідач Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» не погодився із позовом та
звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою, в якій зазначав, що у
зв'язку з невиконанням умов кредитних
договорів з боку ОСОБА_4 виникла
заборгованість, а тому з урахуванням
уточнених позовних вимог, просили
стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_3 суму заборгованості за
кредитним договором №СМ-SME 302/100/2007 від 08
травня 2007 року у розмірі 57 837,80 доларів
США, що еквівалентно за курсом НБУ
станом на 14.06.2013 складає 462 297,54 грн.;
стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_4, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнес сувеніри»
суму заборгованості за кредитним
договором №СМ-302/142/2006 від 09 червня 2006
року у розмірі 274 158,19 доларів США, що
еквівалентно за курсом НБУ станом на
14.06.2013 складає 2 191 346,41 грн. (а.с.70-73, 227-228
т.1).

Ухвалою суду від 31 липня 2012 року
залучено до участі у справі в якості
правонаступника відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» (а.с.137-138 т.1).

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом ОСОБА_4 -
ОСОБА_1 первісні позовні вимоги
підтримала, надала пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві, просила позов задовольнити у
повному обсязі. Проти задоволення
зустрічної позовної заяви
заперечувала з підстав викладених у
первісному позові. Крім того, заявила,
що відповідачем за первісним позовом
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропущено
строк звернення до суду.

Представник відповідача за первісним
позовом - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»» -
ОСОБА_2 первісні позовні вимоги не
визнав, просив у їх задоволенні
відмовити, оскільки кредитний договір,
договір іпотеки та договори поруки
укладені відповідно до норм чинного
законодавства, підстав для визнання
цих договорів недійсними, передбачених
законом, не має. Зустрічні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі на
задоволенні уточненого зустрічного
позову наполягав.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
первісні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити у повному
обсязі. Проти задоволення зустрічної
позовної заяви заперечував, також
зазначив про пропуск позивачем за
зустрічним позовом строку позовної
давності.

Представник відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бізнес
сувеніри» у судове засідання не
з'явився, про слухання справи
повідомлений належним чином.

Вислухавши представників сторін,
відповідача ОСОБА_3 дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст.627 ЦК України).

У статті 628 ЦК України передбачено, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний
договір укладається у письмовій формі.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Судом встановлено, що 09 червня 2006 року
між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним
банком «Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» було укладено кредитний договір
за №СМ-302/142/2006 на суму 330 000,00 доларів
США.

В забезпечення виконання зобов'язань
того ж дня між тими самими сторонами
було укладено договір іпотеки
№PCL-302/142/2006, згідно з яким позивач
ОСОБА_4 передала в іпотеку Банку
належну їй частину адміністративної
будівлі цеху №3 з побутовими
приміщеннями, загальною площею 703,1
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Вказаний договір було
посвідчено приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстровано в реєстрі під № 2032.

Також в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_3 09 червня 2006 року було
укладено договір поруки №SR-302/142-1/2006,
відповідно до умов якого він
зобов'язувався солідарно відповідати
перед банком за повне та своєчасне
виконання зобов'язання відповідачем
ОСОБА_4 за кредитним договором.

Крім того в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бізнес сувеніри» 09
червня 2006 року було укладено договір
поруки №SR-302/142/2006, відповідно до умов
якого підприємство зобов'язалося
солідарно відповідати перед банком за
повне та своєчасне виконання
зобов'язання відповідачем ОСОБА_4 за
кредитним договором.

Судом також встановлено, що сторони
досягли згоди з усіх істотних умов
договору, договір укладено у письмовій
формі, сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності, а їх
волевиявлення було вільним і
відповідало їхній внутрішній волі.
Крім того, на момент укладення
оспорюваного кредитного договору
позичальник ОСОБА_4 не заявляла
додаткових умов, щодо яких повинно бути
досягнуто згоди. Таким чином, істотними
умовами даного договору відповідно до
чинного законодавства являються лише
ті, які сторони визначили за взаємною
згодою укладаючи договір. Крім того,
банком було видано кредит у повному
обсязі у строки, зазначені в договорі,
тобто свої обов'язки він виконав
належним чином.

А відтак, суд не погоджується з
доводами позивача в позові та її
представника в судовому засіданні щодо
невідповідності умов кредитного
договору загальним засадам цивільного
законодавства та нормам чинного
законодавства.

Що стосується тверджень позивача
ОСОБА_4 про незаконне надання їй
кредиту в іноземній валюті, суд
зазначає таке.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
закон держави не встановлює якихось
обмежень щодо можливості використання
в Україні грошових одиниць іноземних
держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом. Тобто відповідно
до законодавства, гривня має статус
універсального платіжного засобу, який
без обмежень приймається на всій
території України. Разом з тим, обіг
іноземної валюти обумовлений вимогами
спеціального законодавства України.

Так основним законодавчим актом,
регулюючим правовідносини у сфері
валютного регулювання і валютного
контролю є Декрет Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
кошти - це гроші у національній або
іноземні валюті чи їх еквівалент.
Статті 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій НБУ. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі генеральної
ліцензії на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п.2
ст.5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3 Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, яке затверджене Постановою
Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 року та
зареєстроване у Міністерстві юстиції
України 21 серпня 2001 року за №730/5921 за
наявності банковської ліцензії та за
умови отримання письмового дозволу НБУ
банки мають право здійснювати операції
з валютними цінностями.

З огляду на зазначене вбачається, що
уповноважені банки на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу на здійснення операцій з
валютними цінностями мають право
здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті.

Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.10 своєї постанови №5 від 30
березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» згідно зі
статтею 99 Конституції України грошовою
одиницею України є гривня. Вказана
стаття визначає правовий статус
гривні, але не встановлює сферу її
обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа,
отримавши у встановленому законом
порядку (статті 19, 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»)
банківську та генеральну ліцензії на
здійснення валютних операцій або
письмовий дозвіл на здійснення
операцій із валютними цінностями, який
до переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року
№3024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» є генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, має право здійснювати
операції з надання кредитів у
іноземній валюті (пункт 2 статті 5
Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4
статті 5 цього Декрету, який передбачає
наявність індивідуальної ліцензії
Національного банку України на
здійснення операцій щодо надання та
одержання резидентами кредитів у
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то,
оскільки на цей час законодавством
України не встановлено термінів і сум
кредитів у іноземній валюті як
критеріїв їх віднесення до сфери дії
режиму індивідуального ліцензування,
ця норма не може застосовуватись
судами.

Тобто надання кредитів у валюті за
наявності в банку відповідної
генеральної ліцензії (дозволу НБУ на
здійснення кредитних операцій у
валюті) не суперечить вимогам чинного
законодавства України.

Суд зважує також на те, що факт
підписання ОСОБА_4 кредитного договору
та подальше його виконання свідчить
про згоду останньої з його умовами, в
тому числі про отримання кредиту в
доларах США. Крім того, ніщо не
перешкоджало позивачу отримати кредит
у національній валюті.

За встановлених в судовому засіданні
обставин, а також враховуючи положення
Договорів, приписи чинного
законодавства, позовні вимоги позивача
ОСОБА_4 задоволенню не підлягають у
повному обсязі.

Що стосується зустрічної позовної
заяви, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 09 червня 2006 року
між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним
банком «Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» було укладено кредитний договір
за №СМ-302/142/2006 на суму 330 000,00 доларів
США.

В забезпечення виконання зобов'язань 09
червня 2006 року між тими самими
сторонами було укладено договір
іпотеки №PCL-302/142/2006, згідно з яким
позивач передала в іпотеку Банку
належну їй частину адміністративної
будівлі цеху №3 з побутовими
приміщеннями, загальною площею 703,1
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Вказаний договір було
посвідчено приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстровано в реєстрі під № 2032.

Також в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
№СМ-302/142/2006 між Акціонерним
комерційним банком «Райффайзенбанк
Україна», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_3 09 червня 2006 року
було укладено договір поруки
№SR-302/142-1/2006, відповідно до умов якого
він зобов'язувався солідарно
відповідати перед банком за повне та
своєчасне виконання зобов'язання
відповідачем ОСОБА_4 за кредитним
договором, що передбачено п.1.1. частини 1
Договору поруки (а.с.26-28 т.1).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №СМ-302/142/2006 між
Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бізнес сувеніри» 09
червня 2006 року було укладено також
договір поруки №SR-302/142/2006, відповідно
до умов якого підприємство
зобов'язалося солідарно відповідати
перед банком за повне та своєчасне
виконання зобов'язання відповідачем
ОСОБА_4 за кредитним договором, що
передбачено п.1.2. частиною 1 Договору
поруки (а.с.29-31 т.1).

08 травня 2007 року між ОСОБА_4 та
Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», було укладено кредитний договір
за №СМ-SME 302/100/2007 на суму 65 000,00 доларів
США.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №СМ-SME 302/100/2007
від 08 травня 2007 року між Акціонерним
комерційним банком «Райффайзенбанк
Україна», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк», та ОСОБА_3 08 травня 2007 року
було укладено договір поруки №SR- SME
302/100/2007, відповідно до умов якого він
зобов'язувався солідарно відповідати
перед банком за повне та своєчасне
виконання зобов'язання відповідачем
ОСОБА_4 за кредитним договором, що
передбачено п.1.2. частини 1 Договору
поруки (а.с.93-94 т.1).

Також в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
№СМ-SME302/100/2007 від 08 травня 2007 року між
Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бізнес сувеніри» 08
травня 2007 року було укладено договір
поруки №SR 302/142/2006, відповідно до умов
якого він зобов'язувався солідарно
відповідати перед банком за повне та
своєчасне виконання зобов'язання
відповідачем ОСОБА_4 за кредитним
договором, що передбачено п.1.2. частини 1
Договору поруки (а.с.95-96 т.1).

12.11.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» було укладено
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю за Кредитним договором №
СМ-SМЕ302/100/2007 від 08 травня 2007 року,
Договором поруки № SR-SМЕ302/100/2007 від 08
травня 2007 року та за Кредитним
договором № СМ 302/142/2006 від 09 червня 2006
року, Договором поруки №SR 302/142/2006 від 09
червня 2006 року. Таким чином до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» перейшли права ПАТ «ОТП Банк»
щодо права вимоги до відповідачів за
вищезазначеними кредитними договорами
(а.с.97-110 т.1).

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Банк виконав умови договору та надав
ОСОБА_4 кредит в розмірі 65 000,00 доларів
США, що еквівалентно 328 250,00 грн. за
кредитним договором № СМ-SMЕ302/100/2007 від
08 травня 2007 року, що підтверджується
валютним меморіальним ордерам №20 від 08
травня 2007 року (а.с.243 т.1), та за
кредитним договором №СМ-302/142/2006 від 09
червня 2006 року в розмірі 82 990,00 доларів
США, що еквівалентно 419 099,50 грн. та 247 010,00
доларів США, що еквівалентно 1 247 400,50
грн., що підтверджується валютними
меморіальними ордерами №23,46 від 09
червня 2006 року (а.с.244 т.1). Отримання
коштів за обома кредитними договорами
не заперечувала і позивач ОСОБА_4 в
судовому засіданні. Крім того, остання
визнала наявність заборгованості по
обох кредитних договорах по тілу
кредиту, заперечуючи розмір процентів,
який просить стягнути банк.

За клопотання представника ОСОБА_7 -
ОСОБА_1, ухвалою суду від 11 лютого 2014
року по справі було призначено
судово-економічну експертизу.
Відповідно до висновку
судово-економічної експертизи від
28.05.2014 сума заборгованості ОСОБА_4 за
кредитним договором №СМ-302/142/2006 від 09
червня 2006 року складає 273976,22 доларів
США та за кредитним договором
№СМ-SМE302/100/2007 від 08 травня 2007 року у
розмірі 57839,99 доларів США (а.с.130-146 т.2).

Що стосується заяв ОСОБА_1 представника
позивача за первісним позовом ОСОБА_4,
відповідача ОСОБА_3 про застосування
строку позовної давності та припинення
поруки, то суд приходить до наступного.

За змістом частини четвертої статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

У разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за
основним договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
повинен обчислюватися з моменту
настання строку погашення зобов'язання
згідно з такими умовами, тобто з
моменту настання строку виконання
зобов'язання або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

За умови пред'явлення банком боржнику й
поручителю вимог про дострокове
виконання зобов'язання з повернення
кредиту, змінюється в односторонньому
порядку строк виконання основного
зобов'язання й порука припиняється,
якщо кредитор не пред'явить вимоги до
поручителя протягом шести місяців від
зміненої дати виконання основного
зобов'язання.

Такий правовий висновок викладено в
постанові Верховного Суду України від
24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, яка
в силу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

29 грудня 2008 року на адресу ОСОБА_3 та ТОВ
«Бізнес сувеніри» ПАТ «ОТП Банк» було
направлено досудові вимоги щодо
дострокового виконання боргових
зобов'язань протягом 30 календарних
днів з моменту отримання цієї вимоги
(а.с.195,196 т.2).

В судовому засіданні встановлено та
визнано сторонами, що досудові вимоги
отримано ОСОБА_3 та ТОВ «Бізнес
сувеніри» 04 березня 2009 року.

Таким чином, оскільки ані ПАТ «ОТП
Банк», ані ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
не скористалися правом звернення до
суду з вимогами щодо виконання
боргових зобов'язань по кредитним
договорам, то доводи ОСОБА_3 щодо
припинення строку поруки є слушними з
огляду на зазначену вище правову
позицію ВСУ.

Разом з тим, суд не може погодитися з
посиланнями представника позивача за
первісним позовом ОСОБА_1 щодо пропуску
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» строку
звернення до суду, оскільки як
встановлено судом та визнано сторонами
по справі останній платіж ОСОБА_4
здійснено в лютому 2009 року, а з позовом
товариство звернулося 19 червня 2012 року,
тобто в межах строків позовної
давності. Крім того, суд звертає увагу
на те, що ОСОБА_4 визнала позов в частині
розміру тіла кредиту по обом кредитним
договорам, а проценти стягуються лише
за період до 12 листопада 2010 року коли у
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виникло
право вимоги відповідно до договору
купівлі-продажу кредитного портфелю.

Отже, враховуючи надані сторонами
докази, визнання позивачем за
первісним позовом ОСОБА_4 наявність
суми заборгованості та її розмір по
тілу кредиту, висновок експертизи від
28.05.2014, суд вважає позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» такими, що підлягають
частковому задоволенню, а саме слід
стягнути з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» заборгованість за
кредитним договором №СМ-302/142/2006 від 09
червня 2006 року, яка виникла станом на 14
червня 2013 року та складається з
наступного - заборгованість за
кредитом 216071,30 доларів США, що
еквівалентно 1 727 057 грн. 90 коп. та
заборгованість за відсотками за
користування кредитом в розмірі 57904,92
доларів США, що еквівалентно 464 288 грн. 51
коп., а всього в розмірі 273976,22 доларів
США, що еквівалентно 2 191 346 (два мільйони
сто дев'яносто одна тисяча триста сорок
шість) грн. 41 коп. Стягнути з
відповідача ОСОБА_4 на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за кредитним
договором №СМ-SМE302/100/2007 від 08 травня 2007
року, яка виникла станом на 14 червня 2013
року та складається з наступного -
заборгованість за кредитом 51071,42
доларів США, що еквівалентно 408 213 грн. 86
коп. та заборгованість за відсотками за
користування кредитом в розмірі 6766,38
доларів США, що еквівалентно 54 083 грн. 68
коп., а всього в розмірі 57 837,80 доларів
США, що еквівалентно 462 297 (чотириста
шістдесят дві тисячі двісті дев'яносто
сім) грн. 54 коп. В іншій частині позову
слід відмовити.

З урахуванням результату розгляду
справи та відповідно до ст. 88 ЦПК
України стягнути з відповідача ОСОБА_4
на користь позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» судові витрати у
вигляді сплаченого судового збору в
розмірі 3 219 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 88, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 в задоволенні позову до
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк», ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бізнес
сувеніри» про визнання кредитного
договору, договору іпотеки та
договорів поруки недійсними -
відмовити в повному обсязі.

Судові витрати за первісним позовом
компенсуванню не підлягають та
відносяться на рахунок позивача за
первісним позовом ОСОБА_4

Зустрічний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнес сувеніри»
про стягнення заборгованості -
задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 (ІПН
НОМЕР_1) на користь позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» ()
заборгованість за кредитним договором
№СМ-302/142/2006 від 09 червня 2006 року, яка
виникла станом на 14 червня 2013 року та
складається з наступного -
заборгованість за кредитом 216071,30
доларів США, що еквівалентно 1 727 057 грн.
90 коп. та заборгованість за відсотками
за користування кредитом в розмірі
57904,92 доларів США, що еквівалентно 464 288
грн. 51 коп., а всього в розмірі 273976,22
доларів США, що еквівалентно 2 191 346 (два
мільйони сто дев'яносто одна тисяча
триста сорок шість) грн. 41 коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 (ІПН
НОМЕР_1) на користь позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» ()
заборгованість за кредитним договором
№СМ-SМE302/100/2007 від 08 травня 2007 року, яка
виникла станом на 14 червня 2013 року та
складається з наступного -
заборгованість за кредитом 51071,42
доларів США, що еквівалентно 408 213 грн. 86
коп. та заборгованість за відсотками за
користування кредитом в розмірі 6766,38
доларів США, що еквівалентно 54 083 грн. 68
коп., а всього в розмірі 57 837,80 доларів
США, що еквівалентно 462 297 (чотириста
шістдесят дві тисячі двісті дев'яносто
сім) грн. 54 коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 (ІПН
НОМЕР_1) на користь позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» ()
судові витрати у вигляді сплаченого
судового збору в розмірі 3 219 (три тисячі
двісті дев'ятнадцять) грн. 00 коп.

В іншій частині зустрічного позову -
відмовити.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитися 21 жовтня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець