РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 31» жовтня 2014 року
м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд
м.Запоріжжя у складі: головуючого
судді Апаллонової Ю.В., при секретарі
Франчук Г.В., за участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом, за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про встановлення факту родинних
відносин, визнання права власності в
порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом.

У процесі слухання справи ОСОБА_1
змінила прізвище на ОСОБА_1 у зв'язку із
одруженням і 15.07.2014 року отримала
паспорт на прізвище ОСОБА_1.(т.2.а.с 1,3)

У позовній заяві зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_7.
Заповіту вона не залишила, тому
спадкування після її смерті
відбувається за законом. Зазначала, що
є єдиною спадкоємицею за законом,
оскільки є рідною онукою ОСОБА_7,
оскільки її батько- син спадкодавця
ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто до
відкриття спадщини, тому вона має право
на спадкування за правом
представлення.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася
спадщина на квартиру АДРЕСА_1, ? частина
якої зареєстрована за ОСОБА_7 та ?
частина за ОСОБА_10 на підставі
свідоцтва № 798 про право власності,
виданого Орджонікідзевською районною
адміністрацією Запорізької міської
ради від 24.06.2005р., що підтверджується
відповіддю ОП «ЗМБТІ» від 10.10.2012р. № 18128.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилася
спадщина на ? частку квартири АДРЕСА_1,
що належала ОСОБА_10 Після смерті
дідуся, його дружина - ОСОБА_7
звернулася до Сьомої Запорізької
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини у
передбачений законом шестимісячний
строк і Сьомою Запорізькою державною
нотаріальною конторою заведена
спадкова справа після смерті ОСОБА_10
спадкова справа № 248 від 17.10.2006р. 04.12.2006р.
Сьомою Запорізькою державною
нотаріальною конторою ОСОБА_7 було
видане свідоцтво про право на спадщину
за законом після смерті її чоловіка,
ОСОБА_10. Але, ОСОБА_7 не зареєструвала
за собою право власності на ? частину
вказаної квартири в ОП ЗМБТІ.

Заповіту ОСОБА_7не залишила.
Спадкування після її смерті
здійснюється за законом. ОСОБА_1 є
єдиною спадкоємицею в порядку
спадкування за законом після смерті
своєї бабусі, ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1

Спадщину, яка відкрилася після смерті,
ОСОБА_7, прийняла ОСОБА_1, шляхом подання
до приватного нотаріуса ОСОБА_4, заяви
про прийняття спадщини у встановлений
ст. 1270 ЦК України шести місячний строк з
часу відкриття спадщини.

Просила суд визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті бабусі, ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом
до ОСОБА_1, третя особа: приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
встановлення факту родинних відносин,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом.

Ухвалою суду від 31 березня 2014 року
вказані позови об'єднані в одне
провадження.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовано
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати
ОСОБА_7, що мешкала у квартирі АДРЕСА_1.
Після відкриття спадщини вона
своєчасно звернулася до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, але документи, що
підтверджують факт родинних відносин у
неї відсутні. З метою відновлення
документів ОСОБА_3 звернулась до
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану Запорізького
обласного управління юстиції, де
ОСОБА_3 було видано повторне свідоцтво
про народження, в якому зазначено, що
ОСОБА_3 по народженню ОСОБА_3 (без
по-батькові), хоча батьком зазначений
ОСОБА_9, а повне ім'я ОСОБА_3 - «ОСОБА_3»,
матір'ю зазначена ОСОБА_7, хоча
насправді вона ОСОБА_7, а ОСОБА_7 записав
вітчим. Інші документи підтверджуючи
факт родинних стосунків не збереглися.
В 1994 році Службою безпеки України в
Запорізькій області при виплаті
компенсацій особам насильно
відправленим до Німеччини на примусові
роботи у час Великої Вітчизняної Війни
з було надано довідку, з якої
вбачається, що ОСОБА_7, 1926 р.н. та ОСОБА_7,
1926 р.н., це одна і та сама особа. 29 червня
1968 року ОСОБА_3 вийшла заміж та стала
носити прізвище ОСОБА_3, про що мається
свідоцтво про шлюб.

Оскільки встановлення факту родинних
відносин між ОСОБА_3 та її матір'ю
ОСОБА_7 буде породжувати юридичне
значення та дозволить реалізувати
право позивача на оформлення спадщини,
а в іншому порядку встановити даний
юридичний факт не надається можливим,
просила суд встановити факт того, що
ОСОБА_7, яка померла є рідною матір'ю
ОСОБА_3 та визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті бабусі, ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у
судовому засідання позов підтримав у
повному обсязі і просила суд
задовольнити позов на викладених у
позовній заяві підставах. У
задоволенні позову ОСОБА_3
заперечували, оскільки не доведено
належними доказами факт материнства
спадкодавця.

У судовому засіданні ОСОБА_1
пояснила, що ОСОБА_7 є матір'ю її батька,
який помер раніш ніж бабуся. Вона у
2010-2011 роках доглядала за бабусею,
найняла доглядальницю. ОСОБА_3 бачила
одного разу на похованні бабусі, яку
сама ж і запросила на поховання, коли
знайшла у блокноті бабусі телефон
ОСОБА_3. Родичі ОСОБА_7 їй не відомі,
однак у неї був брат, який мешкав на
Зеленому Яру. Бабуся їй казала, що
приїжджала ОСОБА_3, хто така ОСОБА_3
позивачу не відомо.

ОСОБА_3 та її представник у судове
засідання не з'явилися, надали заяву
про слухання справи у їх відсутності,
свій позов підтримали та просять його
задовольнити.

У судовому засіданні 20.05.2014 року
ОСОБА_3 пояснила, що є дочкою ОСОБА_7 і
завжди її навідувала, підтримувала
родинні стосунки, возила її на
лікування у м. Ростов - на -Дону,
останнього разу жила з матір'ю місяць,
коли та хворіла і до тих пір, поки не
знайшла доглядальницю, не їхала додому
до Росії. ОСОБА_1 жодного разу не
навідувала свою бабу. Ключі від
квартири 120 були у сусідів, вона два
тижні телефонувала матері, однак ніхто
не відповідав і одного разу ОСОБА_1 їй
зателефонувала та повідомила, що мати
померла. ЇЇ матір поховали у закритому
гробі, оскільки вона тривалий час
пролежала у квартирі. ОСОБА_1 є дочкою
покійного брата, якого вона за власний
кошт поховала, а ОСОБА_1 на той час була
підлітком. Поки ОСОБА_3 не поїхала,
ОСОБА_1 один раз на рік приїжджала і
належного догляду за бабусею не
здійснювала. Також зазначала, що після
інфаркту матір їй подзвонила і вона
забрала її лікуватися у м. Ростов - на
-Дону у 2007 році, сплатила усі витрати,
медичне страхування, після останнього
інфаркту возила її також у Росію. З
родичів з матусиної сторони залишилися
дружина брата ОСОБА_18, двоюрідного
брата дружина ОСОБА_19. У ОСОБА_3 не було
батька, вони з ОСОБА_7 розійшлися ще до
її народження, це був незареєстрований
шлюб.

На уточнюючі питання учасників процесу
пояснила наступне.У свідоцтві про
народження має місце помилка у
зазначенні по-батькові матері, як їй
стало відомо із розповіді матусі, коли
матусі були 3 роки її мати стала мешкати
із чоловіком ОСОБА_7, і без усіх
документів її було записано
по-батькові ОСОБА_7 за ім'ям вітчима. І
вона до 1948 року була ОСОБА_7, видавали
довідку з колгоспу на ОСОБА_7. Коли вони
вже мешкали у м. Запоріжжі в КДБ матір
викликали інспектори і їй видали
довідку про те, що вона - ОСОБА_7 була
вивезена у Германію. ОСОБА_3 народилася
хутір Володимирівка,
Новомиколаївського району
Запорізької області 1947 році і з матір'ю
проживала 10 місяців, після цього матір
у 1948 році поїхала до м.Запоріжжя, а вона
лишилася із її вітчимом (нерідним
батьком матері ОСОБА_7) і бабусею
ОСОБА_20, матір приїжджала її
навідувала, матір'ю виховувалася з 8 до
12 років у м. Запоріжжі, проживали вони у
бараках АДРЕСА_2, навідувала школу №12,
проживала з вітчимом ОСОБА_10, пізніше
народився брат ОСОБА_8. Матір
одружилася приблизно у 1956 році, у 1957
році народився брат, тоді вона мешкала
з матір'ю, вітчим її не всиновлював, у
свідоцтві про народженні позивача мати
сама себе записала як ОСОБА_7. До 13 років
вона мешкала разом із матір'ю, вітчимом
та братом у м. Запоріжжі. Після 13 років у
зв'язку із конфліктом з матір'ю мешкала
з тіткою ОСОБА_21 (дочка вітчима її
неповнокровна сестра), вона її
утримувала, у м. Червоний Луч,
Луганської області. Відносини з матір'ю
підтримували нечасто, поки вона не
стала потребувати її підтримки - у 1998
році, коли вони поховали брата. Після
восьмого класу навчалася в інтернаті
«Івановський», за інтернат платила
тітка. З 1964 року вона мешкає у м.
Ростов-на-Дону, вийшла заміж за ОСОБА_22,
у 1969 роках та 1971 роках у неї народилися
діти. Почали спілкуватися з матір'ю у 1978
роках, вона приїжджала до неї у гості,
дітей привозила влітку у м.Запоріжжя.
Їй було відомо, що у свідоцтві про
народженні неправильно вказано
по-батькові її матері, коли паспорт
отримувала, проте це її не хвилювало,
оскільки це не було потрібно. З ОСОБА_1
спілкувалася, коли вони домовлялися
про доглядальницю, вона поїхала з
м.Запоріжжя у кінці квітні 2011 року, а
матір померла у жовтні 2011 року.

У судове засідання третя особа не
з'явилися, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялися судом
належним чином. Суду надано заяву, в
якій третя особа просить суд
розглядати справу без її участі.

При вищевикладених обставинах суд
вважає за можливе і ухвалив розглядати
справу за відсутністю третьої особи на
підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15
ЦК України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом і вбачається
з матеріалів справи, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про
народження НОМЕР_3 (т.1 а.с.6).

Згідно до свідоцтва про шлюб
14.06.2014 року ОСОБА_1 одружилася з ОСОБА_23,
спільне прізвище ОСОБА_1 (т.2. а.с 3).

Відповідно до свідоцтва про народження
ОСОБА_8, 1957 р.н. він є сином ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвом про
народження НОМЕР_4 (т.1.а.с.7).

Згідно до свідоцтва про смерть
НОМЕР_5 ОСОБА_8, помер
ІНФОРМАЦІЯ_5.(т.1.а.с.8).

Як встановлено із свідоцтва про
одруження НОМЕР_6 ОСОБА_7 1926 р.н.- 10
квітня 1956 року одружилася із ОСОБА_10 ,
спільне прізвище ОСОБА_7 (т.1.а.с.9).

ОСОБА_10 відповідно до свідоцтва
про смерть НОМЕР_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6
.(т.1.а.с.10).

ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва
про смерть НОМЕР_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
(т.1.а.с.11).

ОСОБА_1 04.04.2012 року звернулася до
нотаріуса ОСОБА_4 із заявою про
прийняття спадщини після смерті її
бабусі ОСОБА_7 (т.1.а.с.12).

Згідно до відповіді ЗМБТІ на ім'я
приватного нотаріуса ОСОБА_4 право
власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано 12 частина за ОСОБА_7, 12
частина за ОСОБА_10 на підставі
свідоцтва № 798 про право власності
видане Орджонікідзевською
адміністрацією від 24. 06.2005 року (т.1
а.с.13).

Відповідно до постанови
приватного нотаріуса ОСОБА_4 від 27.05.20013
року ОСОБА_1 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, оскільки жодних документів, що
підтверджують право на квартиру
АДРЕСА_1 за спадкодавцем, надано не
було. (т.1. а.с.17)

Згідно довідки від 15.10.2013 року МКП
«Основаніє» ОСОБА_10 був зареєстрований
та постійно проживав у АДРЕСА_1 з 22. 10.1976
року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_7,
ОСОБА_7, 1926 р.н. було прописана з 22.10.1976
року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1
а.с.20). Факт проживання спадкодавців за
вказаною адресою також
підтверджується відповіддю КУ
«Центральна лікарня
Орджонікідзевського району» від 05.10.2013
року (т.1. а.с.19).

Відповідно до фотокопії спадкової
справи ОСОБА_10 №248 17.10.2006 року до сьомої
Запорізької державної нотаріальної
контори звернулася ОСОБА_7 із заявою
про прийняття спадщини після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10(т.1 а.с. 72). 4.12.2006 року
ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом на акції та внески
(т.1.а.с. 96).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК
України спадкоємець за заповітом чи
за законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її. Не допускається
прийняття спадщини з умовою чи із
застереженням. Відповідно до ст. 1223 ЦК
України Право на спадкування виникає у
день відкриття спадщини. Згідно ст. 1268
ЦК визнається, що Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.. Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 р.
«Про практику, розгляду судами справ
про спадщину» (із змінами № 13 від 25.12.1992
р. та № 15 від 25.05.1998 р.) п. 4 передбачено,
що якщо у шестимісячний строк для
прийняття спадщини позивач вступив в
управління або володіння спадковим
майном або його частиною, суд з цих
підстав вирішує питання про визнання
права на спадкове майно, а не про
продовження пропущеного строку.

Судом встановлено, що право власності
на частину спадкового майна, а саме на
грошові внески та акції ОСОБА_7
оформила в нотаріальному порядку,
отримавши свідоцтво про право на
спадщину за законом, яке видане
державним нотаріусом Сьомої
Запорізької державної нотаріальної
контори Кияниця Н.В.04.12.2006. р. № 1-1115,
копія якого міститься в матеріалах
фотокопії спадкової справи ОСОБА_10 (т.1.
а.с.96). ОСОБА_1 заяву про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_10 не
подавала і спадщину у порядку ст. 1268 ЦК
не прийняла.

Між тим, спадщина на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_10 оформлена
не була, свідоцтво про право на
спадщину спадкоємцем отримано не було.

Статтею 392 ЦК України регламентовано,
що право власності спадкоємця на
спадкове майно підлягає захисту в
судовому порядку шляхом його визнання
у разі, якщо таке право оспорюється або
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст.
1296 ЦК України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, після смерті ОСОБА_10 його
дружина ОСОБА_7 прийняла фактично
спадщину у вигляді ? частину спірної
квартири, яка належала спадкодавцю, але
не оформила її, а відтак, до спадкової
маси спадкодавця ОСОБА_7 входить
квартира АДРЕСА_1 в цілому. Відповідно
до фотокопії спадкової справи ОСОБА_7
№5/2012, яка заведена на підставі заяви
ОСОБА_3 , 04.04 2012 року до приватного
нотаріуса ОСОБА_4 із заявами про
прийняття спадщини звернулася ОСОБА_3
та 04.04.2012 року - ОСОБА_1 (.т.1.а.с.124,127).

Згідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на момент
відкриття спадщини.

В силу ст. 1261 ЦК України до першої черги
спадкоємців за законом віднесені діти
спадкодавця, в тому числі зачаті за
життя спадкодавця, які народились
після його смерті, переживший чоловік
чи дружина та батьки .

Відповідно до ст. 1266 ЦК України Внуки,
правнуки спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

На підставі встановлених судом
обставин та відповідно до ст.1266 ЦК
України, ОСОБА_1 є спадкоємцем за
законом після померлої ОСОБА_7 і має
право на оформлення спадщини та
відповідного права власності на
спадкове майно померлої ОСОБА_7, яке
складається з квартири АДРЕСА_1.

Разом із тим, як встановлено судом
04.04.2012 року із заявою про прийняття
спадщини після померлої мати ОСОБА_7 до
приватного нотаріуса звернулася також
і її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 У заяві
зазначала, що крім неї є спадкоємець:
онука, дочка ОСОБА_8, який помер раніше.

ОСОБА_3 також звернулася до суду із
позовом в якому просить суд встановити
факт родинних відносин з померлою
ОСОБА_7, а саме те, що вона являється її
матір'ю. В обґрунтування своїх вимог
надала суду документальні докази та у
підтвердження вимог клопотала про
виклик свідків, які підтверджують
наявність такого родинного зв'язку.

На підставі наданого ОСОБА_3 свідоцтва
про народження (повторне) НОМЕР_9
встановлено, що ОСОБА_3 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_4, батько - ОСОБА_9, мати -
ОСОБА_7 (т.1. а.с. 104).

Згідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_10
ОСОБА_3 одружилася з ОСОБА_22 29.06.1968 року,
спільне прізвище ОСОБА_3 (ц.с.335/1684/14-ц
а.с.15)

Згідно до паспорта громадянина
Російської Федерації ОСОБА_3
народилася на хут. Володимирський
Новомиколаївського району Запорізької
області.(т.1. а.с.106).

Відповідно до повного витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громанадян про народження НО
№244693 та НО № 244694 ОСОБА_3 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_4 х. Володимирский,
Новомиколаївський район, Запорізька
область, відомості про батька -ОСОБА_9,
відомості про матір ОСОБА_7, минуло 21
рік, даний актовий запис підписано
матірю дитини. Рід занять - колгоспниця.
Місце роботи к-з «Роза», орган що склав
актовий запис Новоіванівська сільська
рада Новомиколаївського району (т.1.
а.с.210).

Згідно до запису акту про народження
№36 Новоіванівської сільської ради
Новомиколаївського району Запорізької
області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4
батько- ОСОБА_9, мати- ОСОБА_7. (т.1 а.с.
212,234).

Згідно до відповіді Державного архіву
Черкаської області повідомлено, що у
ксерокопії свідоцтва про одруження
ОСОБА_10 та ОСОБА_7 зазначено, що ОСОБА_7
народилася в Олександрівському районі
Черкаської області. В сучасному
адміністративно-територіальному
поділі Черкаської області
Олександрівський район відсутній.
Зазначений район входить до
Кіровоградської області (т.1.а.с.215).

Відповідно до довідки УСБУ в
Запорізькій області №10/6099 від 02.06.1994 р.
вказана довідка видана ОСОБА_7, АДРЕСА_1,
про те, що ОСОБА_7 , 1926 р.н. ур. Івангород
Олександрійського району,
Кіровоградської області 17. 10.1942 року
була насильно вивезена в Германію, де
працювала санітаркою госпіталю (т. 1 а.с.
109).

Згідно до відповіді Державного архіву
Запорізької області № 01-32/с-0882 від
27.05.2014 року архівна довідка на ОСОБА_7 За
документами ОСОБА_7, 1926 р.н. уродженка с.
Івангород Олександрівського району
Кіровоградської області, була
примусово вивезена німецькою
окупаційною владою з території с.
Володимирівка Новомиколаївського
району Запорізької області до
Німеччини, де з 17. 10.1942 року по 27. 04.1945
року працювала санітаркою в госпіталі
м. Вецле. В анкеті значиться склад
родини : батько ОСОБА_26 60р., мати -
ОСОБА_20- 40 р. сестра - ОСОБА_21 - 1921 р.н.,
сестра - ОСОБА_28 1924 р.н. проживали у с.
Володимирівка Новомиколаївського
району Запорізької області ( т.1 а.с. 235).

Відповідно до актового запису про шлюб
№ 540 ОСОБА_10 та ОСОБА_7, ур. Черкаської
області, Олександрівського району
одружилися 10.04.1956 року, він працював
слюсарем у Тролейбусному Депо, вона
різноробочою у Водоканал строй (т.1. а.с.
142).

Згідно до актового запису про смерть
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_11 уродженка с.
Олексіївськ, Олександрівського району
Черкаської області померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1. а.с. 132)

Відповідно до договорів добровільного
індивідуального медичного
страхування, оригінали надані ОСОБА_3 і
які оглянуто у судовому засіданні,
ОСОБА_7 у січні 2007 року перебувала у м.
Ростов -на -Дону (т.1 а.с. 219-221).

Відповідно до інформації Запорізької
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№ 58 в архіві ЗОШ № 58 було знайдено
книгу обліку учнів СШ № 26, в якій
вказано, що ОСОБА_3, 1947 р.н. дійсно
навчалася у СШ №26, мешкала за адресою:
АДРЕСА_3. У графі місце роботи батьків
вказано, що батьки були працівниками
тролейбусного парку. ( т.2. а.с. 14).

Згідно повідомлення ЗКПМЕ
«Запоріжелектротранс» від 01.09.2014 року
ОСОБА_10, 1933 року народження, працював
слюсарем 5 розряду тролейбусного депо з
15. 02.1956 року по 29.05.1957 року.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_30 суду пояснила, що є подругою і
кумою ОСОБА_1 і бачила та знала, як
ОСОБА_1 навідувала бабусю, надавала
бабусі допомогу, купувала ліки, про це
їй відомо, оскільки вони разом
під'їжджали до під'їзду бабусі. Про
родичів ОСОБА_7 їй не відомо, з ОСОБА_7
особисто не спілкувалася.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_23 суду пояснив, що проживає з
ОСОБА_1 однією родиною. Двоюрідний брат
ОСОБА_1 по материній лінії мешкає у
Росії. Знає ОСОБА_1 5 років, 2010 році стали
разом мешкати. Знає про бабусю, яка
хворіла, вони оплачували доглядальницю
з 2010-2011 року із сімейного бюджету.
Доглядальниця з ранку до вечора
перебувала з бабусею. Коли її не було,
ОСОБА_1 готувала їй їжу та приносила
додому. Він сам ніколи у бабусі не
бував, особисто не знайомий з нею.
Поховали бабусю вони, замовляли
поховання, витрати. ОСОБА_3 бачив на
похованні. Про родичів нічого не
відомо, з родичами не спілкується.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_31 суду пояснив, що він є сусідом
ОСОБА_7 проживає по АДРЕСА_4.
Підтверджує той факт, що ОСОБА_3 є
дочкою його сусідки ОСОБА_7 Це йому
відомо, оскільки вони як сусіди
спілкувалися, і коли ОСОБА_3 приїжджала,
ОСОБА_7, казала, що приїхала її дочка.
ОСОБА_1 це онука його сусідки. Проживали
вони з 1974 року у цьому будинку, і були
сусідами по одній сходовій площадці.
ОСОБА_3 приїжджала із своїми дітьми,
наводила порядки, ремонтувала балкон.
ОСОБА_3 приїзджала і коли ОСОБА_7
хворіла. Йому відомо, що ОСОБА_7
виїжджала у м. Ростов-на-Дону до ОСОБА_3
на лікування. Його матір та ОСОБА_7
спілкувалися, а він допомагав ОСОБА_7
інколи по -господарству, у нього були
ключі від її квартири. Ключів від
квартири на момент смерті ОСОБА_7 не
було, оскільки його матір відала ключі
доглядальниці ОСОБА_7 Підтвердив той
факт, що ОСОБА_1 інколи приїжджала до
бабусі.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_19 суду пояснила, що знає ОСОБА_3 як
родичку її чоловіка - двоюрідну сестру.
Вони із села Володимирівки, де
познайомилася з майбутнім чоловіком,
пізніше переїхали у м.Запоріжжя. ЇЇ
чоловік та ОСОБА_3 матір - ОСОБА_7 -
двоюрідні брат та сестра. ОСОБА_3 є
дочкою ОСОБА_7, свідок ОСОБА_3 знала з
дитинства, вона жила у селі у бабусі,
поки та була жива, після смерті бабусі,
матір її у 8 років забрала у м.Запоріжжя.
Після цього ОСОБА_3 виїхала у Росію,
ОСОБА_7 їздила до ОСОБА_3 у Росію.
Чоловік доглядав за ОСОБА_7, ОСОБА_3
двічі забирала матір у Ростов, коли
брат ОСОБА_3 - ОСОБА_8 помер, вона
хоронила його за власний кошт. ОСОБА_21 -
тітка у якої мешкала ОСОБА_3. Свідок
спілкувалися з ОСОБА_7 і знає напевно,
що ОСОБА_3 є її дочкою. ОСОБА_1 майже не
допомагала ОСОБА_7. Вона особисто чула
як ОСОБА_7 називала ОСОБА_3 дочкою, і
ОСОБА_3 завжди допомагала своїй матері.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_18, яка відповідно до свідоцтва
про народження та одруження мала
дошлюбне прізвище ОСОБА_7 (т.1 а.с. 226, 227),
пояснила, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_7
ОСОБА_7 її двоюрідна сестра, її батько
та її матір - рідні брат та сестра, вони
разом із нею мешкали, виховувалися
разом. Про те, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_7
їй відомо особисто з дитинства. Вона є
свідком того, як ОСОБА_7 називала ОСОБА_3
дочкою. ОСОБА_3 виховувалася із дідусем,
у 1948 році ОСОБА_7 поїхала у м.Запоріжжя,
в ОСОБА_3 залишилася з дідусем та
бабусею. Потім ОСОБА_7 забрала дочку
дошкільного віку і вона мешкала у
матері з вітчимом. ОСОБА_21 - це дочка
вітчима ОСОБА_7, вона виховувала у
шкільному віці ОСОБА_3. Потом ОСОБА_3
пішла навчатися. ОСОБА_3 завжди
приїжджала до ОСОБА_7 з Ростова на
свята. ОСОБА_3 є діти - дві дочки, вони
разом приїжджали до ОСОБА_7 у
м.Запоріжжя, коли син помер ОСОБА_3
поховала його за свої гроші. ОСОБА_3
забрала матір в м. Ростов з лікарні,
вона її на ноги поставила, лікувала. У
ОСОБА_7 дівоче прізвище ОСОБА_7. ОСОБА_7 -
це ОСОБА_7. ОСОБА_7, записав її вітчим
матері, і вона їхала в Германію як
ОСОБА_7, вітчим у неї вже був, після
Германії- повернулася вже записана як
ОСОБА_7. ОСОБА_7 - прізвище вітчима
ОСОБА_7 - ОСОБА_26. ОСОБА_3 це дочка
ОСОБА_7. Вони разом з ОСОБА_7 росли у
Новомиколаївському районі у с.
Володимирівка. ОСОБА_3 там і родилась,
її мати вийшла заміж, батько ОСОБА_3
поїхав та покинув їх, ОСОБА_3
народилася після того як він покинув її
матір, ОСОБА_7 не була з ним розписана,
оскільки у 1947 році ніхто не розписував.
ОСОБА_3 до початкової школи проживала з
бабусею, дідусем та сестрою у селі
Володимирівка, де свідок також жила. До
восьми років ОСОБА_3 виховували батько,
мати, дідусь .У 1948 році вони переїхали у
м.Запоріжжя. У Запоріжжі, ОСОБА_7
забрала ОСОБА_3 щоб вона ходила у школу,
мешкали на 14 селищі, а вона мешкала на
АДРЕСА_5 у гуртожитку, вони
спілкувалися часто, оскільки разом
працювали. ОСОБА_3 мешкала з вітчимом і
з матір'ю. До ОСОБА_21 ОСОБА_3 поїхала вже
дівчиною. У ОСОБА_7 народився син -
ОСОБА_8. Вони спілкувалися з ОСОБА_7 усе
життя, вона навідувала її за місцем
проживання. Коли ОСОБА_7 хворіла, вони з
чоловіком викликали ОСОБА_3, яка
оплачувала лікарні, допомагала матері.
ОСОБА_1 бачила 3-4 рази. Також одного разу
свідок подзвонила ОСОБА_7, і сестра не
могла навіть відкрити двері, вона
померла без їжі, і свідок возила її їжу,
ОСОБА_7 була закрита у кімнаті,
доглядальниці не було, холодильник був
порожній.

