Головуючий у 1-ій інстанції Турченко
Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

09 січня 2014 року.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

Головуючого -
Песоцької Л.І.

Суддів -
Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.

При секретарі
- Костомановій А.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу за договором
позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
07 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, уточнивши вимоги якого,
просив стягнути солідарно з
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його
користь заборгованість за договором
позики від 16 червня 2004 року із
врахуванням індексу інфляції в сумі
372281,97 грн., 3% річних від простроченої
суми 29144,01 грн. та судові витрати,
понесені у справі.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
07 листопада 2013 року частково
задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за
договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму боргу за договором позики в
розмірі 327713 грн., 3% річних від
простроченої суми в розмірі 29144 грн. та
судовий збір 3065,63 грн., а всього 359922
грн.63 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
витрати по проведенню судової
експертизи в розмірі 225 грн. 48 коп.

Не погоджуючись з цим рішенням і
посилаючись в апеляційній скарзі на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, відповідач
ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову
позивачу у задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення відповідачів та їх
представника - ОСОБА_5, які підтримали
доводи апеляційної скарги, просили
рішення суду скасувати і у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовити, заперечення
позивача ОСОБА_2, який просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін, дослідивши у
межах апеляційного оскарження
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін, з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ст. 1047 ЦК
України договір позики укладається в
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладання
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд дійшов висновку, що відповідачем
ОСОБА_3 не виконані умови договору
позики від 16 червня 2004 року щодо
погашення боргу.

Справжність наданих позивачем
документів не викликало у суду
сумнівів, а зазначення у них по
батькові позивача як «Анатолійовича»
не впливає на суть правовідносин між
сторонами, оскільки так було написано
самим відповідачем помилково, що ним не
оспорюється, а у договорі позики
мається підпис саме позикодавця
ОСОБА_2, що останнім підтверджено та не
спростовано ОСОБА_3

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися, оскільки він відповідає
обставинам справи, наданим доказам і
нормам матеріального права.

Відповідно до ст.545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право
затримати виконання зобов'язання. У
цьому разі настає прострочення
кредитора.

Судом встановлено, що 16 червня 2004 року
між ОСОБА_2 (позикодавцем) та ОСОБА_3
(позичальником) укладено договір
позики на суму 41000 доларів США з
терміном повернення 31 грудня 2009 року.
На підтвердження отримання грошових
коштів ОСОБА_3 у цей же день написана
розписка.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В п.11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
"Про судове рішення у цивільній справі"
роз'яснено, що у мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК).

На виконання вимог зазначених норм
процесуального права суд першої
інстанції з достатньою всебічністю,
повнотою та об'єктивністю дослідив
безпосередньо у судовому засіданні всі
наявні у справі докази в їх сукупності,
дав їм належну оцінку, а тому дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу за договором
позики.

Як вбачається з п.1 договору займу від 16
червня 2004 року позикодавець ОСОБА_6
передає, а позивальник ОСОБА_3 приймає у
власність 219350 грн., що еквівалентно 41000
доларів США, зі строком повернення до 31
грудня 2009 року. Факт отримання грошей
підтверджується розпискою,
власноручно написаної позичальником
в момент передачі йому суми позики. У
разі повернення всієї суми позики
позичальник повинен повернути
позичальнику розписку. Наявність
розписки у позичальника підтверджує
виконання ним свого зобов'язання (а.с.5).

Пунктом 7 цього договору передбачено,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
на вимогу позичальника суму боргу з
урахуванням установленого індексу
інфляції за весь час відсотків річних
від простроченої суми.

Відповідно до власноручно складеної
відповідачем розписки від 16 червня 2004
року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_6 на
підставі договору позики від 16 червня
2004 року гроші в сумі 41000 доларів США на
строк до 31 грудня 2009 року (а.с.6).

Факт укладання вказаного договору
позики від 16 червня 2004 року саме з
позивачем ОСОБА_2, а не з ОСОБА_6, як
зазначено в договорі і розписці, та
отримання від позивача грошових коштів
в сумі 41 000 доларів США, відповідач не
заперечував в суді.

Заперечення відповідача на позов, що є
доводами апеляційної скарги, щодо
складання ним другої розписки, з
зазначенням правильно по батькові
позичальника, а саме як ОСОБА_2, та
повернення суми позики у повному
обсязі, спростовуються матеріалами
справи і наданими сторонами доказами.

Так, позивач заперечував проти тих
обставин, що на його вимогу відповідач
складав 16 червня 2004 року дві розписки,
пояснив, що до часу звернення до суду
він не звертав увагу на те, що в
договорі і в розписці невірно
зазначено його по - батькові як
«Анатолійович».

Доказів складання 16 червня 2004 року
договору позики, в якому позичальника
зазначено було як ОСОБА_2, відповідач не
надав.

Зі справи вбачається, що розписка від 16
червня 2004 року про отримання
відповідачем грошових коштів у
позивача в сумі 41000 доларів США,
знаходиться у останнього.

Відповідно до висновків технічної
експертизи документів № 738/03 від 19
березня 2013 року та комплексної
судово-почеркознавчої експертизи та
судово-технічної експертизи
документів №№ 1998/02, 1999/03 від 30 вересня
2013 року, договір від 16 червня 2004 року не
є технічною копією документу, а
виготовлений на друкуючому засобі з
електрографічним способом друку із
наступним заповненням реквізитів
пишучим приладом, заправленим пастою
для кулькових ручок; розписка від 16
червня 2004 року виконана пишучим
приладом, заправленим пастою для
кулькових ручок; підписи від імені
ОСОБА_3 у договорі позики та в розписці
виконані саме ним. Ознак попередньої
технічної підготовки при виконанні
вказаних підписів не встановлено (т. 1
а.с.76 - 85, т. 2 а.с.20 -25).

Позивач заперечував про намір укласти
з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу
будинку та переукладання 01 жовтня 2004
року з відповідачем договору позики на
суму 33000 доларів США.

Ніяких належних і допустимих доказів
щодо переукладання сторонами договору
позики, відповідач не надав.

Надані ним бланк договору позики, в
якому зазначена дата 01 жовтня 2004 року,
про отримання відповідачем у позивача
грошових коштів в сумі 181500 грн., що
еквівалентно 33000 доларів США та
розписку ОСОБА_3 від 01 жовтня 2004 року
про отримання ним у позивача 33000
доларів США зі строком повернення до 31
грудня 2009 року, не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки вони не містять
доказів щодо погодження ОСОБА_2 на
переукладання договору позики. Бланк
договору заповнений лише відповідачем
ОСОБА_3, ним же особисто складена і
розписка, і вони не містять підписів
ОСОБА_2.( т.2 а.с. 54 - 55).

Наявність у відповідача розписки від 16
червня 2004 року про отримання у ОСОБА_2
41000 доларів США, так і розписки від 01
жовтня 2004 року про отримання ним в
позивача 33000 доларів США не можуть бути
прийняті до уваги на підтвердження
виконання відповідачем боргових
зобов'язань перед позивачем, оскільки
по - перше, вони не містять ніяких
записів та підписів позивача про це, а
по - друге, боргові зобов'язання виникли
у відповідача на підставі договору
позики від 16 червня 2004 року, який
позивач надав суду при зверненні з
позовом разом із розпискою відповідача
про отримання ним у позивача 41000
доларів США, в яких позикодавець
(позивач) зазначений як ОСОБА_6

Позивач заперечував і факт передачі
відповідачем йому в рахунок
повернення боргу в період з травня по
грудень 2006 року 6000 доларів США та 27000
доларів США після отримання
відповідачем кредиту.

Ніяких письмових доказів про передачу
позивачу вказаних коштів відповідач
не надав. Факт отримання відповідачем
на підставі кредитного договору від 30
січня 2007 року кредиту в сумі 35000 доларів
США не свідчить про те, що ним 27000
доларів США було передано позивачу в
рахунок повернення боргу.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які могли б
вплинути на правильність висновків та
рішення суду відповідачем та його
представником не надано.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
07 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
Л.І.Песоцька

Судді
Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева