Провадження №2/485/768/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області в
складі: головуючого судді - Устіченка
К.І.,

при секретарі - Коренець Н.А.,

за участі представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Снігурівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах приватного підприємця
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2014 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, в якому
вказав, що ОСОБА_2 являється приватним
підприємцем. 07 червня 2013 року уклала з
відповідачкою по справі безстроковий
трудовий договір, за яким прийняла на
роботу в якості продавця продовольчих
товарів в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» в
с.Широке Снігурівського району
Миколаївської області ОСОБА_3. В цей же
день договір зареєстровано у
Снігурівському районному центрі
зайнятості населення за №8 та
укладено договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність. 11 липня 2014 року
відповідачка без повідомлення
поважності причин не вийшла на роботу і
відмовилися приймати участь у передані
матеріальних цінностей та проведення
ревізії у магазині. Трудовий договір
розірвано з відповідачкою на підставі
п.4 ст.40 КЗпП України.

Внаслідок інвентаризації матеріальних
цінностей, переданих відповідачці для
реалізації, було виявлено недостачу
товару на загальну суму 42964грн.

За такого, позивач просив стягнути з
відповідачки суму матеріальних
збитків, завданих нестачею та судові
витрати у справі на користь ОСОБА_2

У судовому засіданні приватний
підприємець і її представник позовні
вимоги підтримали повністю та просили
суд про їх задоволення.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилася двічі, від отримання викликів
до суду та документів, доданих до
позовної заяви, відмовилася.

Судом ухвалено слухати справу у
порядку заочного розгляду у
відповідності до ст.ст.224-226 ЦПК України.

Дослідивши докази, суд прийшов до
наступного.

На підставі ст.3 КЗпП України
законодавство про працю регулює
трудові відносини працівників усіх
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, виду
діяльності і галузевої належності, а
також осіб, які працюють за трудовим
договором з фізичними особами.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно ч.1 ст.130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

В силу п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України
відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації у
випадках, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до ст.135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.
Статтею 135-1 КЗпП України передбачено,
що письмові договори про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством,
установою, організацією з
працівниками, що досягли
вісімнадцятирічного віку, які займають
посади або виконують роботи,
безпосередньо зв'язані із зберіганням,
обробкою, продажем (відпуском),
перевезенням або застосуванням у
процесі виробництва переданих їм
цінностей. Перелік таких посад і робіт
затверджено Постановою Державного
комітету ради Міністрів СРСР по праці і
соціальних питаннях, Секретаріату
Всесоюзної Центральної Ради
Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року
№447/24.

Вирішуючи спір між сторонами суд
виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК
України, згідно з якими належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженню наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає у рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 07 червня 2013
року приватний підприємець ОСОБА_2 та
відповідачка у справі уклали трудовий
договір №11, за умовами якого
відповідачка зобов'язалася виконувати
роботу продавця продовольчих товарів 3
розряду в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1»
с.Широке Снігурівського району
Миколаївської області, а приватний
підприємець зобов'язалася сплачувати
їй заробітну плату 1220грн. Вказаний
договір посвідчено у Снігурівському
районному центрі зайнятості за №8
(а.с.2).

При укладені трудового договору
сторони уклали також і договір про
повну індивідуальну матеріальну
відповідальність відповідачки (а.с.6),
згідно до якого відповідачка по справі
прийняла на себе повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
зберігання ввірених їй позивачем
матеріальних цінностей.

Посада продавця відноситься до
категорії працівників, з якими згідно
зі ст.135-1 КЗпП України може бути
укладено договір про повну матеріальну
відповідальність.

11 липня 2014 року відповідачка не
вийшла на роботу і не відкрила магазин
без поважних причин, про що свідчить
акт приватного підприємця (а.с.7), табель
обліку робочого часу (а.с.3).

Трудовий договір було розірвано на
підставі п.4 ст.40 КЗпП України за
прогули і знято з реєстрації в
Снігурівському районному центрі
зайнятості населення 07 серпня 2014 року.

Внаслідок інвентаризації
матеріальних цінностей, переданих
відповідачці для продажу та
зберігання, станом на 11 липня 2014 року
встановлена недостача матеріальних
цінностей по магазину на загальну суму
42964грн., що підтверджується наданим
позивачем інвентаризаційним описом та
зведеною відомістю залишків товару по
магазину.

У добровільному порядку
матеріальна шкода, заподіяна
приватному підприємцю ОСОБА_2
відповідачкою не відшкодована.

Таким чином, позивачем надано
достатньо доказів того, що
відповідачкою під час роботи в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» в с.Широке
Снігурівського району допущено
нестачу матеріальних цінностей на
загальну суму 42964грн., а тому вимоги
знайшли своє підтвердження у ході
розгляду справи, є обґрунтованими і
підлягають задоволенню у повному
обсязі

За ст.ст.79, 88 ЦПК України суд
покладає на відповідачку обов'язок по
сплаті на користь приватного
підприємця ОСОБА_2 судового збору у
розмірі 426грн.94коп., сплаченого при
подачі позову, та на користь держави
різницю недоплаченого судового збору у
розмірі 2грн.70коп.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 224-226
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах
приватного підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення матеріальної шкоди
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
приватного підприємця ОСОБА_2 - 42 964
(сорок дві тисячі дев'ятсот шістдесят
чотири)грн. матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок недостачі
товарно-матеріальних цінностей в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
приватного підприємця ОСОБА_2
426грн.94коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
2грн.70коп. різниці судового збору.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмової заявою відповідачки, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачкою в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено
представником позивачки в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Снігурівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
були відсутні при проголошенні
рішення, протягом 10-ти днів з дня
отримання його копії.

СУДДЯ