Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4532/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 16 липня 2014 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В позові зазначало, що відповідно до
укладеної сторонами генеральної угоди
про реструктуризацію заборгованості
та приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт від 07.02.2013 р.
ОСОБА_3 в порядку реструктуризації
боргу у розмірі 30 402,68 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 18 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом
зобов'язався погасити заборгованість
28.02.2015р. У порядку реструктуризації
заборгованість була зменшена на суму
процентів 17904,24грн. Свої зобов'язання за
укладеною угодою ОСОБА_3 не виконав у
зв'язку з чим станом на 02.01.2014 року має
заборгованість у сумі 37 690,07 грн., яка
складається з: заборгованості за
кредитом - 30402,68 грн.; заборгованості по
процентам за користування кредитом -
5016,43 грн., а також штрафи відповідно до
Умов та правил надання банківських
послуг: штрафу в сумі 500,00 грн.
(фіксована частина), штрафу - 1770,96 грн.
(процентна складова).

Посилаючись на викладені обставини,
Пат КБ «ПРИВАТБАНК» просив суд
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором № б/н від 07.02.2013
року в розмірі 37 690,07 грн., а також
стягнути судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 16 липня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
№ б/н від 07.02.2013 року у сумі 37 690,07 гри. та
понесені судові витрати у вигляді
судового збору у сумі 376 грн. 90 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції просить рішення суду
скасувати, провадження у справі
закрити.

У засіданні апеляційного суду 05.11.2014р.
відхилене клопотання представника
апелянта ОСОБА_5 про зупинення
провадження у справі у зв'язку із тим,
що ОСОБА_3 поданий до суду позов про
визнання вказаної генеральної угоди
недійсною.

Згідно приписів п.4 ч. 1 ст. 201 ЦПК
України суд зобов'язаний зупинити
провадження у справі у разі
неможливості розгляду цієї справи до
вирішення іншої справи, що
розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.

У п. 33 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 2009 року № 2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» судам роз'яснено, що,
визначаючи наявність передбачених ст.
201 ЦПК України підстав, за яких
провадження у справі підлягає
обов'язковому зупиненню, суд повинен,
зокрема, враховувати, що така підстава
для зупинення провадження у справі, як
зазначено в п. 4 ч. 1 цієї статті
застосовується в тому разі, коли в цій
іншій справі можуть бути вирішені
питання, що стосуються підстав,
заявлених у справі вимог, чи умов, від
яких залежить можливість її розгляду.

У даному випадку немає обставин, які
унеможливлюють розгляд цієї справи у
порядку апеляційного провадження та
тягнуть зупинення провадження.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_5,
представника позивача ОСОБА_6,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

07.02.2013р. сторонами укладено генеральну
угоду про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та правил надання продукту кредитних
карт.

ОСОБА_3 цією генеральною угодою
підтвердив надання йому кредитного
ліміту у розмірі 30 402,68 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 18 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом зі строком
погашення 28.02.2015р.

У порядку реструктуризації існуюча
заборгованість була зменшена на суму
процентів 17904,24грн.

Свої зобов'язання за укладеною угодою
ОСОБА_3 не виконав у зв'язку з чим станом
на 02.01.2014 року має заборгованість у сумі
37 690,07 грн., яка складається з:
заборгованості за кредитом - 30402,68 грн.;
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 5016,43 грн., а
також штрафи відповідно до Умов та
правил надання банківських послуг:
штрафу в сумі 500,00 грн. (фіксована
частина), штрафу - 1770,96 грн. (процентна
складова).

Під час апеляційного розгляду
встановлено, що суд першої інстанції з
дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Зокрема, суд вірно керувався ст. ст. 525,
526, 549, 610, 611 ЦК України та виходив з
положень ст. ст. 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України
з системного аналізу яких вбачається,
що не допускається одностороння
відмова від виконання зобов'язання, яке
є обов'язковим для сторін, має
виконуватися належним чином, при цьому
у договорі позики можуть бути
встановлені проценти у річних за
користування грошима, позичальник
повинен повернути позикодавцю
позичені грошові кошти у такій саме
сумі, що була позичена, визначений у
гривнях, а у разі неналежного виконання
зобов'язання передбачається сплата
неустойки у вигляді пені, штрафу.

Доводи апеляційної скарги зведені до
тих обставин, що відповідач не
отримував кредит у позивача, а від його
імені та за його документами це зробив
його родич, на якого наразі порушене
кримінальне провадження за шахрайство,
а генеральна угода укладена
відповідачем через умовляння з боку
цього ж родича.

Вказані доводи у їх сукупності та кожен
окремо перевірені під час
апеляційного розгляду справи і колегія
суддів дійшла висновку, що такі доводи
не спростовують висновки рішення суду.

При цьому колегія суддів виходить з
правил ст. 204 ЦК України, якою визначено
принцип презумпції правомірності
правочину і вказано, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції належним чином
встановлено та не заперечується
апелянтом, що він особисто уклав з
позивачем вказану генеральну угоду від
07.02.2013р., визнавши наявність
заборгованості, її розмір,
підтвердивши отримання цієї суми у
кредит з встановленням розміру
відсотків за користування грошима та
кінцевий строк виконання зобов'язання.
Вказане суд належним чином перевірив і
дійшов правильного висновку про
доведеність позовних вимог.

Розмір заборгованості, стягнутий судом
відповідає обставинам справи та
підтверджений наданими банком
розрахунками. Відповідачем розмір
стягнутої заборгованості не
оспорюється.

Доводи апелянта про наявність
кримінального провадження відносно
особи, яка отримала грошові кошти за
договором укладеним від його імені, не
спростовують висновки суду, оскільки
сторони справи знаходяться у
цивільно-правових відносинах щодо
грошового зобов'язання, яке слідує з
договору кредиту, та щодо застосуванні
передбачених законом наслідків
неналежного виконання зобов'язання
позичальником.

Вказані правовідносини правильно
врегульовані судом із застосуванням
ст. ст. 525, 526, 549, 610, 611 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, в яких
апелянт вважає, що не має зобов'язань у
спірних кредитних правовідносинах,
оскільки проводиться досудове
розслідування щодо дій його родича, які
він вважає шахрайськими, не можуть
братися до уваги, оскільки знаходяться
поза визначеними ст.ст. 11, 303 ЦПК України
межами розгляду справи, в якій не було
заявлено вимог про визнання кредитного
договору недійсним.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 16 липня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: