АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2062/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3319/14
Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.
Доповідач Буленко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Буленка О.О.

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовй О.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 21 серпня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Виробниче
об'єднання " Знамя" про стягнення
середньої заробітної плати за час
затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ДП ««Виробниче
об'єднання " Знамя" , в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні.В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що 06 лютого 2012 року його було звільнено
з підприємства за власним бажанням,
проте в день звільнення, розрахунки з
ним проведенні не були, а тому він був
змушений звернутись до суду з позовом
про стягнення середнього заробітку в
сумі 33 713, 76 грн, за 24 місяці, із
врахуванням того, що середня заробітна
плата його складала 1404,74 грн.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 21 серпня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Виробниче
об'єднання " Знамя" про стягнення
середньої заробітної плати за час
затримки розрахунку при звільненні -
відмовлено.

Не погодившись із рішенням місцевого
суду, його в апеляційному порядку
оскаржив позивач, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1
з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції є неправильне
застосування норм матеріального права.

Так, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що кошти, які були
сплаченні ОСОБА_1 відповідачем в сумі
5235,27 грн. відносяться до виплат по
рішенню суду, а не до структури
заробітної плати, та з врахуванням
цього застосував строк позовної
давності.

Однак, погодитись з таким висновком
місцевого суду не можна, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд не правильно
застосував норми матеріального та
процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 працював контролером загону
ВОХР у ДП « ВО « Знамя» та був
звільнений за власним бажанням на
підставі ч.3. ст. 38 КЗпП України з 06.02.2012
року.

Як встановлено судом першої інстанції
та не заперечувалось сторонами у
справі, що у день звільнення з
позивачем розрахунку проведено не
було.

Як вбачається з довідки № 76 від 19.02.2014
року, виданої ДП « ВО « Знамя» ,
заборгованість підприємства перед
ОСОБА_1 по заробітній платі складає 2508,57
грн. / а.с. 69/.

Відповідно до постанови головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області від 07 березня 2014
року про закінчення виконавчого
провадження, ОСОБА_1 платіжним
дорученням № 311 від 24.02.2014 року
перераховано кошти в сумі 5235, 27 грн. /
а.с. 70/.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільнення працівником вимоги про
розрахунок.

В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму - стаття 116 КЗпП
України.

Статтею 117 КЗпП України
визначено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 20 Постанови від 24.12.1999 року
№ 13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі статті
117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Відповідно до ст. 12 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» дія введеного
господарським судом мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
поширюється на виплати за затримку
розрахунку при звільненні, пов'язані з
трудовими правовідносинами, а тому
належні позивачу суми підлягали
виплаті.

Згідно правової позиції
викладеній у постанові Верховного Суду
України від 03.10.2012 року спори, які
виникають з приводу порушень
законодавства про оплату праці та
стягнення компенсації з підстав
передбачених ст. 116, 117 КЗпП України, дія
мораторію не поширюється на вимоги
колишніх працівників про виплату
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні. За своєю
суттю середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні не
відноситься до неустойки та не є
санкцією за невиконання грошового
зобов'язання. Це компенсаційна виплата
за порушення права на оплату праці, яка
нараховується у розмірі середнього
заробітку.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про оплату праці», пункту 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, середньомісячна заробітна плата
працівника обчислюється виходячи з
виплат за останні два календарні
місяці роботи, що передують події, з
якою пов'язана виплата, тобто, що
передують дню звільнення працівника з
роботи.

При цьому згідно з пунктом 5 наведеного
вище Порядку основою для визначення
загальної суми заробітку, що підлягає
виплаті, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з пунктом 8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
роботи (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. Після визначення
середньоденної заробітної плати як
розрахункової величини для
нарахування виплат працівнику
здійснюється нарахування загальної
суми середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, яка обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати на середньомісячне
число робочих днів у розрахунковому
періоді. Середньомісячне число робочих
днів розраховується діленням на два
сумарного числа робочих днів за
останні календарні місяці згідно з
графіком роботи підприємства,
установи, організації, встановленим із
дотриманням вимог законодавства.

В свою чергу, як вбачається з
довідки № 906 від 05.12.2012 року, виданої ДП
« ВО « Знамя»
середньомісячна заробітна плата
ОСОБА_1 складає 1404, 74 грн. / а.с.7/. Вказану
суму не оспорюють сторони у справі, а
тому колегія суддів вважає, за можливе
обрати для розрахунку середнього
заробітку саме цю суму.

Виходячи з наведеного, колегія суддів,
з врахуванням заявлених позовних
вимог, приймаючи до уваги розрахунок
наданий позивачем середнього
заробітку, який підлягає йому до
виплати, вважає за необхідне,
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 33713, 76 грн.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, суд присуджує
з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача
необхідно стягнути у дохід держави
судовий збір в сумі 337 грн.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
скасування рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 21 серпня
2014 року, ухваливши нове.

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 21 серпня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким стягнути з
Державного підприємства «Виробниче
об'єднання " Знамя" на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 33713, 76
грн.

Стягнути з Державного підприємства
«Виробниче об'єднання " Знамя" 337 грн.
судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя :
____________ О.О. Буленко

Судді: _______________ Т.В.Одринська
___________ В.М.Триголов