Справа № 447/3962/13
Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/4309/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В..

при секретарі: Івановій О.О.

за участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 30 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_5 про визнання права власності.
Посилався на те, що між ними укладено
угоду про спільну діяльність, а
оскільки відповідачем не виконано її
умови, то є усі підстави для визнання за
ним права власності на спірне майно,
зазначене в угоді.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на одноповерхову
прибудовану будівлю (колишню будівлю
блоку обслуговування гуртожитку), що
знаходиться у АДРЕСА_1, загальною
площею 481,6 кв.м.

Рішення оскаржив ОСОБА_3, просить
його скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.
Зазначає, що рішенням Пустомитівського
районного суду від 28.02.2013 р. у справі за
його позовом до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором позики у
розмірі 958766 грн., однак ОСОБА_5 не
повідомив суд про існування вказаного
рішення. Крім того зазначає, що
державним виконавцем накладено арешт
на спірне майно у зв'язку із
невиконанням ОСОБА_5 зобов'язання. У
зв'язка уз тим, що торги з реалізації
вказаної будівлі не відбулися, він
06.05.2014 р. на підставі листа державного
виконавця залишив за собою спірне
майно. Посилається на те, що
оскаржуване рішення унеможливлює
виконання рішення суду від 28.02.2013 р.,
вважає, що ОСОБА_5 таким чином
ухиляється від повернення коштів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 на заперечення скарги,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи скарги, колегія суддів
знаходить достатні підстави для
задоволення скарги з огляду на
викладені мотиви.

Судом встановлено, що 01.10.2007 р. між
сторонами була укладена угода про
спільну діяльність.

Згідно умов цієї угоди сторони
зобов'язалися сумісно діяти для
досягнення спільної господарської
мети, а саме: набути у спільну власність
одноповерхову прибудовану будівлю у
АДРЕСА_1, загальною площею 481,6 кв.м;
здійснити ремонт, реконструкцію
будівлі для її подальшого
використання; здійснити необхідні дії
для оформлення права власності сторін
на будівлю згідно їх часток.

31.10.2007 р. ОСОБА_5 придбав на підставі
договору купівлі-продажу
одноповерхову прибудовану будівлю
(колишня будівля блоку обслуговування
гуртожитку), що знаходиться у АДРЕСА_1,
загальною площею 481,6 кв.м.

Обгрунтовуючи позов, позивач просив
визнати за ним право власності на
спірну будівлю, оскільки відповідач не
виконав умови угоди про спільну
діяльність і всупереч умовам угоди
оформив право власності на себе.

Висновок суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог є не вірним
і не грунтується на нормах чинного
законодавства.

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Отже право власності набувається на
підставі положень чинного
законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 1130 ЦК
України за договором про спільну
діяльність сторони (учасники)
зобов'язуються спільно діяти без
створення юридичної особи для
досягнення певної мети, що не
суперечить законові.

За змістом ч. 2 ст. 1131 цього Кодексу
умови договору про спільну діяльність,
у тому числі координація спільних дій
учасників або ведення їхніх спільних
справ, правовий статус виділеного для
спільної діяльності майна, покриття
витрат та збитків учасників, їх участь
у результатах спільних дій та інші
умови визначаються за домовленістю
сторін, якщо інше не встановлено
законом про окремі види спільної
діяльності.

Отже згідно чинного законодавства
угода про спільну діяльність визначає
спільні дії її учасників, ведення їх
справ, правовий статус майна у спільній
діяльності, їх витрати та збитки та ін.,
проте ця угода не дає підстав для
визнання права власності однією із
учасників угоди через не виконання її
умов.

Крім того, матеріалами справи
встановлено, що рішенням
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 28.02.2013 р., яке
набрало законної сили 17.06.2013 р.,
задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики у
розмірі 958766 грн.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5
зобов'язання згідно вищезазначеного
рішення суду, державним виконавцем
було звернуто стягнення на
одноповерхову прибудовану будівлю у
АДРЕСА_1, що на праві власності належала
ОСОБА_5

Так як дане майно не було продано на
прилюдних торгах, то на підставі заяви
ОСОБА_3 арештоване майно -
одноповерхову прибудовану будівлю у
АДРЕСА_1 залишено за ним в рахунок
погашення боргу за виконавчим
документом.

Однак, задовольняючи позов, суд першої
інстанції не зясував, чи спірне майно
знаходиться в арешті, не залучив до
участі у справі ОСОБА_3, права якого
порушені.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що рішення ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід задовольнити,
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.
317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 30 січня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
права власності.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :

Судді: