Провадження по справі № 2/752/4185/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва в складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при
секретарі Ляліній А.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділення частки в
квартирі, визначення порядку
користування квартирою, що є у спільній
частковій власності та зобов'язання до
вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
Голосіївського районного суду м. Києва
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виділення частки в квартирі,
визначення порядку користування
квартирою , що є у спільній частковій
власності та зобов'язання до вчинення
дій.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що квартира за адресою
АДРЕСА_1 належить йому та відповідачам
на праві спільної часткової власності
в наступних частках: позивачеві 3/8
частини, відповідачеві ОСОБА_2 - 3/8
частини, відповідачеві ОСОБА_3 - ?
частина.

Зазначає, що квартира в цілому
складається з трьох житлових кімнат
наступної площі: 1-а кімната 17,3 м. кв. , 2-а
кімната 8,5 м. кв., 3-я кімната 11,5 м. кв.,
також присутні підсобні приміщення,
зокрема кухня, ванна кімната,
вбиральня, коридор, вбудована шафа.
Квартира обладнана балконом та
лоджією.

Вказує, що в зазначеній квартирі
відповідачем ОСОБА_2 створено
неможливі для проживання умови,
остання вимагає, щоб позивач виїхав з
квартири. Вказує що в житлі проливають 9
дорослих котів та дві собаки, водночас,
позивач дозволу на утримання та
проживання в квартирі вказаних тварин
не надавав.

Посилаючись на все вищевказане,
оскільки в зазначеному житлі поживає
останні 19 років, іншого житла не має,
позивач просив суд виділити належну
йому частку квартири, яка перебуває в
спільній частковій власності;
встановити порядок користування даною
квартирою; зобов'язати ОСОБА_2 вчинити
дії, направлені на переміщення тварин в
інші, передбачені для їх утримання
місця, а також привести умови для
проживання в придатний для проживання
стан, відповідно до санітарних норм.

В подальшому позивач подав до суду
заяву про уточнення позовних вимог,
згідно якої просив суд визначити
наступний порядок користування
квартирою за адресою АДРЕСА_1: виділити
позивачу в користування кімнату площею
17,3 м. кв. та балкон площею 0,9 м. кв.,
відповідачу ОСОБА_3 виділити в
користування кімнату площею 8,5 м. кв.,
відповідачу ОСОБА_2 виділити кімнату
площею 11,5 м. кв. та лоджію площею 1,4 м.
кв., підсобні приміщення залишити в
загальному користуванні; інші вимоги
залишив без змін.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав та просив
задовольнити згідно заяви по уточнення
позовних вимог. Вказав, що кількість
тварин в приміщенні постійно
змінюється, проте завжди перевищує
дозволені норми. Вказав, що
відповідачем ОСОБА_2 створюються
неможливі для проживання в житлі умови,
зокрема, вказане стосується
санітарного стану квартири.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог
заперечувала. Вказала, що разом з
позивачем на одній житловій площі
проживають близько 20 років, та за весь
час у останнього не виникало жодних
заперечень з приводу проживання тварин
в квартирі. Також зазначила, що
санітарний стан в житлі відповідає
всім нормам, оскільки відповідач
доглядає за тваринами належним чином.
Наголосила, що наразі в квартирі
склався порядок користування, згідно
якої позивачеві виділена в окреме
користування кімната площею 8,5 м. кв., та
вважає, що вказаний порядок повинен
залишитися таким, яким є наразі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
проти позову заперечував, повідомив, що
наразі в спірній квартирі не проживає,
оскільки мешкає зі своєю дружиною за
іншою адресою. Інколи навідується до
матері в гості, проте проживати не
залишається. Водночас, вказав, що,
оскільки має дорослих дітей, не
виключна ймовірність того, що, в
подальшому, він буде мешкати у вказаній
квартирі.

Суд, вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Позивачем ОСОБА_1 було заявлено вимогу
щодо виділення в натурі належної йому
частки з квартири за адресою АДРЕСА_1,
що перебуває у спільній частковій
власності.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України,
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно ч.1 ст. 357 ЦК України, частки у
праві спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1278 ЦК України
частки кожного спадкоємця у спадщині
є рівними, якщо спадкодавець у
заповіті сам не розподілив спадщину
між ними.

Відповідно до ч.2 вищевказаної статті
кожен із спадкоємців має право на
виділ його частки в натурі.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Судом достовірно встановлено, що,
згідно Свідоцтва по право власності на
житло від 07.06.2006 року, трикімнатна
квартира за адресою АДРЕСА_1 на праві
спільної часткової власності в рівних
часках належить ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, та згідно
Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 14.09.2011 року, належну їй ?
частину квартири успадкували чоловік
померлої ОСОБА_1 та матір померлої
ОСОБА_2 в рівних частках по 1/8 частині.

Таким чином, станом на дату розгляду
справи позивачу ОСОБА_1 належить на
праві спільної часткової власності 3/8
частини квартири, відповідне ОСОБА_2 - 3/8
частини квартири, відповідачу ОСОБА_3 - ?
частина квартири.

Виходячи з позовних вимог, що заявлені
ОСОБА_5 щодо виділення належної йому в
натурі частини квартири, постає
необхідність у визначенні площі
житлового приміщення, яка відповідає
розміру частки ОСОБА_5, а саме 3/8 частин.

