Справа № 481/733/14-ц
Провадж.№ 2/481/393/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р. Новобузький
районний суд Миколаївської області в
складі:

головуючого судді - Васильченко Н.О.,

за участю: секретаря - Слюсаренко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2014 позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до
відповідачки ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, в якій посилаючись на
невиконання відповідачкою своїх
зобов'язань за кредитним договором №
НЕХC12680062RR, укладеного з нею 02.01.2008 року,
просив ухвалити судове рішення про
стягнення з неї на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредитну заборгованості
у розмірі 22541 грн. 45 коп. та судові
витрати, понесені при розгляді
вказаної справи.

Під час судового розгляду справи
представник позивача Шпонарський М.О.
зменшив розмір позовних вимог,
посилаючись на те, що страховою
компанією ПАТ «Інгострах», внаслідок
невиконання відповідачем умов
вказаного кредитного договору,
виплачено ПАТ КБ «ПриватБанк» страхове
відшкодування у розмірі 1475,76 грн., що
відповідає розміру тілу кредиту,
просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1
на користь позивача 9473,23 грн.

В судове засідання представник
позивача Шпонарський М.О не з'явися,
надав суду письмову заяву про
можливість розгляду справи за його
відсутності, заявлені ним уточнені
позовні вимоги підтримав і просив їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судове засідання не з'явився, проте
надав суду письмову заяву про
можливість розгляду справи за його
відсутності, посилаючись на надані ним
раніше в судовому засіданні
заперечення просив у задоволені позову
відмовити. В обґрунтування вказаних
заперечень останній зазначив, що
відповідачкою ОСОБА_1 востаннє
вносилися платежі в рахунок погашення
боргу ще в грудні 2008 року, однак позивач
до пред'явлення відповідного позову
жодного разу не направляв на її адресу
претензій. Тому, посилаючись на те, що
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явив до
боржника ОСОБА_1 лише в березні 2014 року,
тобто за спливом строку позовної
давності, просив застосувати наслідки
пропущення такого строку та відмовити
позивачу у задоволені його позову.

Дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що
02.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№ НЕХC12680062RR відповідно до якого Банк
надав позичальнику кредит у розмірі
4232.80 грн. на строк 18 місяців (по 02.07.2009
року) з умовами сплати за користування
кредитом 1% на місяць (12 % на рік) на суму
залишку заборгованості за кредитом,
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 93,12
грн. та одноразової винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 384,80 грн.

Згідно умов вказаного договору (заяви
позичальника) та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка», (Стандарт)) (далі Умов),
які саме були чинними на день укладення
кредитного договору з відповідачем і
очевидно саме з ними ознайомлювалася
позичальниця ОСОБА_1, остання
зобов'язалася здійснювати погашення
кредиту щомісяця в період з 20 по 25 число
кожного місяця у розмірі мінімального
платежу, який складає 351,57 грн.

Відповідно до п. 5.1 та п. 5.3. вищевказаних
Умов за порушення строків повернення
кредиту та відсотків за його
користування, позичальник сплачує
банку пеню в розмірі 0,5% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
грн. за кожен день прострочення
платежу, а у разі такого прострочення
більш ніж на 30 днів, позичальник
зобов'язаний сплати ще й штраф у
розмірі 500 грн. + 5% від позову.

Згідно вимог ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідачка в порушення умов
кредитного договору № НЕХC12680062RR від
02.01.2008 року не виконала зобов'язання по
сплаті кредиту, відсотків та комісії, в
результаті чого, відповідно до
розрахунку заборгованості станом на
25.03.2014 року, сума заборгованості склала
9473,23 грн., що включає в себе: 56,72 грн.
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом, 558,72 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 8168,59 грн. пені,
та 250 грн. штрафу (фіксована частина) і
439,20 грн. процентна складова штрафу.

Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 526, 257 ЦК України передбачено,
що позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За змістом ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд. Початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи. Як вбачається із
змісту п. 5.2 Умов та правил надання
банківських послуг, банк має право
вимагати дострокового виконання
боргових зобов'язань повністю чи у
визначеній банком частині у випадку
невиконання боржником своїх боргових
зобов'язань та інших зобов'язань за цим
договором.

Як вбачається із змісту пп. «а» п. 3.3.3.
Умов банк має право вимагати
дострокового повернення кредиту,
сплати винагороди, комісії і відсотків
у випадку невиконання боржником своїх
боргових зобов'язань та інших
зобов'язань за цим договором.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів у разі прострочення сплати
чергових платежів передбачено також
ст. 1050 ЦК України.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

З розрахунку заборгованості за
вищевказаним кредитним договором та
виписки за картковим рахунком
позичальниці ОСОБА_1 вбачається, що
остання вносила платіж на погашення
кредиту ще 25.12.2008 року, що підтверджено
і пояснення самої відповідачки у
судовому засіданні.

Відтак, зважаючи на те, що відповідачка
за умовами вказаного договору щодо
щомісячного погашення кредитних
коштів, повинна була внести черговий
платіж до 26.01.2009 року, а тому у зв'язку з
невиконанням вказаного зобов'язання,
саме з цієї дати почав перебіг строку
позовної давності.

Як видно з п. 5.5. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»,
Стандарт), що були актуальними на день
отримання відповідачкою від банка
кредитних коштів, за вимогами про
стягнення основного боргу, відсотків,
винагороди та пені передбачено
збільшення строку позовної давності до
5 років, що свідчить про наявність між
сторонами відповідної домовленості у
розумінні ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Сам же позов ПАТ КБ «Приват Банк»
пред'явлено до суду лише 26 березня 2014
року, тобто за межами строку
встановленого як ст. 257 ЦК України, так і
навіть строку обумовленого згідно з
вищевказаними Умовами, який сплив
26.01.2014 року.

При цьому суд враховує наполягання
представника відповідачки на
застосуванні наслідків спливу строків
позовної давності передбачених ч. 4 ст.
267 ЦК України.

В силу вимог ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, в ході судового розгляду
позивачем не надано доказів поважності
причин пропуску строку позовної
давності, а судом таких не встановлено.
Так, позивач достовірно знаючи про
фактичне припинення відповідачкою
виконання покладених на неї обов'язків
за кредитним договором по поверненню
грошових коштів ще в січні 2009 року, не
вжив своєчасно заходів по відновленню
своїх порушених прав, при цьому жодних
доказів про направлення на адресу
боржника претензій про необхідність
погашення боргу позивач суду також не
надав.

Таким чином, суд приходе до
переконання, що в задоволенні позову
ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором належить відмовити у зв'язку
з пропуском строку позовної давності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88
ЦПК України судові витрати (судовий
збір) у розмірі 243,60 грн., понесені
позивачем у зв'язку з розглядом справи
слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем
віднести на його рахунок.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Миколаївської області через
Новобузький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
представник позивача, який не був
присутній у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, може
його оскаржити у встановлений строк і
порядок з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко