ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопаді 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, державної
реєстраційної служби України про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 4 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 11 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернулось до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 31 жовтня 2008 року
між АКІБ
«УкрСиббанк», який змінив свою назву на
ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3
було укладено договір про надання
споживчого кредиту, відповідно до умов
якого банк надав останній кредит в
розмірі 360 тис. грн. строком по
2 листопада 2015 року, а ОСОБА_3
зобов'язувалась повернути кредит,
сплатити відсотки за користування
кредитом та виконати свої зобов'язання
у повному обсязі. З метою забезпечення
виконання грошових зобов'язань за
указаним договором ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 передали в іпотеку нерухоме
майно - квартиру загальною площею 70,3
кв.м, житловою площею 42,2 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 8
грудня 2011 року ПАТ
«УкрСиббанк» на підставі договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами передало своє право вимоги
за вказаним договором про надання
споживчого кредиту - ПАТ «Дельта Банк».
Проте ОСОБА_3 у порушення кредитного
договору не виконує свої зобов'язання,
у зв'язку із чим банком надсилалась
вимога стосовно неналежного виконання
зобов'язання за договором, але ОСОБА_3
не реагує на його вимоги, так як і не
реагують інші відповідачі. Таким чином,
заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем
за кредитним договором станом на 26
червня 2013 року складає 854 562 грн. 50 коп. У
зв'язку із чим позивач просить суд у
рахунок виконання основного
зобов'язання щодо сплати кредитної
заборгованості в розмірі 854 562 грн. 50
коп. звернути стягнення на предмет, а
саме, вищевказану квартиру, шляхом
передачі іпотекодержателю вказаного
предмету іпотеки у власність та
визнання на нього права власності за
іпотеко держателем - ПАТ «Дельта Банк»
на підставі договору іпотеки від
31 жовтня 2008 року, укладеного між
АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 4 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 11 серпня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
просить скасувати судові рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в позові про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем обрано невірний
спосіб судового захисту, оскільки
задоволення вимог шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
забезпечених іпотекою зобов'язань в
порядку, встановленому ст. 37 Закону
України «Про іпотеку», є способом
позасудового врегулювання питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Судами встановлено, що 31 жовтня 2008 року
АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3
уклали договір про надання споживчого
кредиту.

Згідно п.п. 1.2.1, 1.2.8 договору сума
кредиту склала 360 тис. грн., які
ОСОБА_3 зобов'язалась повернути до 25
вересня 2015 року.

У забезпечення виконання грошових
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
передали того ж дня в іпотеку
АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно -
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ
«Дельта Банк» уклали договір
купівлі-продажу прав вимог за
кредитами, за яким останньому передано
право вимоги за договором про надання
споживчого кредиту ОСОБА_3

Згідно п. 4.1.1. іпотечного договору у
випадку порушень будь-якого
зобов'язання за кредитним договором
банк має право одержати задоволення
своїх вимог шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що сторони іпотечного
договору можуть вирішити питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотеко держателем про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
підлягає нотаріальному посвідченню,
який може бути укладений одночасно з
іпотечним договором або в будь-який час
до набрання законної сили рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, яким також
вважається відповідне застереження в
іпотечному договорі, визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші встановлені цим
Законом способи звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

При цьому, у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої ст. 38
цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону).

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що з урахуванням
положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1
ст. 37 Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цих
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16
ЦК України має право вимагати
застосування його судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК
України звернення стягнення на предмет
застави/іпотеки здійснюється лише за
рішенням суду, якщо для укладення
такого договору щодо майна фізичної
особи вимагалось отримання згоди чи
дозволу іншої особи чи органу.

У п. 4.2 договору іпотеки сторонами
визначено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду або виконавчого
напису нотаріуса, або за договором про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладеним шляхом здійснення
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до п. 5.2.1 договору іпотеки
передбачено право іпотекодержателя
про звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у порядку,
встановленому ст. 37 Закону України «Про
іпотеку».

Зазначений висновок відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній в постанові від 11
грудня 2013 року № 6-124цс13, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України суди на вказані вимоги закону
та обставини справи уваги не звернули,
та не врахували, що умовами договору
іпотеки передбачено право банку набути
право власності на предмет іпотеки
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, згідно
ч. 2 ст. 338 ЦПК України
ухвалені по справі рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 4 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 11 серпня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. ЛуспеникСудді:Б.І.
Гулько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко