Номер провадження: 22-ц/785/7989/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду
м. Одеси від 31.07.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 1-2), в якому
просила: зобов'язати відповідача
щомісячно сплачувати їй на утримання
доньки ОСОБА_5 аліменти у розмірі 40%
частки з усіх видів його заробітку
(доходу), але не менше прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
до досягнення дитиною повноліття;
відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК
України допустити негайне виконання
судового рішення в межах суми платежу
за один місяць, а саме в сумі 6 000 грн.

Свої позовні вимоги позивачка, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовувала тим, що сторони є
батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає спільно з нею.
Оскільки, відповідач матеріальної
допомоги на утримання дитини
добровільно в достатньому обсязі не
надає, позивачка просила стягнути з
відповідача на свою користь аліменти
на її утримання в розмірі 40% частки з
усіх видів доходів щомісячно, але не
менше прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, до досягнення
дитиною повноліття.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
позивачка та її представник вимоги
позову підтримали та просили його
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на викладені в позовній
заяві обставини. Відповідач вимоги
позову не визнав, адвокат відповідача
вказав, що підстав для задоволення
позову немає, оскільки відповідач не
ухиляється від утримання дитини, має на
утриманні інших осіб.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 31.07.2014 року позов ОСОБА_4
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3,
ІПН НОМЕР_1, що зареєстрований за
адресою - АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_4, що
проживає за адресою: АДРЕСА_1, аліменти
на утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку
щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 27.03.2014р.
до досягнення повноліття дитиною,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішення про
стягнення аліментів в межах суми
платежу за один місяць піддано
негайному виконанню. Стягнуто з ОСОБА_3,
ІПН НОМЕР_1, судовий збір на користь
держави у розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 31.07.2014 року, в якій просить рішення
суду від 31.07.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів скасувати, а у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на

те, що вважає оскаржуване рішення є
незаконним, прийнятим з порушенням
матеріального та процесуального права.

Позивачкою рішення суду не
оскаржується.

В судовому засіданні відповідач та
його представник підтримали
апеляційну скаргу, позивачка та її
представник заперечували проти
задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог, наданих доказів і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
наступного.

Судом встановлено, що сторони є
батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 3), що проживає з
позивачем.

Відповідач працевлаштований, отримує
постійний дохід (а. с. 35), має на
утриманні відповідно до рішення суду
від 03.06.2014р. ОСОБА_7, на користь якого
стягуються аліменти в розмірі 1/6
частини всіх видів доходу відповідача
(а. с. 72).

Сторони сумісне господарство не
ведуть, дитина виховується позивачкою
і потребує матеріальної допомоги,
відповідач працездатний, у зв'язку з
чим може надавати матеріальну допомогу
на утримання дитини.

Беручи до уваги необхідність
врегулювання аліментних
правовідносин, що виникли між
сторонами, на принципах
справедливості, сумлінності і
розумності, суд першої інстанції
вважав, що заявлений позов з
урахуванням матеріального положення
обох сторін, стану здоров'я дитини, їх
батьків, тієї обставини, що дитина
перебуває на повному утриманні
позивача, підлягає задоволенню в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача на утримання
неповнолітньої дитини аліментів в
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
27.03.2014р. до досягнення повноліття
дитиною, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2

Таким чином, суд першої інстанції на
підставі викладеного, відповідно до ст.
27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989
року, ст. ст. 180, 182 СК України частково
задовольнив позов ОСОБА_4 та відповідно
до ст. 88 ЦПК України стягнув з
відповідача на користь держави судовий
збір.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку на
підставі наданих та досліджених
доказів, задовольнивши частково
позовні вимоги позивачки.

Тому судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи, наданим доказам та
відповідним нормам матеріального і
процесуального права, а суд першої
інстанції правомірно на підставі вимог
закону та на підставі встановлених
обставин справи дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки, згідно ст. 180 СК України,
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника чи одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні встановлено
та підтверджується матеріалами справи,
що відповідач є батьком неповнолітньої
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а. с. 3, 31), яка
проживає з позивачкою (а. с. 62), що не
заперечується відповідачем, та
перебуває на її утриманні.

Відповідач має постійне місце
роботи та має регулярний, а не мінливий
дохід (а. с. 35), що вбачається також з
його зустрічної позовної заяви (а. с.
25-27) та з апеляційної скарги (а. с. 80-81).

За таких обставин, судова колегія
вважає, що розмір аліментів може бути
визначений у частці від доходу
відповідача.

Також судова колегія погоджується з
розміром аліментів визначених судом
першої інстанції з урахуванням
обставин, які враховувалися судом
першої інстанції при визначенні
розміру аліментів, передбачених ст. 182
СК України та доказів наданих
сторонами на підтвердження чи
спростування цих обставин, в зв'язку з
чим судом першої інстанції частково
задоволено позов позивачки, що не
позбавляє сторони в подальшому
відповідно до ст. 192 СК України при
наявності підстав ставити питання в
судовому порядку про зміну розміру
аліментів.

Доводами апеляційної скарги з
приводу того, що з відповідача уже
стягуються аліменти на утримання
батьків по 1/6 частини з усіх видів його
заробітку щомісячно на кожного, судова
колегія не приймає до уваги. Оскільки,
судом першої інстанції були враховані
ці обставини та позов позивачки було
задоволено частково, з урахуванням
вимог ст. 182 СК України, що визначає
обставини, які враховуються судом при
визначенні розміру аліментів.

Також судова колегія не приймає
до уваги доводи апеляційної скарги
стосовно того, що визначений судом
першої інстанції розмір аліментів
суперечить чинному законодавству, так
як з урахуванням аліментів, які
стягуються з відповідача на утримання
батьків, розмір відрахувань з його
заробітної плати буде складати більше
58%, що не відповідає вимогам ст. 70 Закону
України «Про виконавче провадження» та
ст. 128 КЗпП України, якими передбачено,
що загальний розмір усіх відрахувань
при кожній виплаті заробітної плати не
може перевищувати п'ятдесяти
відсотків.

Оскільки, відповідно до ст. 128 КЗпП
України, при кожній виплаті заробітної
плати загальний розмір усіх
відрахувань не може перевищувати
двадцяти процентів, а у випадках,
окремо передбачених законодавством
України, - п'ятидесяти процентів
заробітної плати, яка належить до
виплати працівникові. При відрахуванні
з заробітної плати за кількома
виконавчими документами за
працівником у всякому разі повинно
бути збережено п'ятдесят процентів
заробітку. Обмеження, встановлені
частинами першою і другою цієї статті,
не поширюються на відрахування із
заробітної плати при відбуванні
виправних робіт і при стягненні
аліментів на неповнолітніх дітей. У цих
випадках розмір відрахувань із
заробітної плати не може перевищувати
сімдесяти відсотків.

Аналогічні положення закріпленні і в ч.
4 ст. 70 Закону України «Про виконавче
провадження».

Тому, оскільки оскаржуваним рішенням з
відповідача стягнуто аліменти на
утримання неповнолітньої дитини, то
він має право ставити питання в
судовому порядку при наявності підстав
про зменшення розміру інших аліментів,
які він сплачує.

Інші доводи апеляційної скарги судова
колегія також не приймає до уваги,
враховуючи вище наведене, та оскільки,
вони не спростовують висновки суду.

Таким чином, враховуючи викладене,
надані докази, доводи апеляційної
скарги, те що позовні вимоги задоволені
частково, з урахуванням встановлених
обставин справи, судова колегія вважає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки вони
не спростовують висновки суду.

За таких обставин судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 31.07.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 31.07.2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич