Справа № 495/5053/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Савенко М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 503
від 26.06.2014 року)

від відповідача: ОСОБА_2 (паспорт серії
НОМЕР_3 виданий 11.05.2004 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/5053/14-ц

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором
позики

В С Т А Н О В И В:

10.07.2014 року ОСОБА_3 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про стягнення
боргу за договором позики.

Так, позивач просив суд стягнути на
його користь з відповідача:

- 39 988,85 грн. - сума грошових коштів
взятих в борг у ОСОБА_3, згідно боргових
розписок від 16.11.2013 року, 18.11.2013 року,
19.11.2013 року, 21.11.2013 року, 26.11.2013 року та
26.11.2013 року;

- 1 200 грн. - сума витрат на правову
допомогу;

- 411,89 грн. - сума сплаченого судового
збору за розгляд позовної заяви.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.11.2013
року, 18.11.2013 року, 19.11.2013 року, 21.11.2013 року,
26.11.2013 року та 26.11.2013 року ОСОБА_2 під
розписки позичив у ОСОБА_3 грошову суму
в загальному розмірі 39 988,85 грн. (3 371,35
грн. + 9 277,55 грн. + 4 881,85 грн. + 6 746,65 грн. + 8
402,55 грн. + 7 308,90 грн.). На неодноразові
звернення позивача про необхідність
повернути позичені кошти відповідач не
відреагував, грошові кошти не повернув
до сих пір.

Позивачем - ОСОБА_3, неодноразово
уточнювались позовні вимоги. Так,
згідно остаточних уточнень, позивач
просить суд стягнути на його користь з
відповідача:

- 53 396 грн. - сума грошових коштів взятих
в борг у ОСОБА_3, згідно боргових
розписок від 16.11.2013 року, 18.11.2013 року,
19.11.2013 року, 21.11.2013 року, 26.11.2013 року,
26.11.2013 року та 04.12.2013 року;

- 1 200 грн. - сума витрат на правову
допомогу;

- 551,89 грн. - сума сплаченого судового
збору за розгляд позовної заяви.

Такі уточнені (збільшені) позовні
вимоги ОСОБА_3 мотивовані тим, що ОСОБА_2
також позичив у ОСОБА_3 13 407,25 грн. згідно
боргової розписки від 04.12.2013 року, але і
ці гроші до теперішнього часу не
повернув.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлені (уточнені) ОСОБА_3
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2, в судовому
засіданні заперечував проти заявлених
(уточнених) ОСОБА_3 позовних вимог та
просив у їх задоволенні відмовити. Так,
ОСОБА_2 зазначив, що він дійсно
підписував боргові розписки від 16.11.2013
року, 18.11.2013 року, 19.11.2013 року, 21.11.2013 року,
26.11.2013 року, 26.11.2013 року та 04.12.2013 року,
але їх не читав та ніяких грошей не
отримував.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення учасників
судового процесу, суд дійшов до
наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
відповідно до боргової розписки від
16.11.2013 року, що виконана рукописом,
ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_3 3 371,35
грн. на сімейні потреби та зобов'язався
повністю повернути їх до 31.01.2014 року.

Відповідно до боргової розписки від
18.11.2013 року, що виконана рукописом,
ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_3 9 277,55
грн. на лікування та зобов'язався
повністю повернути їх до 31.01.2014 року.

Відповідно до боргової розписки від
19.11.2013 року, що виконана рукописом,
ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_3 4 881,85
грн. на сімейні потреби та зобов'язався
повністю повернути їх до 31.03.2014 року.

Відповідно до боргової розписки від
21.11.2013 року, що виконана рукописом,
ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_3 6 746,65
грн. на сімейні потреби та зобов'язався
повністю повернути їх до 31.05.2014 року.

Відповідно до боргової розписки від
26.11.2013 року, що виконана рукописом,
ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_3 7 308,90
грн. на лікування та зобов'язався
повністю повернути їх до 31.06.2014 року.

