Справа № 466/323/14
Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/5498/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

при секретарі: Івановій О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 8 квітня 2014 року у
справі за позовом Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_5, третя особа:
ОСОБА_6 про зобов'язання до вчинення дій
та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 по
стягнення моральної шкоди -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради задоволено.
Зобов»язано ОСОБА_5 демонтувати
самочинно прокладені інженерні мережі
холодного та гарячого водопостачання
під підлогою квартири АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 2500
грн. на відшкодування моральної шкоди.
.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_5, просить його
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовів.
Зазначає про неправильне застосування
норм матеріального права, порушення
норм процесуального права, неправильне
встановлення фактичних обставин
справи. Зокрема зазначає, що інженерні
мережі холодного та гарячого
водопостачання, які були встановлені
під підлогою кухні не відносяться до
нерухомого майна, а тому застосування
положень ст. 376 ЦК України до цих
правовідносин є неправомірним. Вважає,
що спірні правовідносини мають
регулюватися у відповідності до вимог
ст.. 383 ЦК України. Крім того вказує на
те, що розмір моральної шкоди,
визначений судом є завищеним, оскільки
на пластмасових трубах інженерної
мережі холодного і гарячого
водопостачання були встановлені
заглушки, а тому виключає можливість
залиття квартири ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 на підтримання скарги, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
скарги.

Встановлено, що ОСОБА_6 та її син є
власниками квартири АДРЕСА_2, а ОСОБА_5 -
квартири №7, яка знаходиться над
квартирою ОСОБА_6

Матеріалами справи встановлено,
що відповідач самочинно на площі кухні
квартири обладнав ванну кімнату.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 16.09.2011 р.,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 02.02.2012 р., задоволено позов
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради та зобов»язано
ОСОБА_5 демонтувати самовільно
влаштовану ванну кімнату.

Розпорядженням Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради № 564 від 22.102013 р.
зобов'язано ОСОБА_5 демонтувати
самочинно прокладені інженерні мережі
холодного та гарячого водопостачання
під підлогою кухні квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти ради, сільського, селищного,
міського голови, голови районної в
місті ради, виконавчого комітету
сільської, селищної, міської, районної
у місті (у разі її створення) ради,
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

За змістом ст. 152 ЖК України
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої ради.

На час подачі позову відповідачем
не виконав цього розпорядження,
внаслідок чого відповідачем було
залито квартиру №4, власником якої є
ОСОБА_6

Факт залиття ОСОБА_5 квартири № 4
підтверджується актами від 06.12.2012 р.,
04.02.2013 р., 13.02.2013 р., 10.10.2013 р., 20.09.2013 р.,
складеними комісією ЛКП
«Варшавське-407» (а.с. 29-33).

Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Висновок суду першої інстанції про
зобов'язання відповідача демонтувати
самочинно прокладені інженерні мережі
холодного та гарячого водопостачання
є вірним, оскільки невиконання
розпорядження органу місцевого
самоврядування призвело до порушення
прав ОСОБА_6 - власника квартири № 4,
унаслідок залиття квартири.

Твердження апелянта про те,що розмір
моральної шкоди, визначений судом є
завищеним, оскільки на пластмасових
трубах інженерної мережі холодного і
гарячого водопостачання були
встановлені заглушки, а тому виключає
можливість залиття квартири ОСОБА_6, є
невірними, оскільки відповідач
всупереч розпорядження органу
місцевого самоврядування, не
демонтував труби, які самочинно
вставлені ним під підлогою кухні,, а
лише поставив заглушки, що могло
спричинити залиття квартири через
наявність у них води.

Посилання апелянта на те, що залиття
квартири позивачки могло статися від
проникнення дощової води, чи штучного
створення залиття квартири, є
голослівними та не підтверджуються
жодними доказами.

Безпідставні застосування судом
першої інстанції приписів ст. 376 ЦК
України не впливає та законність
рішення, так як суд обґрунтовував свої
висновки і іншими нормами Закону, які
врегульовують спірні правовідносини.

Отже, ці доводи апеляційної скарги не є
підставою для скасування рішення і
відмови у позові.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд
першої інстанції врахував характер
неправомірних дій відповідача,
порушення нормального ритму її життя,
душевні страждання, які пережила
ОСОБА_6 тривалість порушення прав
позивача, душевні страждання, які вона
зазнала, а тому колегія суддів вважає,
що суд дійшов вірного висновку про
достатність грошової компенсації
моральних страждань ОСОБА_6. у розмірі
2500 грн., виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Так як суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального
закону, доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, то суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що рішення слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 317 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 8 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: