Справа № 352/33/14-ц
Провадження № 22ц/779/2205/2014
Головуючий у 1 інстанції Гургула В.Б.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Львівського державного університету
внутрішніх справ до ОСОБА_2 про
стягнення витрат, пов'язаних з
утриманням відповідача у вищому
навчальному закладі МВС України за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 29
квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду
від 29 квітня 2014 року задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ заборгованість за
навчання в сумі 13905 грн. 72 коп. та 229 грн.
40 коп. сплаченого судового збору, а
всього разом 14135 грн. 12 коп.

Апелянтка, як третя особа, на стороні
відповідача, подала апеляційну скаргу,
в якій вказала, що 08.04.2014 року нею подано
клопотання про закриття провадження у
даній справі, не отримавши ухвали щодо
вирішення вказаного клопотання, нею
28.04.2014 року повторно подано клопотання
про закриття провадження у справі та
заперечення проти позову, однак судом
її клопотання були проігноровані.
Згідно з пунктом 6.8 Положення про вищі
навчальні заклади МВС, затвердженого
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 14 лютого 2008 року №62 «Про
затвердження Положення про вищі
навчальні заклади МВС», початком
проходження служби в органах
внутрішніх справ вважається дата,
зазначена в наказі про зарахування на
навчання до вищого навчального
закладу. Апелянт вважає, що даний
розгляд справи не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства, а в
порядку адміністративного
судочинства. Судом проігноровано
клопотання про закриття провадження по
справі.

Відповідач звільнився з органів
внутрішніх справ за власним бажанням,
однак з поважних на те причин, а саме за
станом здоров'я, оскільки часто хворів,
та перебував на лікарняному.
Звільнитися з органів внутрішніх справ
за станом здоров'я на підставі висновку
військово-лікарської комісії також не
було можливим, оскільки комісія надати
такий висновок відмовлялась.

Пунктом «Ж» статті 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ передбачено, що особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на облік)
за власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Відповідно до угоди обов'язок по
відшкодуванню витрат, пов'язаних із
навчанням, виникає у разі звільнення
особи з органів внутрішніх справ за
власним бажанням до закінчення 3-го
терміну перебування на службі за
відсутності поважних причин.

Позивачем на підтвердження позовних
вимог суду надано довідку-розрахунок
№171 від 17.10.2013 року про витрати
пов'язані з утриманням у
Прикарпатському юридичному інституті
Львівського ДУВС та довідку розрахунок
за №847 від 16.12.2013 року про витрати
пов'язаних з навчанням у Львівському
ДУВС. Однак такі довідки не можуть
слугувати підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки сформовані на
припущеннях. Не надано суду
розрахункових відомостей, інших
передбачених документів та первинних
документів, щоб підтвердили виплату
щомісячного грошового забезпечення
відповідачу, не надано довідки
розрахунку, складеної начальником
речової служби про вартість фактичного
отриманого речового майна. Відповідач
також за власні кошти придбавав речове
майно. В матеріалах справи не міститься
обґрунтування щодо кожних витрат.

Апелянт зазначає, що договір «про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України» за №10/275 від
31.08.2008 року - підписаний неповнолітньою
особою, оскільки відповідач народився
28.06.1991 року і якому на момент підписання
договору не виповнилося ще
вісімнадцяти років.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення.

Вислухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу Прикарпатського юридичного
інституту Львівського державного
університету внутрішніх справ МВС
України від 28.07.2008 року №249 ОСОБА_2 було
зараховано на перший курс факультету
громадської безпеки та соціальної
роботи з одночасним присвоєнням звання
рядовий міліції.

Згідно п.2.3.6 договору №10/275 про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України від
31.08.2008 року, укладеного між ПЮІ ЛьвДУВС ,
УМВС України в Івано-Франківській
області та ОСОБА_2 (а.с. 6) у разі
відрахування з навчального закладу чи
звільнення з органів внутрішніх справ
по закінченні навчання до
встановленого трирічного терміну
перебування на службі за підставами,
передбаченими п.3 цього договору,
ОСОБА_2 зобов'язувався відшкодувати
фактичні витрати, пов'язані з
утриманням у навчальному закладі
згідно із затвердженим розрахунком.

Наказом УМВС України в
Івано-Франківській області від 25.03.2013
року №115 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_2
звільнено з посади оперуповноваженого
сектору карного розшуку Тисменицького
РВ УМВС України в Івано-Франківській
області з 25 березня 2013 року за власним
бажанням за п. «ж» ст.. 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України.

Підстави та порядок відшкодування
витрат, пов'язаних з утриманням
курсантів у вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ України
врегульовані Законом України від 20
грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію»
(далі - Закон № 565-XII) та постановою
Кабінету Міністрів України від 1
березня 2007 року № 313, якою затверджено
Порядок відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ України (далі -
Порядок).

Відповідно до статті 18 цього Закону
підготовка фахівців у вищих навчальних
закладах Міністерства внутрішніх
справ України за державним замовленням
здійснюється на підставі договору про
навчання, який укладається між
навчальним закладом, головним
управлінням, управлінням Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим, області, місті Києві
або Севастополі чи на транспорті та
особою, яка навчається. Типову форму
договору затверджує Міністерство
внутрішніх справ України за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері освіти і
науки.

Згідно положень частини сьомої цієї
статті, яка кореспондується з пунктом
першим Порядку, курсанти вищих
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ України, у разі
дострокового розірвання договору
через небажання продовжувати навчання
або через недисциплінованість чи в
разі відмови від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу органів
внутрішніх справ після закінчення
вищого навчального закладу, а також
особи начальницького складу органів
внутрішніх справ, які звільняються із
служби протягом трьох років після
закінчення вищого навчального закладу
Міністерства внутрішніх справ України
за власним бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни, відшкодовують
Міністерству внутрішніх справ України
витрати, пов'язані з їх утриманням у
вищому навчальному закладі, в порядку,
установленому Кабінетом Міністрів
України. У разі відмови від
добровільного відшкодування витрат
таке відшкодування здійснюється в
судовому порядку.

Спір, який виник між сторонами,
належить до юрисдикції
адміністративних судів.

Такий висновок ґрунтується на
положеннях статті 9 Закону №565-ХІІІ,
пункті 6.8 Положення про вищі навчальні
заклади МВС України, затвердженого
наказом Міністра внутрішніх справ
України від 14 лютого 2008 року №62 «Про
затвердження Положення про вищі
навчальні заклади МВС», роз'яснення,
викладеного у пункту 21 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20 травня 2013 року №8 «Про
окремі питання юрисдикції
адміністративних судів». Відповідно до
наведених нормативних актів та
роз'яснень Пленуму на курсантів,
слухачів, ад'юнктів, інших атестованих
працівників, у тому числі й
викладацького складу навчальних
закладів Міністерства внутрішніх
справ України, поширюються права і
обов'язки, гарантії правового і
соціального захисту та
відповідальність працівників міліції.

Працівник міліції є представником
державного органу виконавчої влади, а
тому його служба є публічною.

Початком проходження служби в органах
внутрішніх справ вважається дата,
зазначена в наказі про зарахування на
навчання до вищого навчального
закладу.

Таким чином, навчаючись у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України, особа
проходить публічну службу в міліції.

З огляду на викладене слід вважати, що
спори з приводу стягнення витрат,
пов'язаних з утриманням особи у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України, підлягають
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, спір між сторонами виник у
зв'язку з проходженням ОСОБА_2
публічної служби в органах внутрішніх
справ.

Ураховуючи викладене та те, що позивач
звернувся з вимогою про вирішення
публічно-правового спору, пов'язаного з
проходженням публічної служби,
апеляційний суд приходить до висновку,
що дана справа підлягає розгляду в
порядку адміністративного, а не
цивільного судочинства. Тому
відповідно до вимог ст.. 310 ЦПК України
рішення суду першої інстанції слід
скасувати, а провадження у даній справі
закрити.

Керуючись ст.ст. п.1 ст. 205,307,310,313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 29
квітня 2014 року скасувати, а провадження
у даній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

В.М.Вакарук

П.І. Проскурніцький