Відповідно до боргової розписки від
26.11.2013 року, що виконана рукописом,
ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_3 8 402,55
грн. на лікування та зобов'язався
повністю повернути їх до 31.06.2014 року.

Між тим, грошові кошти в загальній сумі
39 988,85 грн. (3 371,35 грн. + 9 277,55 грн. + 4 881,85
грн. + 6 746,65 грн. + 8 402,55 грн. + 7 308,90 грн.)
позичені ОСОБА_2 у ОСОБА_3 згідно
боргових розписок від 16.11.2013 року, 18.11.2013
року, 19.11.2013 року, 21.11.2013 року, 26.11.2013 року
та 26.11.2013 року залишені неповернутими і
по даний час.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та було вище зазначено, між сторонами
виникли правовідносини, що витікають з
договору позики, які регулюються
нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Загальними умовами зобов'язання є те,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК
України).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного
кодексу України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Як встановлено матеріалами справи,
ОСОБА_2 в порушення зазначених вище
норм чинного законодавства та
написаних власноруч і без примушення
боргових розписок від 16.11.2013 року, 18.11.2013
року, 19.11.2013 року, 21.11.2013 року, 26.11.2013 року
та 26.11.2013 року не повернув ОСОБА_3
грошові кошти в загальній сумі 39 988,85
грн. (3 371,35 грн. + 9 277,55 грн. + 4 881,85 грн. + 6
746,65 грн. + 8 402,55 грн. + 7 308,90 грн.) до сих
пір, у зв'язку з чим така сума підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача в примусовому порядку.

Наявні в матеріалах справи оригінали
боргових розписок від 16.11.2013 року, 18.11.2013
року, 19.11.2013 року, 21.11.2013 року, 26.11.2013 року
та 26.11.2013 року свідчать про те, що ОСОБА_2
дійсно позичені гроші ОСОБА_3 не
повернув.

В свою чергу, як було вище зазначено,
ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив,
що він дійсно не читаючи та не
отримуючи ніяких грошей підписав
боргові розписки від 16.11.2013 року, 18.11.2013
року, 19.11.2013 року, 21.11.2013 року, 26.11.2013 року,
26.11.2013 року та 04.12.2013 року, але ОСОБА_2
жодних доказів, які б підтверджували
факт не отримання або повернення
грошей, до суду не представлено.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення на її користь з ОСОБА_2 13 407,25
грн. згідно боргової розписки від 04.12.2013
року суд вважає за необхідне зазначити,
що такі позовні вимоги є
безпідставними, оскільки відповідно до
змісту боргової розписки від 04.12.2013
року, ОСОБА_2 взяв у борг грошову суму в
розмірі 13 407,25 грн. у ОСОБА_4, а не у
ОСОБА_3

Відповідно до ст.6 Європейської
конвенції з прав людини та
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Кожна сторона повинна довести
ті обставин, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 6
цього Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст.213
ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про часткову
законність, обґрунтованість та
правомірність позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, у зв'язку з чим
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача сум
грошових коштів взятих в борг згідно
боргових розписок підлягають
частковому задоволенню.

Крім того, суд вважає що позовні вимоги
ОСОБА_3 про стягнення на її користь з
ОСОБА_2 суми витрат на правову допомогу
в розмірі 1 200 грн. задоволенню не
підлягають, оскільки позивачем в
порушення ст.ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу України не
представлено до суду відповідних
доказів, підтверджуючих понесення
таких витрат на вказану суму.

Згідно із ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати за
розгляд позовної заяви пропорційно
задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 612,
1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
(АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2):

- 39 388 (тридцять дев'ять тисяч триста
вісімдесят вісім) гривень 85 (вісімдесят
п'ять) копійок - сума грошових коштів
взятих в борг у ОСОБА_3, згідно боргових
розписок від 16.11.2013 року, 18.11.2013 року,
19.11.2013 року, 21.11.2013 року, 26.11.2013 року та
26.11.2013 року;

- 404 (чотириста чотири) гривні 20
(двадцять) копійок - сума сплаченого
судового збору за розгляд позовної
заяви.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко