Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарях - Гуменюк А. О.,
Карпенко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7,
ОСОБА_8, Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, Київська
міська державна адміністрація про
встановлення фактів та визнання права
власності,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи -
ОСОБА_7, ОСОБА_8, Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м.
Києві, Київська міська державна
адміністрація про встановлення фактів
та визнання права власності.

Свої вимоги мотивує тим, що 13 травня 1948
року між ОСОБА_9 та Житловим
управлінням виконкому Подільської
райради, на підставі рішення від 22
листопада 1947 року № 618 було виділення
ділянки під забудову, було укладено
договір на право забудови житлового
будинку.

В 1993 році на підставі розпорядження
представника Президента України № 368
від 28.04.1993 року, будинок АДРЕСА_1, який
складається з трьох квартир та на праві
особистої власності належить ОСОБА_9
прийнято в експлуатацію.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, після його
смерті відкрилася спадщина на будинок 6
по провулку Пуща-Водицькому в м. Києві,
на який за життя він не встиг
зареєструвати право власності.

Позивачка вказала, що на час смерті у
покійного було восьмеро дітей, які були
спадкоємцями за законом, однак з
заявами про прийняття спадщини до
нотаріуса ніхто не звертався, оскільки
дійшли згоди між собою і в будинку
фактично залишилися проживати троє з
них - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_10

Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
чоловік ОСОБА_10, який свідоцтва про
право власності на спадкове майно
після смерті ОСОБА_9 не отримував.

Вказала, що після смерті свого
чоловіка, вона разом з донькою
продовжують проживати у АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 позбавлена
можливості зареєструвати належним
чином право власності на спірне майно,
просила встановити факт володіння на
праві приватної власності за життя
ОСОБА_9 жилим будинком АДРЕСА_1,
встановити факт прийняття спадщини, що
складалася з квартири АДРЕСА_1 за
ОСОБА_10, встановити факт прийняття
спадщини та визнати за позивачкою
право власності на спадкове майно, що
складається з квартири АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_10

У судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали у повному
обсязі та просили його задовольнити.
Позивачка пояснила, що вона разом зі
своєю сім'єю проживає у АДРЕСА_1,
тривалий час веде там господарство та
фактично прийняла спадщину після
смерті свого чоловіка ОСОБА_10 Однак
зазначає, що вона позбавлена
можливості зареєструвати належним
чином право власності на спірне майно,
оскільки за свого життя ще ОСОБА_9 на
даний будинок не встиг зареєструвати
право власності.

Відповідачка ОСОБА_2 та третя особа
ОСОБА_7 у судовому засіданні не
заперечували проти позовних вимог та
просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилися, надали суду
заяви, в яких просять розглядати справу
у їх відсутність та позов задовольнити
(а.с. 71, 119).

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та просив відмовити у їх
задоволенні. Пояснив, що оскільки право
власності ОСОБА_9 не було зареєстровано
у встановленому законом порядку, то
воно у нього і не виникло, а тому
спірний будинок не може входити до
складу спадщини. Крім того, не
підлягають задоволенню позовні вимоги
про визнання права власності на
спірний будинок, оскільки в даному
випадку права позивача не порушуються,
і вона може оформити своє право
власності в органах нотаріату.

Представники Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
та Київської міської державної
адміністрації в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
направили до суду пояснення по справі,
в яких просять слухати справу у
відсутність їх представників та на
підставі поданих стороною доказів,
прийняти рішення згідно вимог чинного
законодавства (а.с. 59-61).

Заслухавши пояснення позивачки та її
представника, відповідачки,
представника відповідача ОСОБА_3,
третьої особи, вивчивши матеріали
справи, оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому їх
дослідженні, прийшов до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, 13
травня 1948 року між ОСОБА_9 та Житловим
управлінням виконкому Подільської
райради, на підставі рішення від 22
листопада 1947 року № 618 було
виділення ділянки під забудову, було
укладено договір на право забудови
житлового будинку (а.с. 14).

У 1993 році на підставі розпорядження
представника Президента України № 368
від 28.04.1993 року, будинок АДРЕСА_1, який
складається з трьох квартир, загальною
площею 273 кв. м. та на праві особистої
власності належить ОСОБА_9 прийнято в
експлуатацію (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер (а.с. 19), після
його смерті відкрилася спадщина на
будинку 6 по провулку Пуща-Водицькому в
м. Києві.

Як пояснили у судовому засіданні
сторони, за свого життя ОСОБА_9 не встиг
зареєструвати право власності у БТІ на
спірний будинок у встановленому
порядку.

Судом встановлено, що на час смерті у
покійного було восьмеро дітей, які були
спадкоємцями за законом (а.с. 15-16).

Сторони пояснювали, що у строки
передбачені ЦК України, вони не
зверталися до нотаріальної контори з
заявами про прийняття спадщини після
померлого ОСОБА_9, оскільки дійшли
згоди між собою і в будинку фактично
залишилися проживати троє з дітей, а
саме - в квартирі № 1 - дочка покійного
ОСОБА_2 з сім'єю, в квартирі № 2 - син
покійного ОСОБА_3 з сім'єю, в
квартирі № 3 - син покійного ОСОБА_10 з
сім'єю. За домовленістю між ними було
розділено особові рахунки та кожен
платив за площу, яку займав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4
помер ОСОБА_12 (а.с. 20-21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки
ОСОБА_10 (а.с. 22).

Позивачка у судовому засіданні
пояснила, що після смерті свого
чоловіка вона з донькою ОСОБА_7
продовжують проживати в АДРЕСА_1, однак
позбавлена можливості зареєструвати
своє право власності на дану
нерухомість.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються нормами ЦК
України.

Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Нормами ст.ст. 331, 334 ЦК України
передбачено, що якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 01
липня 2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» визначено, що право
власності на нерухоме майно підлягає
обов'язковій державній реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону
права на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих було затверджено зразки
довідок про право власності
колгоспного (селянського) двору на
жилий будинок та право власності
робітника чи службовця на жилий
будинок.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

Право володіння на праві приватної
власності за життя ОСОБА_9 жилим
будинком АДРЕСА_1 підтверджується
копією технічного паспорту на вказаний
будинок (а.с.6-11), розпорядженням
Подільської районної державної
адміністрації м. Києва № 368 від 28.04.93 р.
«Про прийняття буд. 6 по провулку
Пущеводицькому в експлуатаціяю (а.с. 12),
довідкою характеристикою від 19.02.1996
року (а.с.13), договором про право на
забудову (а.с. 14).

Таким чином, суд дійшов до висновку про
задоволення вимоги щодо встановлення
факту володіння на праві приватної
власності за життя ОСОБА_9 жилим
будинком АДРЕСА_1.

Позовні вимоги щодо встановлення факту
прийняття спадщини ОСОБА_10 після
смерті ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1,
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання право власності на кв. № 3
по зазначеній адресі задоволенню не
підлягають виходячи з наступного.

ЦК України розрізняє як об'єкти права
власності квартиру та житловий
будинок.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Отже, як об'єкт нерухомості
зареєстрований, такий він і має вид.

Реєстрація об'єкту нерухомого майна
здійснюється на підставі документів,
що свідчать про його введення в
експлуатацію та технічних паспортів.

Як вбачається з технічного паспорту на
одноквартирний (садибний) житловий
будинок № 6 по провулку Пуща-Водицькому
у м. Києві та розпорядження про
прийняття будинку в експлуатацію, в них
зазначається як об'єкт нерухомості -
будинок, загальною площею 273 кв.м. (а.с.
6-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно роз'яснень у п. 26 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7
від 30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» при поділі
спадщини між спадкоємцями необхідно
врахувати правило ч. 1 ст. 1278 ЦК України
про те, що коли спадкодавець у заповіті
сам не розподілив спадщину між
спадкоємцями, частки кожного
спадкоємця у спадщині є рівними. При
розподілі такої спадщини необхідно
застосовувати норми, що регулюють
відповідні правовідносини спільної
часткової власності.

Таким чином, не можна визнати право на
квартиру в будинку, якщо в документах
зазначений об'єкт нерухомості -
будинок, а тільки можливо визнати право
власності на частку у будинку.

Крім того, зі змісту ст. 1297 ЦК України
убачається, що у спадкоємців які
прийняли спадщину в складі якої є
нерухоме майно виникає обов'язок
звернутись до нотаріуса за свідоцтвом
про право на спадщину, оскільки право
власності на нерухоме майно виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації цього майна, яка
здійснюється на основі такого
свідоцтва.

У п. 216 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 р. №205, видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, підлягає реєстрації,
провадиться нотаріусом після подання
право встановлювальних документів про
належність цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна, у тому числі
наявності чи відсутності податкової
застави та інших застав за даними
відповідних реєстрів.

Відповідно до роз'яснень у п.23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову
практику у справах про спадкування»
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
прав на спадщину особа може звернутися
до суду за правилами позовного
провадження.

На час звернення ОСОБА_1 до суду з
вказаним позовом нотаріус не виносив
постанови про відмову позивачці у
видачі свідоцтва про право на
спадкування, а тому суд не вбачає
підстав для задоволення даних позовних
вимог.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин справи, підтверджених
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, встановивши правовідносини,
які випливають із встановлених
обставин, та правові норми, які
підлягають застосуванню, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги щодо
позивача задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 182, 328, 331, 334, 392, 1216, 1218, ЦК України,
ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 56, 58, 60, 88, 174, 209, 212-215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Встановити факт володіння на праві
приватної власності за життя ОСОБА_9
жилим будинком АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подання через Подільський районний суд
міста Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя М. О. Шаховніна