Справа № 589/2422/14-ц р.
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2014 р.

Шосткинський міськрайсуд Сумської
області у складі : головуючого судді
Свиненко М.Д., при секретарі Афанасенко
Т.Л., з участю представника ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Шостка справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа : орган опіки та піклування
Шосткинської міської ради про визнання
права власності на 1/3 частину квартири
та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, уточнюючи вимоги, просить суд
визнати за ним право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1, вселити його
до спірної квартири та повернути
судові витрати мотивуючи тим, що за час
сумісного проживання у шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_4, який розірвали у
2013 році та донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
другою відповідачкою, мали у спільній
сумісній власності трикімнатну
квартиру по АДРЕСА_2. З метою поліпшення
житлових умов, з дозволу органу опіки
та піклування, за умов захисту майнових
прав малолітньої дитини та отримання
нею не меншої частки житла, продали
вказану квартиру, позичивши гроші,
придбали 19.06.2007 року спірну двокімнатну
по АДРЕСА_1, право власності на яку, за
домовленістю між собою, оформили на
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стали
мешкати в ній. В наступному стосунки з
відповідачкою ОСОБА_4 погіршали, у 2013
році шлюбні стосунки були припинені,
відповідачі виселились зі спірного
житла, але залишились там
зареєстрованими. Сам сплачував
комунальні послуги з утримання житла,
мешкаючи в ньому. 22.05.2014 року не зміг
потрапити до квартири по АДРЕСА_1,
оскільки відповідачі змінили замки на
вхідних дверях, відмовивши надати нові
ключі, чим позбавили проживати у
спірному житлі. Просить позов
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 до суду не
з'явилась, позов не визнала, просить
слухати справу у її відсутність, про що
надала заяву.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала,
вказала, що з позивачем та донькою
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мали у спільній
сумісній власності трикімнатну
квартиру по АДРЕСА_2. З метою поліпшення
житлових умов, з дозволу органу опіки
та піклування, за умов захисту майнових
прав малолітньої дитини та отримання
нею не меншої частки житла, продали
вказану квартиру та придбали 19.06.2007
року спірну двокімнатну по АДРЕСА_1,
право власності на яку, за домовленістю
між собою, оформили на доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та стали мешкати в ній. В
наступному стосунки з позивачем
погіршали, у 2013 році шлюбні стосунки
були припинені, з-за поведінки позивача
вимушені були виїхати зі спірного
житла, наймати інше. Позивач в спірній
квартирі не проживав, утворились борги
по несплаті комунальних послуг.
Повернувшись навесні 2014 року до
квартири побачили, що позивач вивіз всі
речі і меблі з неї, вимушена була
сплачувати борг, змінила замки на
дверях. Просить в задоволені позову
відмовити, оскільки в разі його
задоволення будуть порушені майнові
права дитини.

Третя особа визнала позов частково,
щодо вселення до спірного житла, ці
вимоги підтримала, щодо визнання права
власності на 1/3 частину квартири, в цій
частині вважає, що вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки будуть порушені
майнові права дитини.

Вислухавши сторони, представника,
третю особу, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено,
що сторони мали у спільній сумісній
власності трикімнатну квартиру по
АДРЕСА_2 загальною площею 66,1 кв.м.,
житловою 45,0 кв.м. (а.с.6), яку продали
19.07.2007 року (а.с.7), за умов продажу
частини цієї квартири що належить
малолітній донці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і
одночасної купівлі квартири по
АДРЕСА_1, де дитина матиме не меншу
частку (а.с.15,70).

19.06.2007 року придбано квартиру по
АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.65-66,73), в ній
зареєстровані сторони (а.с.8,10-11).

Спірна двокімнатна квартира по АДРЕСА_1
загальною площею 40,1 кв.м. та житловою 24,7
кв.м. розташована на 5 поверсі 5
поверхового будинку (а.с.16-22).

Шлюб між позивачем та відповідачкою
ОСОБА_4 розірвано 03.09.2013 року (а.с.9).

За свідченнями ОСОБА_5, ОСОБА_6, позивач
постійно мешкав в квартирі по АДРЕСА_2 і
після того, як восени 2014 року
відповідачка ОСОБА_4 поміняла там
замки, позивач не зміг потрапити до
житла.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 вказали, що
спірна квартира була придбана
сторонами за кошти після продажу
квартири, де вони мешкали раніш, за час
шлюбу, за спільні кошти. В травні 2014
року в спірному житлі було порожньо,
відсутні меблі.

Згідно ст. 368 ч.1, ч.3, ч.4 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом. Майно, набуте в
результаті спільної праці та за
спільні грошові кошти членів сім'ї, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 177 ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 п.7, ч.5 СК
України, батьки управляють майном,
належним малолітній дитині, без
спеціального на те повноваження.
Батьки зобов'язані дбати про
збереження та використання майна
дитини в її інтересах. Якщо малолітня
дитина може самостійно визначити свої
потреби та інтереси, батьки здійснюють
управління її майном, враховуючи такі
потреби та інтереси.

Батьки малолітньої дитини не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування вчиняти такі правочини щодо
її майнових прав: укладати договори,
які підлягають нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, в тому числі договори щодо
поділу або обміну житлового будинку,
квартири; відмовлятися від майнових
прав дитини.

Батьки мають право дати згоду на
вчинення неповнолітньою дитиною
правочинів, передбачених частиною
другою цієї статті, лише з дозволу
органу опіки та піклування.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо
нерухомого майна дитини надається
органом опіки та піклування після
перевірки, що проводиться протягом
одного місяця, і лише в разі
гарантування збереження права дитини
на житло.

Органи опіки та піклування можуть
відмовити у наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини з одночасним зверненням
до нотаріуса щодо накладення заборони
відчуження такого майна лише у
випадках, якщо ними встановлено, що
вчинення правочину призведе до
звуження обсягу існуючих майнових прав
дитини та/або порушення охоронюваних
законом інтересів дитини.

При вчиненні одним із батьків
правочинів щодо майна малолітньої
дитини вважається, що він діє за згодою
другого з батьків. Другий з батьків має
право звернутися до суду з вимогою про
визнання правочину недійсним як
укладеного без його згоди, якщо цей
правочин виходить за межі дрібного
побутового.

На вчинення одним із батьків
правочинів щодо транспортних засобів
та нерухомого майна малолітньої дитини
повинна бути письмова нотаріально
засвідчена згода другого з батьків.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей"
(№2623-ІV), держава охороняє і захищає
права та інтереси дітей при вчиненні
правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустимо зменшення або обмеження
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей при вчиненні будь-яких
правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування. Посадові особи органів
опіки та піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при наданні згоди на вчинення
правочинів щодо належного дітям
нерухомого майна.

Таким чином, виходячи з наведеного, суд
вважає, що вимоги позивача щодо
визнання за ним права власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 задоволенню
не підлягають зважаючи на те, що його
донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відповідачка по справі, має у власності
спірну квартиру. Вказану квартиру, її
батьки, сторони по справі, добровільно
придбали за умов, якщо дитина матиме не
меншу частку у придбаному житлі, тобто
в двокімнатній квартирі по АДРЕСА_1
загальною площею 40,1 кв.м. та житловою 24,7
кв.м. розташованої на 5 поверсі 5
поверхового будинку (а.с.16-22), ніж вона
мала 1/3 частину у проданій трикімнатній
квартирі по АДРЕСА_2 загальною площею
66,1 кв.м., житловою 45,0 кв.м. (а.с.6).

Таким чином, в разі задоволення
вказаних вимог, будуть порушені
майнові права ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відповідачки по справі, оскільки буде
зменшена її частка в жилому приміщенні.

Суд не приймає до уваги ствердження
позивача з приводу належності йому 1/3
частини квартири по АДРЕСА_1 того, що
спірну квартиру придбали не тільки за
кошти від продажу квартири по АДРЕСА_2,
але й за кошти які він позичав та кошти
за кредитом його батьків (а.с.38-46,63,64),
оскільки допомога родини в придбанні
житла для дітей є загальноприйнятою
нормою.

Крім того, висовуючи вимоги про
визнання права власності на частину
житла, позивач не ставить вимог про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі в витратах вирішуються в
судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд
вважає, що вимоги позивача в частині
вселення його до спірної квартири
підлягають задоволенню, зважаючи на те,
що він не втратив зацікавленості у
спірному житлі, сплачував комунальні
послуги, відповідачкою чинились
перешкоди позивачу в користуванні
житлом, оскільки, як не заперечують
сторони та вказують свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_6, відповідачкою ОСОБА_4 були
змінені замки на вхідних дверях
квартири по АДРЕСА_1. Поряд з цим, також
приймається до уваги те, що позивач
іншого житла не має, а відповідачі в
порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
не надали суду, за правилами
встановленими ст. 131 ЦПК України, жодних
доказів з приводу протилежного.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212, 214-216, 218, 223
ЦПК України, ст.ст. 368, 392, 405 ЦК України,
ст. 177 СК України, ст. 156 ЖК України, ст. 12
Закону України "Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей", -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа : орган опіки та піклування
Шосткинської міської ради про визнання
права власності на 1/3 частину квартири
та вселення задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 повернення частини судового
збору по 121 грн. 80 коп. з кожної, вразі
відсутності коштів у ОСОБА_3, стягнення
проводити з її матері ОСОБА_4.

В задоволені в іншій частині позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Сумської області
через Шосткинський міськрайсуд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя Шосткинського

міськрайсуду

Сумської області
М.Д.Свиненко