Справа № 609/1232/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 р. Шумський районний
суд

Тернопільської області

В складі головуючої судді
Ящук Т.М.

За участю секретаря
Щепановської І.Б.

З участю позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Шумськ , під
час заочного розгляду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «
Лізингова компанія « АвтоФінанс» про
захист прав споживача, визнання
договору фінансового лізингу
недійсним та стягнення коштів.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до відповідача ТзОВ «
Лізингова компанія « АвтоФінанс» про
захист прав споживача, визнання
договору фінансового лізингу
недійсним та стягнення коштів.

В судовому засіданні 20 жовтня 2014
року позивач повністю підтримав
позовні вимоги, викладенні в позовній
заяві. Як вбачається із позовної заяви
та пояснень позивача , 16 серпня 2014 року
він уклав договір фінансового лізингу
із відповідачем, предметом якого був
автомобіль, який він мав намір придбати
. При цьому ним на пропозицію
відповідача в день укладення договору
було проведено оплату в сумі 14800 грн. ,
яку він вважав першим внеском , а
виявилося, що це комісія за організацію
. Через певний проміжок часу , не
отримавши бажаного автомобіля , він
зрозумів, що відповідач при укладення
договору включив в нього умови, які є
несправедливими, договір укладений без
отримання відповідачем ліцензії на
право здійснення діяльності з надання
фінансових послуг з фінансового
лізингу та договір не був нотаріально
посвідчений, чим вважає було порушено
вимоги Законів України « Про захист
прав споживачів», « Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності», « Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», ч.1 ст. 209, ч.2 ст. 799,
ч.2 ст. 806 ЦК України. Просить позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився , про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, заяви про розгляд справи у його
відсутності станом на 20 жовтня 2010 року
не поступило, у зв»язку із чим суд
ухвалив провести заочний розгляд.

Після відкладення розгляду справи
на 05 листопада 2014 року, від відповідача
поступили письмові заперечення проти
позовних вимог.

Суд, перевіривши матеріали справи ,
вислухавши пояснення позивача,
оцінивши докази, вважає, що позовні
вимоги не підлягають до задоволення.

Так, 16 серпня 2014 року між позивачем
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» був укладений договір
фінансового лізингу № 010874 з трьома
додатками до нього.

Відповідно до умов договору
фінансового лізину лізингодавець бере
на себе зобов'язання придбати предмет
лізингу -автомобіль Creat Wall Naval НЗ ,
зазначений у п.1.1 договору та
специфікації , що є додатком № 3 до
договору , вартістю 148000 грн. у
власність та передати предмет лізингу
у користування лізингоодержувачу на
строк та на умовах , передбачених
договором .

Предмет лізингу є власністю
Лізингодавця до моменту
переоформлення права власності на
нього на Лізингоодержувача згідно з
умовами даного Договором (п.1.5
договору).

Умови переходу права власності на
предмет лізингу (викуп предмета
лізингу) визначені розділом 9 Договору
.Зокрема , пунктами 9.2 та 9.5 передбачено ,
що набуття права власності (викуп)
предмета лізингу відбувається не
раніше сплати Лізенгоодержувачем всіх
платежів, передбачених п.9.1 (
заборгованості за лізинговими
платежами , сплати можливих штрафних
санкцій та відшкодування збитків) в
повному обсязі та витрат , які зазнав чи
міг зазнати Лізингодавець у зв'язку з
переходом права власності .Перехід
права власності на предмет лізингу
здійснюється на підставі та на умовах ,
укладеного між Лізингодавцем та
Лізингоодержувачем договору
купівлі-продажу предмета лізингу.

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено
, що предмет договору передається в
користування Лізингоодержувачеві
протягом строку , який становить не
більше 120 робочих днів з моменту сплати
Лізингоодержувачем на рахунок
Лізингодавця авансового платежу (50% від
вартості предмета лізингу ) , комісії за
організацію та оформлення договору ( 10%
від вартості предмету лізингу) та
комісія за передачу предмета лізингу
(3%від вартості предмету лізингу).
Лізингоодержувач має можливість
сплачувати авансовий платіж впродовж
(але не більше) 12 місяців з моменту
підписання договору платежами ,
визначеними в додатку №1 до договору ,
який є невід»ємною частиною , та
розрахований по формулі , визначеній в
п.8.2.2 комісії за організацію

Розмір лізингових платежів та
графіків їх погашення вказаний в
додатку №1 до договору.

14 серпня 2014 року позивач сплатив
ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»
14800 грн. комісії за організацію та
оформлення договору, що передбачено
додатком № 1 до договору .

Таке поняття, як перший внесок в
сумі 14800 грн. ні договором , ні додатками
до нього не передбачено.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно по положень ч.1 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів продавець (виконавець,
виробник ) не повинен включати договори
із споживачем умови , які є
несправедливими .

Визначення поняття «несправедливі
умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18
цього Закону - умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Умови договору , які можуть
бути несправедливими визначено у ч. 3
ст. 18 цього закону .

Для кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак : по-перше , умови
договору порушують принцип
добросовісності ( п.6 ч.1 ст. 3 , ч.3 ст. 509 ЦК
України ; по-друге , умови договору
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін ;
по-третє умови договору завдають шкоди
споживачеві.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору
лізингу міститься і у ст. 1 Закону
України «Про фінансовий лізинг» .

У ч.1 ст. 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» визначено , що
відносини , які виникають у зв'язку з
договором фінансового лізингу ,
регулюються положенням ЦК України про
лізинг , найм (оренду) ,купівлю-продаж ,
поставку з урахуванням особливостей що
встановлюються цим Законом.

Таким чином відносини , що виникають
у зв'язку з договором лізингу ,
регулюються положенням ЦК України про
лізинг , найм (оренду) купівлю-продаж
поставку та Законом України «Про
фінансовий лізинг» (ч.2 ст. 806 ЦК України
та ч.1 ст. 2 Закону України « Про
фінансовий лізинг») .

За договором лізингу майновий
інтерес лізингодавця полягає у
розміщенні та майбутньому поверненні з
прибутком грошових коштів , а майновий
інтерес лізингоодержувача в
можливості користуватися та придбати
предмет лізингу у власність .

Відповідно до ч.3 ст. 6 ЦК України
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Нормами ст. 203, 627 ЦК України
закріплено , що правочин є чинним, якщо
його зміст не суперечить цьому кодексу
, іншим актам цивільного законодавства
, волевиявлення учасників є вільним і
відповідає їхній волі та спрямований
на реальне настання правових наслідків
, обумовлені ним ; сторони є вільними в
укладенні договору , виборі
контрагента та визначення умов
договору .

Однією із засад цивільного
законодавства є свобода договору ст. 3
ЦК України.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК
України ).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст. 6 ЗУ «Про
фінансовий лізинг» , істотними умовами
договору лізингу є: предмет лізингу;
строк, на який лізингоодержувачу
надається право користування

предметом лізингу (строк лізингу);
розмір лізингових платежів; інші
умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Умови договору фінансового лізингу
№ 010874 від 16 серпня 2014 року містять 14
самостійних розділів , які регулюють
різні за змістом права та обов'язки як
відповідача , так і позивача.

Як стверджується договором, кожен
аркуш договору разом з додатками
підписано сторонами , що підтверджує
досягнення ними всіх викладених в
договорі та доводить вільне
волевиявлення учасників договору , що
відповідає принципу свободи договору.

Згідно п.2 ч.1 ст. 11 ЗУ « Про фінансовий
лізинг» лізингоодержувач має право
відмовитися від прийняття предмета
лізингу, який не відповідає його
призначенню та/або умовам договору,
специфікаціям. .

Відповідно до ч.2 ст.16 ЗУ «Про
фінансовий лізинг» лізингові платежі
можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину
вартості предмета лізингу; б) платіж
як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; в)
компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Розділом 8 спірного договору
визначено поняття «Лізингові платежі»
та вказані відповідні конкретні
формули, на підставах яких були
враховані конкретні суми. Крім того,
відповідно до п. 8.1 розділу 8 договору
складові лізингових платежів, їх суми
та дати платежів, визначені в графіку
лізингових платежів у додатках №№ 1, 2
до цього договору, які є невід'ємною
його частиною.

Договором фінансового лізингу
визначається, в яких випадках
встановлені суми можуть бути змінені, а
саме з підстав, які не залежать від
лізингодавця та чітко передбачено, що у
разі такої зміни між сторонами має бути
підписана обов'язкова додаткова угода
до договору, а також акт коригування
вартості предмета лізингу.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» фінансовий лізинг -
це вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу - лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону
сплата лізингових платежів
здійснюється в порядку, встановленому
договором. Лізингові платежі можуть
включати: а) суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу; б)
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; в) компенсацію
відсотків за кредитом; г) інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Згідно зі статтею 16 Закону
лізингові платежі можуть включати:
суму, яка відшкодовує частину вартості
предмета лізингу; платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; компенсацію відсотків за
кредитом та інші витрати лізингодавця,
що безпосередньо пов'язані з
виконанням договору лізингу.

Належне виконання
лізингоодержувачем обов'язків зі
сплати всіх лізингових платежів,
передбачених договором лізингу,
означає реалізацію ним права на викуп
отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини,
що складаються між сторонами договору
лізингу щодо одержання лізингодавцем
лізингових платежів у частині покупної
плати за надання майна в майбутньому у
власність лізингоодержувача,
поширюються загальні положення про
купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України
встановлено, що покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару, встановлену в
договорі. Договором купівлі-продажу
може бути передбачено розстрочення
платежу. Згідно зі статтею 697 ЦК
України договором може бути
встановлено, що право власності на
переданий покупцеві товар
зберігається за продавцем до оплати
товару або настання інших обставин.

За вказаних обставин суд вважає
безпідставними , наведенні в позовній
заяві твердження позивача щодо
несправедливості умов, встановлених в
п.5.4 , п.5,5, пп 3.3.4 п.3.3 п.5.5, п.5.6, п 5.7, п.5.15,
п.8.3, п.8.7, п.8.19, п.8.14, п.10,3, п.10.5 , п.8.15, 10.11,
п.10.12 , п.п. 3.3.7 п.3.3 , п.8.3, п.1.6, п.8.3, п.8.13 ,
п.9.2, п.9.4, п.10.4 Договору .

Цивільним Кодексом України та
Законом України « Про фінансовий
лізинг» не передбаченого
обов»язкового нотаріального
посвідчення договору фінансовго
лізингу .

Посилання позивача на норми ч.2 ст. 806,
ч.2 ст. 799 ЦК України є безпідставними ,
оскільки до договору лізингу
застосовуються загальні положення про
найм/оренду/, які містяться у параграфі
1 Загальні положення про найм / оренду/
глави 58 ЦК України, з урахуванням
особливостей, встановлених параграфом
та законом. Положення про найм/ оренду/
транспортного засобу згідно з
параграфом 5 глави 58 ЦК України до
договору фінансового лізингу не
застосовуються.

За вказаних обставин суд вважає
безпідставними посилання позивача на
недійсність укладеного договору із
підстав його нотаріального
непосвідчення сторонами.

Відповідно до ч.4 ст. 5 Закону України
« Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
можливість та порядок надання окремих
фінансових послуг юридичними особами,
які за своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, визначаються
законами та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання діяльності
фінансових установ та ринків
фінансових послуг, виданими в межах їх
компетенції.

Положенням про надання послуг з
фінансового лізингу юридичними
особами - суб'єктами господарювання,
які за своїм правовим статусом не є
фінансовими установами , затвердженим
розпорядженням від 22.01.2004 N 21 Державної
комісії з регулювання
ринків,зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 16 квітня 2004 р. за N 492/9091,
визначено порядок надання послуг з
фінансового лізингу та порядок, якого
необхідно дотримуватись при наданні
послуги юридичними особами- суб»єктами
підприємницької діяльності, які за
своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, але мають
право надавати окремі фінансові
послуги.

Згідно довідки про взяття на облік
юридичної особи, виданої Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері фінансових послуг
30.09.2014 року, , відповідач має право
надавати послуги з фінансового
лізингу, дата прийняття рішення 11.09.2012
р., № 1217, серія та номер довідки ФЛ 486

Чинним законодавством не
передбачено необхідності отримання
відповідачем ліцензії на надання
послуг з фінансового лізингу , що
стверджується листом № 5831 від 09.08.2013 р.,
виданим Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
фінансових послуг.

За вказаних обставин в позові
позивача ОСОБА_1 до відповідача ТзОВ «
Лізингова компанія « АвтоФінанс» про
захист прав споживача, визнання
договору фінансового лізингу
недійсним та стягнення коштів слід
відмовити в повному обсязі за
безпідставністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.
18 Закону України « Про захист прав
споживачів», Законом України « Про
фінансовий лізинг», ст.ст. 638, 806, 808 ЦК
України , ст.ст. 212, 213,214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ТзОВ « Лізингова
компанія « АвтоФінанс» про захист прав
споживача, визнання договору
фінансового лізингу недійсним та
стягнення коштів відмовити за
безпідставністю.

Рішення вступає в законну силу після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана позивачем до апеляційного
суду Тернопільської області протягом 10
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачами до
Шумського районного суду протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Суддя: Т. М. Ящук