Справа № 442/1748/14
Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/4411/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого
судді Мікуш Ю.Р.

Суддів:
Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар Гацій
І.І.

З участю: сторін по справі

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 08 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виелення з житлового
будинку без надання іншого житлового
примішення,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 08 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про виселення з житлового будинку без
надання іншого житлового приміщення
відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка
ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення суду незаконним,
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням її інтересів та вимог
матеріального і процесуального права.
Стверджує, що суд не надав належної
оцінки матеріалам перевірки
Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській
області з приводу протиправних дій
відповідача та не врахував, що
останньому протягом року виносилось
два попередження про недопустимість
вчинення насильства щодо матері
ОСОБА_2, а саме: 20.05.2013 та 15.11.2013 року, а
також він двічі притягався до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.273-2 КУпАП та за ч.2 ст.273-2 КУпАП,
тобто за вчинення насильства в сім»ї по
відношенню до неї. Крім цього, судом не
враховано пояснення свідків, а саме
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили про
неодноразові протиправні дії ОСОБА_3
Стверджує, що суд витлумачив положення
п.17 постанови Пленуму Верховного Суду
України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» на користь відповідача, а саме
те, що задоволення вказаного позову
можливе лише за наявності попередження
ОСОБА_3 про недопустимість правил
співжиття та можливість в майбутньому
його виселення з цих підстав, однак
такий висновок суперечить вимогам ст.116
ЖК України, оскільки в такій йдеться
про заходи запобігання, якими в даному
випадку необхідно вважати
вищенаведені попередження та
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності.
Крім цього, судом невірно застосовано
ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України і не взято до
уваги вимоги ст.ст. 41,47 Конституції
України.Просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2
на підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3,
вивчивши матеріали цивільної справи,
колегія суддів вваж є, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що ОСОБА_2 є власником 56/100
ідеальних частин житлового будинку
АДРЕСА_1. Вказана квартира складається
з двох житлових кімнат, коридору та
санвузла. (а.с.5).

Відповідач по справі ОСОБА_3
зареєстровий у спірному житлі з 26
лютого 2005 року ( а.с.6).

Відповідно до ст.157 ЖК України членів
сім»ї власника житлового будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього
Кодексу.

Право вимагати у судовому порядку
виселення членів сім»ї у тому числі
колишніх, власник житлового будинку
(квартири) має відповідно до ст.157 ЖК
України, але за наявності обставин,
передбачених ч.1 ст.116 Житлового
кодексу, зокрема, якщо вони
систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявилися
безрезультатними.

Згідно п.17 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року під час
вирішення справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття та роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо..

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 суд виходив з пояснень
свідків, з матеріалів перевірки за
заявами ОСОБА_2 з приводу протиправних
дій ОСОБА_3, складених Дрогобицьким МВ
ГУ МВСУ у Львівській області та прийшов
до вірного висновку, що позивачкою
представлено недостатньо доказів з
приводу неможливості проживання її в
одному будинку з відповідачем. Окрім
цього, деякі правопорушення стосуються
конфлікту відповідача ОСОБА_3 із своїм
вітчимом ОСОБА_4, який проживає у
спірному житловому будинку без
реєстрації. ( справа № 442/8576/13-п ;
3/442/2253/2013.).

Із матеріалів перевірки №1645 від 10.05.2013
року по протоколу прийняття заяви про
вчинення кримінального правопорушення
від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що
профілактична бесіда щодо недопущення
антигромадської поведінки в
майбутньому проводилася як із ОСОБА_2
так із ОСОБА_3 Окрім цього, ОСОБА_3
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За змістом статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т
и .

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 08 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили .

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин