НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області в складі головуючого судді
Дубовенко І.Г., при секретареві
Литвиновій У.В., розглянув у відкритому
судовому засіданні в залі
Новомосковського міськрайонного суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області про поділ
спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області знаходиться цивільна справа за
позовом ОСОБА_1 до Новомосковської
міської ради Дніпропетровської
області про поділ спільного майна
подружжя.

Так позивач 23 квітня 2013 року звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання спільним майном подружжя та
про поділ спільного майна подружжя, в
якому після його уточнення просила
стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину вартості
спільного майна погруддя в сумі 47025
гривень, а також судові витрати. В
обґрунтування заявленого позову
позивач посилалася на те, що восени 1989
року відповідач розірвав шлюб із скоює
колишньою дружиною, після чого вона
почала з ним зустрічатися. З початку 1990
року вона з відповідачем стали
проживати однією сімєю без реєстрації
шлюбу. Квартира відповідача АДРЕСА_1, в
якій вони стали проживати з 1996 року
була у занедбаному стані, в якій вони
спільними зусиллями та за спільні
кошти поетапно виконували різні
ремонтні роботи та придбавати для
їхнього спільного життя майно. 07
березня 2003 року вони зареєстрували
шлюб з відповідачем у відділі РАЦС, про
що було видано свідоцтво серії НОМЕР_1.
В серпні 2010 року, не витримавши
спільного проживання з відповідачем,
на яке мали дуже великий вплив його
родичі, вона переїхала та стала
проживати окремо від відповідача.
Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 квітня 2013 року - шлюбу між
нею та відповідачем розірвано. За
період з 07 березня 2003 року по серпень 2010
року ними було придбано майно на
загальну суму 94050 грн., яке залишилося у
володінні відповідача ОСОБА_2, яким він
користується в побуті. Вона не бажає
ділити це майно в натурі, а бажає
отримати грошову компенсацію, яка
складає половину вартості майна на
день його придбання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Згідно
інформаційної довідки зі Спадкового
реєстру (спадкові справи та видані на
їх підставі свідоцтва про право на
спадщину) від 13 серпня 2014 року,
інформація у Спадковому реєстрі
відсутня. Після чого позивачем 17
вересня 2014 року були уточнені позовні
вимоги, якими просила стягнути з
Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області 1/2 частину
вартості спільного майна подружжя її
та ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, в
сумі 47025 гривень, а також судові
витрати.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, в своїй заяві
просили суд задовольнити їх позовні
вимоги в повному обсязі, справу
розглянути за відсутності їхнього
представника.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи були належним чином повідомлені
судом, про причини неявки суд не
повідомили.

У зв'язку з неявкою сторін у справі,
фіксування судового розгляду за
допомогою технічних засобів не
здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали цивільної
справи, в їх сукупності вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно
відмовити з огляду на наступне.

Судом по справі встановлено, що з 07
березня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували в шлюбі (а.с. 6-8). 23 квітня 2013
року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання майна
спільним майном та стягнення з нього 1/2
частину вартості спільного майна
подружжя, відповідно до вимог ст..ст. 60,
61, 62, 69, 71, 74 СК України (а.с. 1-5, 28-32).

Згідно ст.ст. 60-62,69, 71, 74 СК України, на
які позивач посилається як на підставу
своїх вимог - майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя. Якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Речі для професійних занять
(музичні інструменти, оргтехніка,
лікарське обладнання тощо), придбані за
час шлюбу для одного з подружжя, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Якщо один
із подружжя своєю працею і (або) коштами
брав участь в утриманні майна,
належного другому з подружжя, в
управлінні цим майном чи догляді за
ним, то дохід (приплід, дивіденди),
одержаний від цього майна, у разі спору
за рішенням суду може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.
Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. Речі для професійних занять
присуджуються тому з подружжя, хто
використовував їх у своїй професійній
діяльності. Вартість цих речей
враховується при присудженні іншого
майна другому з подружжя. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. Договір про
поділ житлового будинку, квартири,
іншого нерухомого майна, а також про
виділ нерухомого майна дружині,
чоловікові зі складу усього майна
подружжя має бути нотаріально
посвідчений.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, що
неодноразово роз'яснювалося сторонам у
справі в ході судового розгляду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про 08 січня
2014 року складено відповідний актовий
запис № 21 Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
м.Новомосковську реєстраційної служби
Новомосковського МРУЮ у
Дніпропетровській області (а.с. 53).

За життя ОСОБА_2 попереднього внесення
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду не здійснював.
А тому, суд приходить до переконання, що
позивачем невірно обраний спосіб
захисту свого права.

Крім того, згідно відповіді № 745/01-16 від
15.08.2014 року - за даними Спадкового
реєстру спадкова справа після смерті
ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - не
заводилася. Згідно інформаційної
довідки № 38113575 зі Спадкового реєстру
(спадкові справи та видані на їх
підставі свідоцтва про право на
спадщину) від 13 серпня 2014 року,
інформація у Спадковому реєстрі
відсутня (а.с. 58-59).

Відповідно до вимог ст..ст. 1218, 1281-1282 ЦК
України - до складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. Спадкоємці зобов'язані
повідомити кредитора спадкодавця про
відкриття спадщини, якщо їм відомо про
його борги. Кредиторові спадкодавця
належить протягом шести місяців від
дня, коли він дізнався або міг
дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і
не міг знати про відкриття спадщини,
він має право пред'явити свої вимоги
до спадкоємців, які прийняли спадщину,
протягом одного року від настання
строку вимоги. Кредитор спадкодавця,
який не пред'явив вимоги до
спадкоємців, що прийняли спадщину, у
строки, встановлені частинами другою і
третьою цієї статті, позбавляється
права вимоги. Спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Кожен із
спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на
майно, яке було передане
спадкоємцям у натурі.

Враховуючи, що спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора в
межах вартості майна, одержаного у
спадщину, і кожен із спадкоємців
зобов'язаний задовольнити вимоги
кредитора особисто, у розмірі, який
відповідає його частці у спадщині; з
матеріалів спадкової справи
вбачається, що із заявами про прийняття
спадщини ніхто не звертався, свідоцтво
про право на спадщину не видавалося,
тобто майно, одержане у спадщину на
день розгляду справи відсутнє - суд
приходить до висновку про те, що в
задоволенні позовних вимог позивача
належить відмовити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 60, 88, 169, 212, 214,
215 ЦПК України,, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області про поділ
спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.Г.Дубовенко