Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/4709/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю: представника позивача ОСОБА_2,
представника ЛМР Бекесевич Ю.В.,
представник 3ьої особи Ступінський Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
28 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Виконавчого комітету
Львівської міської ради , третя особа
-Товариство з обмеженою
відповідальністю «Центр розвитку
нерухомості» про визнання
неправомірним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 28 травня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_5 до
Виконавчого комітету Львівської
міської ради, третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Центр
розвитку нерухомості», про визнання
неправомірним та скасування рішення
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення необґрунтованим та
таким, що ухвалене з грубим порушенням
норм чинного законодавства.
Посилається на те, що надаючи земельну
ділянку в оренду ВАТ
«Львівнафтопродукт» для будівництва
адміністративно-торгового центру,
виконком Львівської міської ради
вважав, що дана земельна ділянка є
вільною від забудови, однак такий
висновок є помилковим, оскільки на ній
знаходиться нерухоме майно, що
належить йому, а саме приміщення та
фундаменти окремої будівлі - пам»ятки
історії та культури підприємства
громадської організації «Львівський
художньо-виробничий комбінат»
Львівської обласної організації
Національної спілки художників.
Звертає увагу на те, що приміщення та
фундаменти окремої будівлі -пам»ятки
історії та культури перебувають у
Державному реєстрі пам»яток
культурної спадщини національного
значення під охоронним номером 1326 .
Стверджує, що Львівська міська рада
розпорядилась землями історико -
культурного призначення, на яких
розташований Державний історико
-архітектурний заповідник
національного значення, віднесеними до
особливо цінних земель, які не можуть
передаватися у приватну чи комунальну
власність. Посилається на те, що під час
ухвалення рішення судом невірно
застосовані норми матеріального права,
а також взято до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку
встановленого законом ( рішення
Галицького районного суду м. Львова від
10.04.2013 року та Ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24.03.2014 року) походження яких
невідоме, оскільки вони не завірені і
не підписані та жодним з учасників
процесу не долучалися до матеріалів
справи. Також стверджує, що суд в
порушення вимог процесуального права
не залучив до участі у справі Кабінет
Міністрів України та Міністерство
культури України. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Заслухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення з
приводу апеляційної скарги
представника відповідача Бекесевича
Ю.В., заперечення з приводу апеляційної
скарги представника третьої особи
Ступінського Я.В., вивчивши матеріали
цивільної справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що рішенням виконавчого
комітету Львівської міської ради №157
від 06.04.2001 року (а.с.14) «Про затвердження
проекту відведення та надання у
тимчасове довгострокове користування
на умовах оренди земельної ділянки ВАТ
«Львівнафтопродукт» для будівництва
адміністративно-торгового центру на
АДРЕСА_1» пункт 1 якого викладений у
наступній редакції : Затвердити проект
відведення земельної ділянки у
тимчасове довгострокове користування
на умовах оренди терміном на 50 років з
правом викупу земельної ділянки площею
0,1090 га.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд підставно посилався на
рішення Галицького районного суду м.
Львова №1304/9500/12 від 10.04.2013 року у справі
за позовом ТзОВ «Центр розвитку
нерухомості» до Національної спілки
художників України, ОСОБА_5, обласного
КП «БТІ та ЕО», відділу Державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби ЛМУЮ, з
участю третіх осіб «Про визнання
недійсним договору купівлі-продажу та
визнання незаконною та скасування
державної реєстрації права власності,
яким позов задоволено. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу
приміщення та фундаменту окремої
будівлі- пам»ятки історії та культури
підприємства громадської організації
Львівський художньо-виробничий
комбінат Львівської обласної
організації Національної спілки
художників України за адресою АДРЕСА_1
№ 143 укладений між Національною
спілкою художників України (продавець)
та ОСОБА_5 03 березня 2011 року. Вирішено
визнати незаконною та скасувати
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_5 на приміщення та фундамент
окремої будівлі - пам'ятки історії та
культури підприємства громадської
організації «Львівський
художньо-виробничий комбінат»
Львівської обласної організації
Національної спілки художників
України за адресою м. Львів АДРЕСА_1.

Отже, суд першої інстанції,
постановляючи рішення, прийшов до
вірного висновку, що предметом
оспорюваного договору є майно, яке
фактично відсутнє та в державному
реєстрі прав на нерухоме майно
зареєстровано право власності на
майно, якого фактично немає на спірній
земельній ділянці у м. Львові АДРЕСА_1,
однак наявність такої реєстрації
створює останньому перешкоди у
вільному використанні земельної
ділянки у відповідності до її
цільового призначення та можливості
розпоряджатися власністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18.12.2013 року
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 10 квітня 2013 року залишено в
силі.

Доводи апелянта про те, що приміщення
та фундаменти окремої будівлі -
пам»ятки історії та культури
підприємства громадської організації
«Львівський художньо-виробничий
комбінат Львівської організації
Національної спілки художників
України, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 перебувають у Державному
реєстрі пам»яток культурної спадщини
національного значення під охоронним
номером 1326, а Постановою Ради Міністрів
Української РСР від 24.08.1963 року № 970,
постановою Ради Міністрів Української
РСР від 06.09.1979 року № 442 даний нерухомий
об»єкт включений у список пам»ятників
архітектури Української РСР, що
перебувають під охороною держави під
охоронним номером 1326, колегія суддів не
приймає, оскільки зазначене
спростовується ухвалою Львівської
міської Ради №755 від 29.05.1997 року «Про
знос аварійного будинку, що загрожує
обвалом на АДРЕСА_1 та передачу
земельної ділянки під забудову.

Ухвалою Львівської міської Ради №831
від 23.11.2000 року «Про надання дозволу ВАТ
«Львівнафтопродукт» на складання
проекту відведення земельної ділянки
та надання в тимчасове довгострокове
користування на умовах оренди
земельної ділянки на АДРЕСА_1 в м.
Львові «Львівнафтопродукт»
затверджено матеріали попереднього
погодження місця розташування
земельної ділянки та дозволено
складання проекту відведення
земельної ділянки в тимчасове
користування на умовах оренди терміном
на 50 років з правом викупу земельної
ділянки площею 0, 109 га на АДРЕСА_1.
Пунктом 3 вказаної ухвали виконавчому
комітету Львівської міської Ради
доручено у встановленому порядку
розглянути матеріали проекту
відведення земельної ділянки.
Виконавчим комітетом ЛМР в межах
наданих йому повноважень, було
розглянуто проект відведення
земельної ділянки на АДРЕСА_1 поданий
ВАТ «Львівнафтопродукт» та прийнято
оскаржуване позивачем рішення №157.

Приймаючи рішення №157 від 06.04.2001 року,
виконком ЛМР діяв в межах повноважень
наданих йому діючим законодавством,
зокрема, згідно повноважень наданих
йому міською радою та керувався ст.4, 10,
19 Земельного кодексу України 1990 року,
який був чинним на час прийняття
оскаржуваних рішень. На час прийняття
оскаржуваного рішення, жодні права чи
інтереси позивача порушені не були,
оскільки на цей час він не був ні
власником, ні користувачем спірної
земельної ділянки, а також не був
власником об»єктів нерухомості на
спірній земельній ділянці, а
фундаменти про які зазначає позивач у
позовній заяві та апеляційній скарзі
нерухомим майном не є.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
такі не спростовують висновків суду.

Із матеріалів справи та доданих
документів встановлено, що на
виконання наказу Фонду державного
майна України №338 від 24 лютого 2004 року
«Щодо передачі Львівського художньо-
виробничого комбінату Художнього
фонду УРСР у власність Національної
спілки художників України» від 26
лютого 2004 року Національній спілці
художників України видано свідоцтво
№П-893 про право власності на Львівський
художньо-виробничий комбінат
Художнього фонду УРСР ( приміщення та
фундамент окремої будівлі- пам»ятки
історії та культури підприємства
громадської організації «Львівський
художньо-виробничий комбінат»
Львівської обласної організації
Національної спілки художників
України.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 24 липня 2008 року, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 01 жовтня 2008
року та постановою Вищого
господарського суду України від 24
лютого 2009 року, наказ Фонду державного
майна України №338 від 24 лютого 2004 року
визнано недійсним.

Отже, зазначене вище підтверджує, що
нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 не
існувало. У зв»язку з цим наказом Фонду
державного майна України №219 від 16
лютого 2010 року скасовані свідоцтва про
власність, в тому числі свідоцтво про
право власності на Львівський
художньо-виробничий комбінат
Художнього фонду УРСР № П-693 від 26
лютого 2004 року.

Наказом №1564 від 26 жовтня 2010 року Фонд
державного майна України вніс зміни у
додаток до наказу №219 від 16 лютого 2010
року, виключивши із додатку свідоцтво
про право власності №П-693, та визнав це
свідоцтво чинним.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 10 жовтня 2011 року, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14 грудня 2011
року та постановою Вищого
господарського суду України від 01
березня 2012 року, визнано недійсним
наказ Фонду державного майна України
№1564 від 26 жовтня 2010 року в частині
чинності свідоцтва про право власності
на Львівський художньо-виробничий
комбінат Художнього фонду УРСР № від 26
лютого 2004 року.

Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, не будучи власником об»єктів
нерухомості, позивач немає ніякого
відношення до спірної земельної
ділянки, яка перебувала у
розпорядженні Львівської міської ради.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1п.1, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в і д х и л и т
и .

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 28 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин