Головуючий у 1-й інстанції Доценко С.І.
справа №222/816/13-ц
Доповідач Сорока Г.П.
провадження №22ц/775/65/2014(м)
13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів - Сороки
Г.П., Гаврилової Г.Л.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: Відділ державної
виконавчої служби Володарського
районного управління юстиції
Донецької області, ОСОБА_3, про зміну
розміру аліментів на утримання
неповнолітньої дитини та визначення
розміру аліментів у твердій грошовій
сумі, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення
Володарського районного суду
Донецької області від 05 листопада 2013
31 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення
розміру аліментів та просила
переглянути розмір аліментних
зобов'язань, стягнути з відповідача
аліменти на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в
розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з
дня винесення рішення, допустивши
негайне виконання рішення суду у межах
суми платежу за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що згідно рішення
Володарського районного суду
Донецької області від 27.11.2003 року з
відповідача на її користь були
стягнуті аліменти на утримання їх
неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі
1/4 частини всіх видів доходу. На той час
рішення відповідач працював в ПАТ «ММК
ім. Ілліча» та сплачував аліменти
регулярно в достатній сумі щомісяця. У
червні 2012 року ОСОБА_2 звільнився з
роботи і почав виплачувати аліменти як
безробітний єдиним платежем 1 раз у 4-5
місяців. При цьому відповідач не
приймає участі у житті та вихованні
дитини, не несе ніяких додаткових
витрат пов'язаних з навчанням,
лікуванням та іншими витратами на
утримання сина. Тому, просила суд
визначити розмір аліментів у твердій
грошові сумі в розмірі 1000 грн.
щомісячно.

Рішенням Володарського районного суду
Донецької області від 05 листопада 2013
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, стягнутих з
ОСОБА_2 на підставі рішення
Володарського районного суду
Донецької області від 27.11.2003 року на
користь ОСОБА_1 на утримання дитини -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено їх
розмір в твердій грошовій сумі в
розмірі 500 гривень щомісяця, з
індексацією, відповідно до закону,
починаючи з дня набрання рішенням
законної сили до досягнення дитиною
повноліття.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені нею витрати на правову
допомогу в сумі 229 гривень 40 копійок.

Стягнуто на користь держави судовий
збір з ОСОБА_2 у сумі 114 гривень 70
копійок та з ОСОБА_1 у сумі 114 гривень 70
копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, представник позивачки
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі
просить рішення змінити в частині
стягнення з відповідача аліментів та
стягнути з нього суму аліментів в
розмірі 1000 грн. щомісячно, а також
скасувати рішення в частині стягнення
з позивачки на користь держави
судового збору. При цьому посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, незаконність
рішення. Зокрема вказує, що суд першої
інстанції при визначені розміру
аліментів в розмірі 500 грн. неправильно
керувався тим, що у відповідача є двоє
дітей від співмешкання з ОСОБА_3, що
вони мешкають однією сім'єю у
несприятливих для життя умовах в
квартирі його цивільної дружини, у
зв'язку з чим, сума аліментів повинна
бути розрахована виходячи з потреб
інших дітей. Вважає, що така оцінка суду
не відповідає обставинам справи,
оскільки згідно пояснень ОСОБА_3 в суді,
вона не зверталась до відповідача з
приводу стягнення аліментів на її
дітей, відповідач її дітям виділяє на
життя не більше 200 грн. на місяць, з чого
слідує, що він практично не приймає
участь в утриманні інших його дітей.
Тому, вважає, що у зв'язку з відсутністю
вимог до відповідача з боку ОСОБА_3 для
визначення суми аліментів не потрібно
було приймати до уваги витрати на
утримання ще двох дітей, оскільки такі
у відповідача відсутні. Також вважає,
що суд неправильно стягнув з позивачки
в дохід держави 50% судового збору,
оскільки згідно Закону України «Про
судовий збур» вона звільнена від його
оплати.

Представник відділу державної
виконавчої служби Володарського
районного управління юстиції
Донецької області в судове засідання
не з'явився, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення судової
повістки, про причини неявки суду не
повідомив, заяву про відкладення
розгляду справи не подав. Тому,
керуючись положеннями ст.305 ЦПК
України, з урахуванням думки осіб, що
беруть участь у справі, колегія суддів
дійшла до висновку про можливість
розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_4, які доводи
апеляційної скарги підтримали, просили
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду першої інстанції змінити
в частині стягнення з відповідача
розміру аліментів та стягнути з нього
аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, а
рішення суду в частині стягнення з
позивачки судового збору скасувати,
заперечення відповідача ОСОБА_2 та
третьої особи ОСОБА_3, які просили
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За змістом ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право
на утримання, яке кореспондується з
конституційним обов'язком батьків
утримувати дітей до їх повноліття та
знайшло своє закріплення у Сімейному
кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання
дитини є одним із способів захисту
інтересів дитини, забезпечення
одержання нею коштів, необхідних для її
життєдіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
поліпшення або погіршення здоров'я
когось з них.

Згідно ст.184 СК України, якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі. Розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону. Якщо
розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Відповідно до ст.182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення. Мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно положень п.17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 року
«Про застосування судом окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» вирішуючи
питання щодо розміру аліментів, суд
повинен ураховувати: стан здоров'я,
матеріальне становище дитини і
платника аліментів; наявність у
останнього інших неповнолітніх дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, повнолітніх доньки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.23 зазначеної Постанови
розмір аліментів, визначений судовим
рішенням або за домовленістю між
батьками може бути може бути змінений
за позовом платника або одержувача
аліментів у зв'язку зі зміною
матеріального чи сімейного стану,
погіршення чи поліпшення здоров'я
когось із них. У новому розмірі
аліменти сплачуються з набрання
рішенням законної сили.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що згідно
свідоцтва про народження ОСОБА_2 є
батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає разом з матірю ОСОБА_1

Рішенням Володарського районного суду
Донецької області від 27.11.2003 року з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто
аліменти на утримання сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку(доходів).

Згідно розрахунку Відділу державної
виконавчої служби Володарського
районного управління юстиції по
аліментах станом на 15.05.2013 року до 11.07.2012
року аліменти з ОСОБА_2 утримувались
Іллічівським відділом ДВС в ПАТ «ММК
ім. Ілліча», станом на 11.07.2012 року
заборгованості не було. З 11.07.2012 року по
01.04.2013 року нараховані аліменти
відділом ДВС Володарського району
сплачені в повному обсязі періодичними
платежами: 09.11.2012 року - 2000 гривень, та
12.04.2013 року - 2000 гривень. Заборгованості
немає. Переплата становить 574,65 гривень.

Згідно трудової книжки відповідач не
працює з 11.07.2012 року, звільнений за
власним бажанням.

Згідно копій свідоцтв про народження
відповідач є батьком малолітніх
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, матір'ю яких є ОСОБА_3

Згідно акту обстеження
житлово-побутових умов встановлено, що
ОСОБА_2 проживає без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_3 та з двома їхніми малолітніми
дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в квартирі, що
належить ОСОБА_3 - ОСОБА_9 В результаті
обстеження депутатом Володарської
селищної ради зроблено висновок, що
сім'я Смотрелкіна-Зуділової відчуває
матеріальні труднощі, пов'язані з
відсутністю стабільного доходу ОСОБА_2
і розміром витрат (на їжу, лікування,
оздоровлення, придбання одягу і т.ін.)
на малолітніх членів родини.

Згідно витягу з наказу № 3-В від 25.07.2013
року ОСОБА_3 з 21.01.2013 року по 25.11.2015 року
включно перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

З урахуванням даних обставин, частково
задовольняючи позов та визначаючи
розмір аліментів в твердій грошовій
сумі, суд першої інстанції відповідно
до вимог ст.182 СК України враховував
матеріальне становище відповідача,
який не працює, має мінливий дохід,
наявність у нього на утриманні ще двох
малолітніх дітей, а також цивільної
дружини ОСОБА_3, яка перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
батьком якої є відповідач, і відповідно
до ст.91 СК України має право на
утримання від батька дитини, тому,
враховуючи розмір середньої
заробітної плати по Донецькій області,
встановленої Державної службою
статистики України за період за 2013 рік,
суд прийшов до висновку, що аліменти з
відповідача на користь позивачки на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5
повинні бути стягнуті в твердій сумі в
розмірі 500 грн. на місяць до повноліття
дитини з встановленою ст.184 ч.2 СК
України індексацією.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитись, оскільки він відповідає
обставинам справи та наведеним вимогам
закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд першої інстанції при визначені
розміру аліментів в розмірі 500 гривень
неправильно прийняв до уваги наявність
у відповідача двох дітей від
співмешкання з ОСОБА_3, оскільки
остання не зверталась до відповідача з
приводу стягнення аліментів на її
дітей, відповідач її дітям виділяє на
життя не більше 200 грн. на місяць, з чого
слідує, що він практично не приймає
участь в утриманні інших його дітей,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки вони не грунтуються на
вимогах сімейного законодавства щодо
обставин, які суд зобов'язаний
враховувати при визначенні розміру
аліментів (ст.182 СК України), зокрема,
матеріальний та сімейний стан платника
аліментів. Відповідно до вимог
ст.ст.84,91,180 СК України відповідач
зобов'язаний за законом утримувати
дітей до досягнення ними повноліття, а
також жінку, з якою проживає його
дитина, до досягнення дитиною
трирічного віку незалежно від
перебування жінки з чоловіком у шлюбі
та заявлення такою жінкою позову до
суду, а також незалежно від розміру
допомоги, що реально надається батьком
дитині і жінці.

Факт наявності у відповідача двох
малолітніх дітей, матір'ю яких є ОСОБА_3,
яка перебуває у відпустці по догляду за
дитиною та проживає з чоловіком ОСОБА_2
без реєстрації шлюбу за однією адресою,
підтверджено копіями свідоцтва про
народження дітей, витягом з наказу про
відпустку та актом обстеження
матеріально-побутових умов ОСОБА_2
(а.с.39,40,44,45). Тому, суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку про
доведеність цих обставин.

На спростування даних обставин
позивачка та її представник ніяких
доказів не надали ні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду.

Свої висновки щодо визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі суд
першої інстанції достатньо повно та
обґрунтовано мотивував, оцінивши та
проаналізувавши всі надані сторонами
докази в їх сукупності у відповідності
з вимогами матеріального та
процесуального права.

Позивачка та її представник будь-яких
нових обставин не навели та доказів не
надали, які не були предметом
дослідження в суді першої інстанції та
давали б апеляційному суду підстави
для переоцінки обставин і доказів,
проведеної судом першої інстанції, та
зробити висновок, що відповідач може
сплачувати на користь позивачки
аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у
твердій грошовій сумі в більшому
розмірі, ніж визначено судом першої
інстанцією, у розмірі 1000 гривень
щомісячно, та що, відповідач отримує
високий щомісячний дохід, який
перевищує розмір середньої заробітної
плати по Донецькій області.

Відповідач, заперечуючи проти позову
та апеляційної скарги стверджував, що
він не має постійної роботи, отримує
дохід нерегулярний від тимчасової
роботи, який є незначним та який не
забезпечує його теперішню сім'ю з
малолітніми дітьми і не надає
можливості сплачувати аліменти на
користь позивачки у розмірі більшому 500
гривень.

В апеляційному суді ОСОБА_3 підтвердила
заперечення відповідача та пояснила,
що відповідач не має постійної роботи
та постійного стабільного заробітку,
надає їй з дітьми грошову суму в 200
гривень, коли більше, а коли проживають
за її рахунок.

Крім того, визначений судом розмір
аліментів у твердій грошовій сумі
перевищує 30% встановленого
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку та розмір аліментів,
який визначався державним виконавцем
до сплати відповідачем, як непрацюючою
особою, на підставі рішення
Володарського районного суду
Донецької області від 27.11.2003 року, яким
з відповідача на користь позивачки
були стягнуті аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі
1/4 частини всіх видів доходу.

Посилання представника позивачки в
судовому засіданні апеляційного суду
на те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 народила
доньку ОСОБА_12 від іншого чоловіка, не
впливає на правильність висновків суду
першої інстанції щодо визначення
розміру аліментів у твердій грошовій
сумі, оскільки у зв'язку з народженням
даної дитини у відповідача не виникає
будь-яких додаткових зобов'язань перед
позивачкою, а народження дитини від
іншого чоловіка породжує зобов'язання
перед позивачкою у батька даної дитини
як по утриманню дитини так і по
утриманню позивачки.

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
при визначенні розміру аліментів у
твердій грошовій сумі в розмірі 500
гривень правильно врахував наявність у
відповідача двох малолітніх дітей від
іншої жінки, яка перебуває у відпустці
по догляду за дитиною до досягнення
дитиною трирічного віку, та яким
відповідач зобов'язаний за законом
надавати відповідне утримання, та з
урахуванням матеріального і сімейного
стану відповідача, того, що він не має
постійної роботи, отримує нестабільний
та нерегулярний дохід від тимчасової
роботи, виходячи із розміру середньої
заробітної плати по Донецькій області
та прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, тому обґрунтовано
дійшов до висновку про часткове
задоволення позову. У зв'язку з
наведеним підстав для скасування чи
зміни рішення суду в даній частині
колегія суддів не вбачає.

Також колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно у
відповідності з вимогами сімейного
законодавства не встановив підстав для
задоволення вимог позивачки про
допущення негайного виконання
судового рішення у межах суми платежу
за один місяць, оскільки ст.367 ЦПК
України передбачено звернення
судового рішення до негайного
виконання лише при стягненні
аліментів, а у даній справі
вирішувалось питання щодо зміни
розміру аліментів стягнутих з
відповідача за рішенням Володарського
районного суду Донецької області ще
27.11.2003 року, тому на правовідносини, що
виникли між сторонами, дана норма
права не поширюється. Такий висновок
суду першої інстанції відповідає
роз'ясненням, наведеним в п.23 постанови
Пленуму Верховного суду України від
15.05.2006 року N3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
про те, що у разі задоволення судом
вимоги про зміну розміру аліментів
новий розмір аліментів сплачується з
дня набрання рішенням законної сили.

Частково відшкодовуючи за рахунок
відповідача на користь позивачки
понесені нею витрати на правову
допомогу, суд першої інстанції,
керуючись положеннями Закону України
№4191-VI «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20.12.2011 року, ст.88 ЦПК
України, правильно виходив з того, що в
прибутковому касовому ордері не
зазначено час, витрачений на складання
позовної заяви, тому з урахуванням
розміру мінімальної заробітної плати
на 30.05.2013 року (1147 грн.) та часткового
задоволення позову обґрунтовано
дійшов до висновку, що граничний розмір
відшкодування витрат на правову
допомогу не може бути більшим за 40%, що
становить 458,80 грн., у зв'язку з чим з
відповідача на користь позивачки
пропорційно задоволеним вимогам (50%)
стягнув суму 229,40 гривень.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з рішенням суду в частині
стягнення з позивачки в дохід держави
судового збору.

Зі справи вбачається, що вирішуючи
питання щодо судових витрат, суд першої
інстанції відповідно до ст.88 ЦПК
України виходив з того, що позовні
вимоги задоволені на 50%, а при зверненні
до суду судовий збір не сплачувався,
тому суд стягнув з позивачки та
відповідача в дохід держави по 114,70
гривень.

Між тим, суд залишив поза увагою, що
згідно п.3 ст.5 Закону України «Про
судовий збір» позивачі звільняються
від сплати судового збору при
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів.

Як вбачається зі справи, між сторонами
виник спір про стягнення аліментів,
тому позивачка є такою, що не повинна
сплачувати судовий збір за звернення
до суду з позовом.

З урахуванням наведеного, відповідно
до вимог ст.88 ЦПК України у зв'язку з
частковим задоволенням позову, з
позивачки не підлягає стягненню в
дохід держави судовий збір.

Відповідно до вимог ст.4 Закону України
«Про судовий збір» за подання до суду
позовної заяви майнового характеру
підлягає сплаті судовий збір у розмірі
1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

З урахуванням того, що 229 гривень 40
копійок є мінімальним розміром
судового збору, який підлягає сплаті за
подання позову, а позивачка від сплати
судового збору звільнена за законом і
не сплатила судовий збір при поданні
позову до суду, даний розмір судового
збору, відповідно до вимог ст.ст.3,4,5
Закону України «Про судовий збір» та
ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню в
дохід держави з відповідача, оскільки
позов задоволено частково та з нього
стягнуті аліменти на користь позивачки
у твердій грошовій сумі у розмірі 500
гривень щомісячно.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 4)
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Таким чином, рішення суду в частині
стягнення судового збору в дохід
держави, як таке що не відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про стягнення з
відповідача в дохід держави судового
збору у розмірі 229 гривень 40 копійок.

Апеляційних підстав для скасування чи
зміни рішення суду в решті частині
колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та на
підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів дійшла до висновку, що
рішення суду в частині стягнення в
дохід держави судового збору підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
в цій частині, а в решті частині рішення
суду підлягає залишенню без зміни, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог Закону України
«Про судовий збір», виходячи з того, що
позивачка звільнена за законом від
сплати судового збору, а за
результатами апеляційного перегляду
рішення суду скасовано лише в частині
судового збору, відповідно до вимог
ст.88 ЦПК України відсутні підстави для
стягнення з відповідача в дохід
держави судового збору за подачу
апеляційної скарги у розмірі 114 гривень
70 копійок, оскільки з судових витрат
судовий збір не сплачується.

Керуючись ст.ст.307,308,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І
Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду
Донецької області від 05 листопада 2013
року в частині стягнення судового
збору в дохід держави зі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у розмірі 229 (двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 копійок.

В решті частини рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
Баркова Л.Л.

Судді :
Сорока Г.П.

Гаврилова Г.Л.