Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/4745/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого:
Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю:ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Сихівського районного суду
м. Львова від 23 травня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя
особа приватний нотаріус ОСОБА_6 про
визнання майна об'єктом спільної
сумісної власності, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 23 травня 2014
року позов задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1365
гривень понесених судових витрат.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_4.

В апеляційні скарзі зазначає, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, суд неповно
з'ясував усі фактичні обставини справи
та не дослідив і не надав належної
оцінки наявним в матеріалах справи
доказам, не сприяв повному,
об'єктивному та неупередженому її
розгляду, що призвело до ухвалення
незаконного та необґрунтованого
рішення. Крім того, вказує, що суд не
визначився із характером спірних
правовідносин, помилково взяв до уваги
лише розмір грошових витрат на
проведення ремонту й не встановив та не
зазначив у рішенні вартості квартири
станом на час вирішення спору як у
стані, який існував до ремонту, так і
після нього, а тому фактично не
перевіряв чи відбулося істотне
збільшення вартості квартири
внаслідок спільних трудових, грошових
затрат сторін чи затрат другого з
подружжя. Вважає, що вимоги позивача
являються незаконними, безпідставними
та необґрунтованими.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в позові
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
підтримання апеляційної скарги,
заперечення ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що позивач звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
квартиру за адресою АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

В обгрунтування позовних вимог
покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_7, який перебував з нею у шлюбі,
зареєстрованому 05.11.2004р. відділом
реєстрації актів громадянського стану
м.Львова МУЮ у Львівській області.
Після його смерті відкрилась спадщина -
квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира
зареєстрована 20.02.2007р. за ОСОБА_7 у ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО» за реєстраційним
номером 17901025, на підставі свідоцтва про
право власності №С-05477 від 29.12.2006р.
Вказана квартира є спільною власністю
на підставі ст.62 СК України, так як за
час шлюбу істотно збільшилася у своїй
вартості. Просила задовольнити позов.

Згідно із ч. 1 ст. 62 СК України, якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Для визнання такого об'єкта
спільною сумісною власністю подружжя,
відповідно до статті 60 ЦПК України, на
сторін покладається обов'язок
доведення обставин, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказами можуть бути пояснення
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
покази свідків, письмові докази, речові
докази, висновки експертів.

Відповідно до вимог п.23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» № 11 від
21.12.2007 року майно, яке належало одному з
подружжя, може бути віднесено до
спільної сумісної власності укладеною
при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
договором) або визнано такою власністю
судом з тих підстав, що за час шлюбу
його цінність істотно збільшилася
внаслідок трудових або грошових затрат
другого з подружжя чи їх обох.

Судом встановлено, що позивачка,
перебувала в шлюбі з ОСОБА_7, який
зареєстрований 05 листопада 2004 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Львова МУЮ у
Львівській області за актовим записом
№ 466, що підтверджується свідоцтвом про
шлюб НОМЕР_1, виданим 22 лютого 2007 року
Франківським відділом реєстрації
актів громадського стану міста Львова
міського управління юстиції
Львівської області.

За час перебування у шлюбі, ОСОБА_7,
на підставі розпорядження №1930 від
16.11.2005р. Шевченківською районною
адміністрацією Львівської міської
ради 22.11.2005р. виданий ордер №001744 на ім'я
ОСОБА_7 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі розпорядження Сихівської
районної адміністрації ЛМР від 29.12.2006р.
№ 1909, було видано свідоцтво про право
власності на квартиру, яка знаходиться
за адресою АДРЕСА_1. Квартира була
приватизована згідно з ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

В подальшому вказана квартира була
зареєстрована за ОСОБА_7 в ОКП ЛОР «БТІ
та ЕО», згідно витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
13635610 від 20.02.2007р.

Згідно свідоцтва про смерть
НОМЕР_2, виданого 27.04.2013р. Сихівським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Львівського міського
управління юстиції, ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено, що дана квартира
надавалась ОСОБА_7 у незавершеному
будівництвом стані (0-вий цикл), а тому у
період 2005-2007 років у квартирі за кошти
позивачки було проведено капітальний
ремонт, що ствердила в судовому
засіданні допитана як свідок ОСОБА_2
Так, остання на проведення ремонтних
робіт затратила значні кошти, а самі
ремонтні роботи проводились
господарським методом, з наймом
працівників для виконання певних робіт
та безпосередньою оплатою їх послуг на
місці.

З врахуванням показань свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд прийшов
до висновку про те, що ОСОБА_2 на
проведення ремонтних робіт затратила
значні кошти та позичала на ремонт 15 000
дол.США.

В засідання судової колегії вона
подала пояснення на апеляційну скаргу
та пояснила, що її чоловік ОСОБА_4,
будучи пенсіонером, хворів та за
останні 14 років дев"ять разів перебував
на стаціонарному лікуванні, а тому вона
займалась ремонтом квартири, яка
знаходиться на 10 поверсі. Вона також
вказала, що кошти на ремонт в сумі 5000
дол.США їй подарував батько з нагоди
отримання житла. У неї була з чоловіком
була домовленість, що вона займається
ремонтом і квартира буде їх спільною
власністю та в послідуючому вони в ній
проживали. Іншого житла у них не було.

Крім того нею представлені
чисельні чеки на придбання будівельних
матеріалів та вона пояснила, що крім
зарплати по місцю праці мала додаткові
заробітки від репетиторства. При цьому
вона вказала, що цим підтверджено її
платоспроможність.

З врахуванням цих доказів судова
колегія не приймає до уваги посилання
апелянта на те, що позивач не
представила доказів щодо коштів за
рахунок яких проводився ремонт
квартири.

Тому судова колегія прийшла до
висновку про те, що позивач представила
належні та допустимі докази щодо
проведення ремонтних робіт в спірній
квартирі та щодо коштів на їх
проведення.

Згідно звіту про оцінку майна,
проведеної ТзДВ «Інститут земельних
ресурсів та нерухомості» (сертифікат
суб'єкта оціночної діяльності виданий
ФДМУ №11731/11 від 20 квітня 2011 року),
поданого позивачем, ринкова вартість
спірної квартири за умови відсутності
покращень (в стані так званому
«нульового циклу») станом на 14 січня 2014
року становить 246 700 (двісті сорок шість
тисяч сімсот) грн.(а.с.58-98).

Відповідно до звіту про оцінку
майна, проведеної оціночною компанією
«Апекс», поданого відповідачем по
справі та який не заперечується
позивачем, ринкова вартість спірної
квартири, у стані, який існує на момент
пред'явлення позову (з покращеннями та
проведеними ремонтно-будівельними
роботами) станом на 2014 рік становить 376
310 (триста сімдесят шість тисяч триста
десять) грн.(а.с.31-48).

Тому при проведенні порівняння
наданих оцінок суд прийшов до вірного
висновку, що оціночна різниця ринкової
вартості квартири вагомо зросла, та
становить 129 610 (сто двадцять дев'ять
тисяч шістсот десять) гривень 00
копійок, що є істотним збільшенням
вартості спірної квартири, яке
здійснено позивачем.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку
про те, що внаслідок трудових та
грошових затрат позивача по проведенню
капітального ремонту зазначена
квартира істотно збільшилась у своїй
вартості, що дає підстави для визнання
спірного майна спільною сумісною
власністю подружжя відповідно до
положень ст. 62 СК України.

Посилання апелянта на те, що при
проведенні звіту про оцінку майна,
проведеної ТзДВ «Інститут земельних
ресурсів та нерухомості» застосовані
невірні розрахунки щодо вартості 1 кв.м.
площі квартири, що відповідно вплинуло
на загальну суму вартості, а отже звіт є
недійсний, судова колегія не приймає до
уваги, так як інших жодних розрахунків
апелянт не представила.

Як в суді місцевому суді, так і в
апеляційному суді вона та її
представник не заявляли клопотань про
призначання експертизи для визначення
вартості квартири.

Тому судова колегія враховує саме
представлені сторонами докази щодо
визначення вартості квартири.

В судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_4 посилається
на те, що її покійний батько ОСОБА_7
продав автомобіль в 2007 році і ці кошти
використані ним на ремонт спірної
квартири. Проте доказів про це нею не
представлено, а також вона не
заперечувала в місцевому суді щодо
закінчення розгляду справи без цього
доказу.

Інші доводи апелянта не
спростовують висновків суду, такі не
ґрунтуються на законі спростовуються
вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають
обставинам справи, суд правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для скасування його рішення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 23 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.