Водночас, суд вважає, що для проведення
вказаних дій необхідні спеціальні
знання в сфері будівництва та
архітектури, якими не володіє суд.

Згідно п.18 Постанови Пленуму
Верховного суду України №7 від
04.10.1991року «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», з метою правильного розгляду
справи про виділення в натурі частки
житла, суди на стадії підготовчого
провадження пропонують сторонам
вчинити необхідні підготовчі дії,
зокрема, отримати висновки технічної
експертизи щодо можливих варіантів
поділу будинку в натурі або
встановлення порядку користування ним
відповідно до належних співвласникам
часток.

Водночас, відповідно до п.5 ч.6 ст. 130 ЦПК
України, суд вирішує питання про
проведення експертизи за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, згідно ч.1 ст. 143 ЦПК України,
суд призначає проведення експертизи за
заявою осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, вбачається, що суд
позбавлений можливості самостійно
заявити про необхідність призначення
по справі будівельно-технічної
експертизи, водночас, від сторін
зазначеного клопотанням також не
надійшло.

Оскільки для виділення належної
позивачеві частини в житлі, що
перебуває у спільній частковій
власності, з метою з недопущенням
порушення прав інших співвласників,
необхідно володіти спеціальними
знаннями в галузі будівництва та
архітектури, разом з тим, суд такими
знаннями не володіє, а про необхідність
проведення експертизи заявлено не
було, зазначена позовна вимога не
підлягає задоволенню.

Стосовно заявленої позивачем вимоги
щодо виділення останньому в
користування кімнати площею 17,3 м. кв. та
балкону площею 0,9 м. кв., виділення
відповідачу ОСОБА_3 в користування
кімнати площею 8,5 м. кв., виділення
відповідачу ОСОБА_2 кімнати площею 11,5 м.
кв. та лоджії площею 1,4 м. кв., суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової
власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Відповідно до ч.3 вказаної статті кожен
із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Як було встановлено під час судового
розгляду, позивачеві ОСОБА_1 належить 3/8
частини у квартирі за адресою АДРЕСА_1.

Як вбачається з Технічного паспорту на
приватизовану квартиру за адресою
АДРЕСА_1, вказана квартира має загальну
площу 64,8 кв.м., житлову площу 37,3 кв.м.

Виходячи з розрахунку співвідношень
часток у спільність частковій
власності та відповідної площі
приватизованої квартири, вбачається,
що 38 частин квартири дорівнюють 13,98 кв.
м. житлової площі квартири.

Положеннями ст. 358 ЦК України чітко
регламентовано, що кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Водночас, ОСОБА_1 просить виділити йому
у користування кімнату площею 17,3 м. кв.,
що є більшим ніж розмір його частки у
праві спільної часткової власності.

За таких обставин, суд позбавлений
можливості задовольнити вказану
вимогу.

Одночасно, суд звертає увагу, що
позивач просить також виділити
відповідачу ОСОБА_3 в користування
кімнату площею 8,5 м. кв. та виділити
відповідачу ОСОБА_2 кімнату площею 11,5 м.
кв. та лоджію площею 1,4 м. кв., разом з
тим, вказані особи не є позивачами по
справі, своїм правом на подання
зустрічного позову щодо встановлення
порядку користування квартирою не
скористалися, будь-яких вимог щодо
встановлення порядку користування
спільною житловою площею не заявляли.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В даному випадку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за
захистом своїх прав не звертатися,
таким чином, суд не вважає за можливе
розглядати вимоги щодо виділення
вказаним особам у користування
будь-яких частин житлової площі.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 щодо
зобов'язання ОСОБА_2 вчинити дії,
направлені на переміщення тварин в
інші, передбачені для їх утримання
місця, а також привести умови для
проживання в придатний для проживання
стан, відповідно до санітарних норм,
суд зазначає наступне.

Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК
України доказами є будь які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

В судовому засіданні відповідачі не
заперечували проти того, що в квартирі
знаходиться визначена кількість
домашніх тварин, проте вказали, що на
них наявні відповідні дозволи, вони
привиті, доглянуті. Їх проживання в
житлі не призводить до порушення
санітарно-гігієнічних норм.

На підтвердження своїх заперечень
надали суду відповідні документи,
зокрема міжнародні ветеринарні
паспорти на собак, які проживають в
квартирі.

Разом з тим, позивач належним чином не
довів факт того, що наявність вказаних
тварин в квартирі призводить до
порушення санітарних норм.

Надані на підтвердження своїх вимог
копія заяви до Начальника
житлово-експлуатаційної контори та акт
від 09.07.2014 року доводять лише факт
мешкання домашніх тварин в квартирі за
адресою АДРЕСА_1, що відповідачами не
заперечувалося, водночас жодним чином
не свідчать про те, що їх проживання
призводить до порушення
санітарно-гігієнічних норм, як про те
зазначено в позовній заяві.

У зв'язку з вказаним, суд вважає, що дана
вимога задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 356, 357, 358, 365, 377, 1225, 1278 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 130, 143, 208, 213, 214, 215, 218
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виділення частки в
квартирі, визначення порядку
користування квартирою , що є у
спільній частковій власності та
зобов'язання до вчинення дій -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення, а сторонами, які не
були присутні при проголошенні рішення
суду - протягом десяти днів з дня
отримання його копії до Апеляційного
суду м. Києва через Голосіївський
районний суд м. Києва.

Суддя:
Антонова Н.В.