Справа № 301/1897/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р.
м.
Іршава

Іршавський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючої Пітерських М.О., при
секретарі Халак Л.Ю., з участю позивача
ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
відповідачки ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, представника
третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Іршава цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
орган опіки і піклування Іршавської
районної державної адміністрації, про
усунення перешкод в спілкуванні з
дитиною та визначення способу участі у
вихованні дитини, та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний
суд з позовом до ОСОБА_6, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
орган опіки і піклування Іршавської
районної державної адміністрації, про
усунення перешкод в спілкуванні з
дитиною та визначення способу участі у
вихованні дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачка не надає можливості
позивачу, як батькові малолітнього
ОСОБА_7, спілкуватися з сином та брати
участь у його вихованні, не дозволяє
позивачеві бачитись з сином,
навідувати його, чим порушує
батьківські права позивача. Просив
зобов'язати відповідачку не чинити
позивачу перешкоди у спілкуванні з
сином та визначити спосіб участі
позивача у спілкуванні з сином у формі
систематичних побачень з дитиною два
рази на тиждень у робочі дні та один раз
на тиждень у вихідний день, протягом
п'яти годин за місцем проживання батька
з визначенням початку часу побачень за
взаємною домовленістю між сторонами.

В ході судового розгляду уточнено
прізвище відповідача, а саме: згідно
паспорту громадянина України прізвище
відповідачки є «Шкарупа».

Відповідачка ОСОБА_3 звернулася до суду
з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
сторони мають малолітнього сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з
матір'ю. Рішенням Іршавського
районного суду від 04.09.2012 року шлюб між
сторонами розірвано. З позовом про
стягнення аліментів ОСОБА_3 раніше до
суду не зверталася, оскільки ОСОБА_1
обіцяв надавати матеріальну допомогу
на утримання сина у сумі по 1500 грн.
щомісяця. Не зважаючи на усну
домовленість, ОСОБА_1 матеріальної
допомоги на утримання сина не надає,
хоча протягом багатьох років виїжджає
за кордон на заробітки та може
сплачувати аліменти. Просила
зобов'язати ОСОБА_1 до сплати аліментів
на її користь на утримання сина у
твердій грошовій сумі по 1500 грн.
щомісяця, але не менше 50% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з дня розірвання шлюбу, тобто
04.09.2012 року, і до повноліття дитини.

Ухвалою Іршавського райсуду від 23.09.2014
року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято
до спільного розгляду з первісним
позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги зменшив та просив
зобов'язати відповідачку не чинити
перешкоди у спілкуванні з сином та
визначити спосіб участі позивача у
спілкуванні з сином у формі
систематичних побачень з дитиною два
рази на тиждень: один раз у робочий день
та один раз у вихідний день протягом
двох годин за місцем проживання
відповідачки з визначенням початку
часу побачень за взаємною домовленістю
між сторонами. Підтвердив, що
відповідачка не дозволяє позивачу
бачитись із сином і спілкуватися з ним.
Вона або не відповідає на телефонні
дзвінки, або забороняє приходити до
сина. Були випадки, коли відповідачка
відмовилася впустити позивача в
будинок, щоб побачити сина, та приймати
подарунки для сина. У квітні 2014 року
позивач звернувся в орган опіки та
піклування з заявою про визначення
способу його участі у вихованні дитини,
однак вказане питання вирішено не було,
оскільки він вимушений був виїхати на
заробітки. Зустрічний позов визнав
частково та пояснив, що твердження
відповідачки про ненадання позивачем
матеріальної допомоги на утримання
сина не відповідає дійсності. Позивач
періодично передав гроші та інші речі
для сина. Крім того, він погашав борг,
який виник у подружжя ще за час
перебування у шлюбі. Не заперечував
проти стягнення з нього аліментів на
утримання сина, однак, вважав суму в 1500
грн. щомісяця завищеною. Пояснив, що не
має постійного місця роботи,
періодично виїжджає на заробітки, але
не завжди вдається знайти роботу і не
завжди роботодавці розраховуються за
виконану роботу. Просив визначити
розмір аліментів в межах 600-700 грн.
щомісяця.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому
засіданні зменшений позов не визнала,
однак не заперечувала проти визначення
позивачу для спілкування з сином по
одній годині щонеділі з 17 години за
місцем її проживання в АДРЕСА_1, в її
присутності. Вважала, що забезпечити
позивачу можливість спілкування з
сином в робочі дні вона не має, оскільки
працює щодня з 8 години до 20 години.
Пояснила, що сторони не проживають
разом з травня 2012 року. Саме з цього
часу позивач не приймає участі у
вихованні сина, не цікавиться його
розвитком, хоча вона ніколи не
забороняла батькові бачитися з
дитиною. Випадки, коли позивачу було
відмовлено у побаченні з сином, мали
об'єктивні причини: син або спав, або
його не було дома. При розірванні шлюбу
ОСОБА_1 обіцяв надавати щомісячну
допомогу на утримання сина по 1500 грн.,
але з 2012 року передав їй тільки 6000
рублів. Він місяцями перебуває за
межами України, оскільки працює за
кордоном, але, навіть, після повернення
додому до сина не приходив та його
розвитком не цікавився. У січні 2014 року
подав до органу опіки і піклування
заяву про відмову від батьківських
прав, яку згодом відкликав, оскільки за
результатами експертизи на визначення
батьківства впевнився, що є батьком
дитини. Зустрічний позов підтримала у
повному обсязі та просила зобов'язати
ОСОБА_1 до сплати аліментів на її
користь на утримання сина у твердій
грошовій сумі по 1500 грн. щомісяця, але
не менше 50% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
дня розірвання шлюбу, тобто 04.09.2012 року,
і до повноліття дитини. Підтвердила, що
з дня розірвання шлюбу не приймала
заходів щодо одержання від ОСОБА_1
аліментів, сподіваючись на добровільне
надання ним матеріальної допомоги на
утримання сина.

Представник третьої особи ОСОБА_5
пояснила, що в січні 2014 року позивач
звернувся до органу опіки і піклування
з заявою про позбавлення його
батьківських прав відносно
малолітнього сина. Через деякий час
позивач відкликав свою заяву. У квітні
2014 року позивач знову звернувся в орган
опіки з проханням визначити порядок
його спілкування з сином, оскільки
відповідачка не дозволяє батькові
бачити дитину. Рішення по даній заяві
не було прийнято, оскільки сторони
жодний раз на засідання комісії не
з'явилися. Позивач виїхав на заробітки
і намагався врегулювати дане питання в
телефонному режимі, відповідачка теж
не змогла з'явитися через зайнятість на
роботі. Сторонам було запропоновано
звернутися в суд. Підтримала висновок
органу опіки і піклування від 30.09.2014
року щодо вирішення даного спору.
Вважала, що батькові має бути
забезпечено можливість спілкуватися з
сином шляхом визначення часу побачень
щонеділі з 17.00 годин до 18.00 годин за
місцем проживання матері дитини.
Пояснила, що при визначенні способу
участі батька у вихованні дитини
органом опіки враховано як вік дитини,
так і режим роботи матері дитини, з якою
малолітній проживає.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи,
з'ясувавши повно і всебічно обставини,
на які сторони посилалися, як на
підставу своїх вимог та заперечень,
оцінивши докази на ствердження цих
обставин в їх сукупності, суд вважає як
зменшений позов, так і зустрічний позов
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених позивачем вимог, кожна
сторона розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору на власний
розсуд і повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень (ст.ст. 10, 11,
57-60 ЦПК України).

З матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що рішенням Іршавського
райсуду від 04.09.2012 року шлюб між
сторонами розірвано ( а.с. 6).

Сторони є батьками малолітнього
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає з
відповідачкою ( а.с. 7).

Згідно вимог ст. ст. 157, 159 СК України, той
з батьків, хто проживає окремо від
дитини, має право на особисте
спілкування з дитиною та брати участь в
її вихованні, якщо таке спілкування не
перешкоджає нормальному розвиткові
дитини. Якщо той із батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод; суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини, місце та час їхнього
спілкування.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що після розірвання шлюбу
між сторонами виникли неприязнені
відносини, внаслідок чого вони не
можуть дійти згоди щодо участі батька,
який проживає окремо від дитини, у
вихованні дитини.

Висновком органу опіки та піклування
Іршавської РДА №02-27/2116 від 30.09.2014 року
про участь батька у вихованні
малолітньої дитини, запропоновано
наступний спосіб участі ОСОБА_1 у
вихованні малолітнього ОСОБА_7, який
проживає з матір'ю - ОСОБА_3: у вигляді
побачень один раз на тиждень, кожної
неділі з 17.00 годин по 18.00 годин за місцем
проживання матері. Відповідачку по
справі зобов'язано не робити перешкод у
побаченні батька з сином ( а.с. 54).

Позивач просив визначити йому для
спілкування з сином не менше двох днів
на тиждень (один робочий та один
вихідний день) по дві години.
Враховуючи вік дитини, не заперечував,
щоб спілкування з сином проходило за
місцем проживання матері.

Відповідачка пояснила, що не буде
перешкоджати батькові у побаченні з
сином після погашення ним боргу по
аліментам. Не заперечувала проти того,
щоб позивачу було визначено порядок
спілкування з сином протягом однієї
години один раз на тиждень кожної
неділі з 17 години по 18 годин. Пояснила,
що для забезпечення сину належних умов
для проживання, вимушена була
влаштуватися на роботу. Вона працює
щодня з 8 години ранку до 20 години
вечора, проживає в м. Ужгороді, тому не
може забезпечити позивачу можливість
спілкуватися з дитиною в робочі дні.

Відповідно до статті 141 СК України, мати
та батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу
між батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За таких обставин суд вважає, що
відповідачку слід зобов'язати не
чинити позивачу перешкоди у
спілкуванні з дитиною.

Враховуючи вік дитини та конкретні
обставини справи, суд вважає зменшений
позов ОСОБА_1 щодо визначення способу
його участі у вихованні дитини
задовольнити частково та встановити
право позивача спілкуватися з
малолітнім сином за місцем фактичного
проживання матері дитини не менше ніж
один раз на тиждень, а саме: кожну
неділю з 17.00 годин до 19.00 годин за
київським часом.

Щодо вирішення зустрічного позову, суд
приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 180, 181, 184 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття; за
домовленістю між батьками той із них,
хто проживає окремо від дитини, може
брати участь у її утриманні в грошовій
або/і натуральній формі; за рішенням
суду кошти на утримання дитини
стягуються в частці від доходу або в
твердій грошовій формі; якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, суд може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій формі.

З пояснень сторін вбачається, що батько
дитини - ОСОБА_1 фактично не надає
матеріальної допомоги на утримання
сина, чим ставить ОСОБА_3 у скрутне
матеріальне становище.

Позивач підтвердив у судовому
засіданні, що періодично виїжджає на
заробітки за кордон, однак постійної
роботи не має, тому його дохід є
нерегулярним та мінливим. За таких
обставин суд вважає, що вимога про
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі є обґрунтованою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, держава визнає право кожної
дитини на рівень життя, необхідний для
фізичного, розумового, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батьки або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів суд
відповідно до вимог ст. 182 СК України
враховує стан здоров'я дитини та
платника аліментів, що ОСОБА_1 є
працездатною особою, відсутність на
його утриманні інших дітей чи
непрацездатних батьків, що його дохід є
нерегулярним та мінливим.

Твердження відповідачки про те, що
ОСОБА_1 має високі доходи і може
сплачувати аліменти у сумі по 1500 грн.
щомісяця не підтверджені належними
доказами.

Сам позивач за основним позовом ОСОБА_1
пояснив, що має можливість сплачувати
щомісяця по 600-700 грн. аліментів.

За таких обставин, суд вважає визначити
розмір аліментів, що підлягає
стягненню зі ОСОБА_1 на утримання
малолітнього сина, у твердій грошовій
сумі по 700 грн. щомісяця, починаючи з дня
звернення до суду і до досягнення
дитиною повноліття.

Суд вважає відмовити в задоволенні
вимоги про встановлення розміру
аліментів, що стягуються у твердій
грошовій сумі, не менше ніж 50%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, оскільки положення
ч.2 ст.182 СК України про встановлення
мінімального розміру аліментів не
менше 30% прожиткового мінімуму
застосовується тільки до аліментів, що
підлягають стягненню у частці від
доходу.

Що стосується стягнення аліментів за
минулий час, тобто з 04.09.2012 року, суд
вважає таку вимогу безпідставною,
оскільки ОСОБА_3 відповідно до ст. 191 ч.2
СК України не подала доказів того, що
вона вживала заходи щодо одержання з
батька дитини аліментів. Навпаки, в
судовому засіданні підтвердила, що
ніяких заходів не вживала, оскільки
сподівалася на порядність колишнього
чоловіка щодо добровільного надання
допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд
вважає стягнути з відповідачки на
користь позивача 243,60 грн. судових
витрат (а.с.2), а також стягнути з
позивача на користь відповідачки
судові витрати за зустрічним позовом у
сумі 243,60 грн. ( а.с. 40).

Керуючись ст. ст. 141, 157, 159, 181, 182, 184, 191 СК
України, ст. ст. 10, 11, 31, 57-60, 88, 208, 209, 212-215,
218, 292, 294, 367 ч.1 ЦПК України,

рішив:

Зменшений позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Зобов'язати відповідачку ОСОБА_3 не
чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні
з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визначити наступний спосіб участі
батька у вихованні дитини: ОСОБА_1 має
право не менше ніж один раз на тиждень,
а саме: кожну неділю з 17.00 годин до 19.00
годин за київським часом спілкуватися
з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
за місцем фактичного проживання матері
дитини - ОСОБА_3, яким на день розгляду
справи є АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, до
сплати аліментів на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі по
700 (сімсот) грн. щомісяця, починаючи з 09
вересня 2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судових
витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судових
витрат.

Рішення про стягнення аліментів у
межах платежу за один місяць підлягає
негайному виконанню.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного
суду Закарпатської області через цей
районний суд.

Головуючий :
М. О. Пітерських