Аналізуючи пояснення свідків ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_31 суд вважає їх
свідчення достовірними, оскільки їх
показання не мають в собі суттєвих
внутрішніх протиріч, судом не
встановлено зацікавленості свідків у
вирішенні даної справи, їх показання
підтверджені окрім пояснень позивача
ОСОБА_3 і іншими письмовими доказами по
справі.

Свідки ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_31 суду
пояснили, що вони знають сім'ю ОСОБА_7.
За весь час знайомства вони були
очевидцями того, що ОСОБА_7 визнавала
ОСОБА_3 за дочку, а та її за мати, й між
ними склалися саме такі родинні
відносини.

Інші свідки ОСОБА_23, ОСОБА_30 належних
показів щодо предмета доказування суду
по даній справі не надали.

Аналізуючи наведені докази, заслухавши
пояснення учасників процесу, суд
вважає за необхідне задовольнити заяву
ОСОБА_3 та встановити факт родинних
відносин з ОСОБА_7 оскільки даний факт
знайшов своє підтвердження як наданими
суду письмовими доказами так і
поясненнями свідків, пояснення яких є
взаємоузгодженими, підтверджують та
доповнюють пояснення ОСОБА_3 та інші
докази у справі.

Відповідно до п. 2 Постанови № 7 Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
р. „Про судову практику у справах про
спадкування", справи про спадкування
розглядаються судами з. правилами
позовного провадження, якщо особа
звертається до суду з вимогою про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, які можуть вплинути на
спадкові права й обов'язки інших осіб
та (або) за наявності інших спадкоємців
і спору між ними.

Встановлення даного факту значно
впливає на спадкові права позивача
ОСОБА_3, яка іншим ніж судовим шляхом не
має можливості встановити цей факт.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України,
суд розглядає справи про встановлення
факту родинних відносин між фізичними
особами.

Суд вважає за можливе встановити
факт, який має юридичне значення, а
саме, що ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 є матірю ОСОБА_3, 1947 р.н.

Доводи представника позивача
ОСОБА_1 ОСОБА_2 про те, що судом має
застосуватися положення ст.128 СК
України і ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю
УРСР і відповідні роз'яснення надані у
ППВСУ №5 від 31.03.1995 року і ОСОБА_3 не
доведено обставин, які передбачені ч. 3
ст.53 КпШС УРСР 1963р, зокрема спільне
проживання і ведення спільного
господарства, спільне виховання,
спільне утримання дитини, докази, що з
достовірністю підтверджують визнання
батьківства, судом відхиляються з
огляду на наступне.

Передусім суд має визначити правові
підстави встановлення певних фактів,
який існував на момент їх виникнення.

На третій сесії ВУЦВК від 31.05.1926р. був
прийнятий Кодекс Законів про сім'ю,
опіку, шлюб і акти громадянського стану
УСРР, який вступив в дію з 01.09.1926р. і
втратив чинність зв'язку з прийняттям
1969р. Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 8 липня 1944 року порядок судового
визнання батьківства, встановлений
Кодексом законів про сім'ю, опіку, шлюб
і акти громадянського стану УСРР 1926
року, був скасований. Можливість
встановлення походження дитини від
батьків, які не перебувають у шлюбі між
собою була відновлена статтею 53
Кодексу про шлюб та сім'ю Української
РСР 1969 року, прийнятого у відповідністю
з Основами законодавства Союзу РСР про
шлюб та сім'ю 1968 року.

Вирішуючи справу, суд має застосувати
ту норму права, яка була чинною на
момент виникнення відповідних
правовідносин, адже і Сімейний кодекс
України, як це убачається з п. 1
Прикінцевих положень, і Кодекс про шлюб
та сім'ю УРСР 1969 року згідно ст. 1 Закону
Української РСР «Про введення в дію
Кодексу про шлюб та сім'ю Української
РСР» не мають зворотної сили у часі,
регулюють відносини, які виникли,
починаючи з дня набрання ними чинності.

Кодекс Законів про сім'ю, опіку, шлюб і
акти громадянського стану УСРР,
вступив в дію з 01.09.1926р, Основи
законодавства СРСР про шлюб та сім'ю
набрали чинності з 1 жовтня 1968 року, а
КпШС УРСР 1969 року - з 1 січня 1970 року,
отже, факт походження дитини за
рішенням суду може бути встановлений
виключно щодо дитини, яка народилася
після 1 жовтня 1968 року, і з підстав,
передбачених ст. 53 КпШС УРСР 1969 року,
або у відповідністю зі ст. 130 СК України.

Згідно наданої копії паспорта
громадянки Російської Федерації та
свідоцтва про народження ОСОБА_3
народилася ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто,
вирішуючи спір, суд має застосовувати
норми саме Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 8 липня 1944 року і не має
жодної підстави ані для встановлення
материнства як з підстав ст. 131 чинного
Сімейного кодексу України, так й у
встановленні походження ОСОБА_3 від
ОСОБА_7 у відповідністю зі ст. 53 КпШС
УРСР 1969 року, як на те посилається в
якості свої заперечень представник
ОСОБА_1

Враховуючи наведені положення
законодавства УРСР, яке діяло на момент
виникнення правовідносин, норми КпШС
УСРС затверджено Законом N 2006-VII від
20.06.69р, введені відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Української
РСР 29.12.1969 року в дію з 01.01.1970 року, тобто
на час вступу в дію норм КпШС УСРС, у
тому числі і ст. 53 КпШС ОСОБА_3
виповнилося 22 роки, вона була
повнолітня і в неї у 1969 році народилася
дитината враховуючи, що фактично має
місце помилка у написанні по-батькові
матері ОСОБА_3, яка не може бути
виправлена шляхом внесення виправлень
у актовий запис у зв'язку із смертю
ОСОБА_7, поясненнями ОСОБА_3 та свідків
ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_31 доведено факт
родинних відносин, за життя ОСОБА_7 ані
вона, ані інші особи її материнство не
оспорювали, суд визнає заперечення в
частині цих вимог представника ОСОБА_35
ОСОБА_2 щодо недоведеності обставин,
які передбачені ч. 3 ст.53 КпШС УРСР, які
не підлягають до застосування до
виниклих правовідносин,
безпідставними.

Окрім того, позивачем ОСОБА_3
обрано саме таких спосіб захисту своїх
прав, враховуючи помилку у написанні
по-батькові її матері і неможливості її
усунення іншим шляхом з метою
оформлення спадщини.

З копії спадкової справи, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_7
вбачається, що з заявою про прийняття
спадщини звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_3

ОСОБА_3 згідно до ст. 1261 ЦК України
є спадкоємцем першої черги.

ОСОБА_1 згідно до ст. 1266 ЦК спадкує
ту частку спадщини, яка належала б за
законом її батьку ОСОБА_8

На час відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_7 до складу спадкового
майна входить квартира АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 1261 ЦК України
сторони є спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_7 та
прийняли спадщину шляхом звернення до
нотаріальної контори.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України
частки кожного спадкоємця за законом у
спадщині є рівними.

Таким чином, наявні законні
підстави для визнання за ОСОБА_1 права
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 у порядку спадкування за
законом після померлої ОСОБА_7 - бабусі
ОСОБА_1, тому позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню частково.

Крім того, враховуючи встановлені
судом обставини за ОСОБА_3 слід визнати
право власності на 1/2 частин квартири
АДРЕСА_1 у порядку спадкування за
законом після померлої матері ОСОБА_7,
тому її позовні вимоги також
підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ст.88 ЦПК
України судові витрати присуджуються
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Вартість спірної
квартири становить 168390 грн., при
зверненні до суду ОСОБА_1 сплатила
судовий збір 1684 грн. (т.1 а.с.1), а ОСОБА_3 -
1693,91грн), задоволено вимоги частково, а
тому судовий збір слід стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі
вартості ? частини квартири - 842 грн., а з
ОСОБА_3 у розмірі 841,95 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 57-60, 61,88, 209, 212 -218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
НОМЕР_1 право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування
за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування витрат по сплаті
судового збору 842 (вісімсот сорок дві)
грн.

В решті частини вимог відмовити .

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про встановлення факту родинних
відносин, визнання права власності в
порядку спадкування за законом
задовольнити частково.

Встановити факт того, що ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є
рідною матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН
НОМЕР_2 право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування
за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування витрат по сплаті
судового збору 841,95 (вісімсот сорок одну
грн. 95 коп).

В решті частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. Особи які не були
присутні при проголошенні судового
рішення, можуть його оскаржити у 10
денний строк з дня отримання рішення.

Суддя:
Ю.В. Апаллонова