АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Винту Ю.М., Заводян К.І.,

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа -
Боянчуцька сільська рада
Заставнівського району Чернівецької
області, про знесення самочинно
зведених споруд, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 25 вересня 2014
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_1, третя особа -
Боянчуцька сільська рада
Заставнівського району Чернівецької
області, про знесення самочинно
зведених споруд.

Посилалась на те, що їй на праві
власності належить житловий будинок
загальною площею 44,90 кв.м., який
знаходиться по АДРЕСА_1. Відповідачу на
праві власності належить житловий
будинок загальною площею 120,70 кв.м., який
знаходиться по АДРЕСА_1. Згідно списку
громадян с.Боянчук, виданого сільрадою,
її покійному чоловіку передано
безкоштовно у користування земельну
ділянку 0,19 га, які після смерті
перейшли їй у користування, а
відповідачу надано у користування 0,10
га. На земельній ділянці спільного
користування відповідач самочинно
побудував господарські будівлі та
споруди. Просила знести
самочинно-збудований сарай, який
розташований на земельній ділянці
спільного користування ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 25
вересня 2014 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 знести самочинно
збудований сарай, який розташований на
земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вищезазначене рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволені позову. Посилається на те,
що судом першої інстанції були
порушені норми матеріального та
процесуального права, а висновки суду
не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що позивачкою не було
доведено її право на земельну ділянку,
на якій побудовано спірний сарай, а
також не надано доказів про належність
будинковолодіння по АДРЕСА_1 їй на
праві власності. Крім того, знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності. Дані обставини
судом не з'ясовували і не були
враховані при ухвалені рішення.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, осіб які беруть
участь у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи в межах заявлених в
суді першої інстанції вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що ОСОБА_3 на праві
власності належить житловий будинок з
належними до нього будівлями і
спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1,
що підтверджується свідоцтвом про
право приватної власності на житловий
будинок від 08.07.2002 року (а.с.15). Згідно
технічного паспорту житловий будинок
складається з: житлового будинку (літ.
А), літньої кухні (літ.Б), літньої кухні
(літ. В), сараю ( літ.Г) , сараю (літ. Д),
сараю (літ.Е), вбиральні (літ. Ж), криниці
(літ.К), огорожі (1-3) (а.с.5-10).

Відповідачу на підставі свідоцтва про
право власності на житловий будинок
від 08.07.2002 року належить житловий
будинок з належними до нього будівлями
та спорудами, який знаходиться по
АДРЕСА_1 (а.с.16). Згідно технічного
паспорту на житловий будинок житловий
будинок складається з житлового
будинку( літ.А) та огорожі (1-2) (а.с.11-14).

З проведеної судової
будівельно-технічної експертизи від
26.02.2014 року № 13293 вбачається, що
самовільним зведенням будівлі сараю,
власниками житлового дому №3-А не
витримано вимоги норм щодо
протипожежних розривів між будівлями
різних домоволодінь; ширини проходу;
можливості обслуговування
конструктивних елементів (стін), як
будівлі самого сараю, так і будівлі
сараю літ Д, належної власникам
житлового будинку №3, та власної
прибудови до сараю літ. Д, причому
водовідвід з сараю літ. Д
неорганізований, що зумовлює
зволоження основи, фундаментів та стін;
порушено також вимоги освітлення,
вентилювання зволожених поверхонь.
Порушено також
санітарно-епідеміологічні вимоги до
розташування компостосховища,
вбиральні, сараю для утримання тварин.

Зокрема порушено будівельні,
санітарно-епідеоміологічні,
протипожежні норми, відсутність
належним чином відведеного місця для
обслуговування конструктивних
елементів стін ззовні будівлі сараїв
та прибудови приводить до складності в
їх обслуговуванні, користуванні
входом, та проходу, взагалі, що погіршує
умови користування господарськими
будівлями, відсутність
інженерно-технічних заходів, що мають
запобігати стіканню атмосферних
опадів з покрівлі сараю літ. Д на
територію присадибної ділянки при
неорганізованому водовідводі з
односкатного (в сторону самочинно
зведеного сараю) даху приводить до
зволоження основ будівель сараїв та
прибудови, руйнації замощення двору,
антисанітарних умов, і, відповідно,
погіршення умов користування
господарськими будівлями; відсутність
мінімально нормативних відстаней від
сараїв для утримання свійських тварин,
вбиральні, трубопроводу для відведення
сечі до житлових будинків та криниць
створює антисанітарні умови
проживання.

Тому, задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції
правильно виходив з того, що здійснення
відповідачем ОСОБА_1 самочинного
будівництва сараю з порушенням
будівельних норм і правил призвело до
порушення права позивачки ОСОБА_3 на
безпечне користування та
розпорядження її майном, що може в
подальшому призвести до його руйнації.

Відповідно до ч.1ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно приписів ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в п. 5 постанови № 6
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», роз'яснив, що відповідно
до вимого ст.376 ЦК України право на
звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування. У випадках
порушення прав інших осіб, право на
звернення до суду належить і таким
особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (ст. 391 ЦК).

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 не
довела права користування земельною
ділянкою не заслуговує на увагу,
оскільки суд обґрунтував підстави для
задоволення позовних вимог не в
наслідок порушення прав ОСОБА_3 як
землекористувача, а через порушення її
прав як власника сараю літ. «Д»
уточнені вимоги про що були викладені в
заяві (а.с.111-113).

Крім того, на заперечення апелянта щодо
застосування крайнього заходу -
знесення самочинного будівництва не
надано варіантів перебудови
відповідно до будівельних та інших
норм. Також, колегією суддів
встановлено, що самочинно зведений
сарай побудований на фундаменті та з
цегли, а оскільки варіантів перебудови
ОСОБА_1 не надав, то знесення самочинно
збудованого сараю відповідає
обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

На підставі вищевикладеного, керуюсь
ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 25
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: