Справа № 1715/9592/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року
Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарі судового засідання
Герасимчук М.М.

за участі представника позивача
Пухи Д.А.

відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів - адвоката
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом Національного університету
водного господарства та
природокористування (далі - НУВГП) до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням,
виселення, -

В С Т А Н О В И В:

НУВГП, звернувшись у квітні 2012 року до
суду, просить визнати ОСОБА_2 і ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням - кімнатою
АДРЕСА_1 та виселити співвідповідачів
із вказаної кімнати. Просить стягнути з
відповідачів документально
підтверджені судові витрати -
сплачений при пред'явленні позову
судовий збір в сумі 107 грн. 30 коп.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги НУВГП підтримав та з
мотивів, наведених у редакції позовної
заяви від 27.06.2012 р. №001-1065 (а.с.9, 10),
просить задовольнити позов у повному
обсязі.

Співвідповідачі та їхній представник в
судовому засіданні позов не визнали та
з мотивів, наведеними ними у письмовому
запереченні на позовну заяву від 12
вересня 2014 року (а.с.151, 152), просять
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

З'ясувавши обставини по справі та
перевіривши їх доказами, суд дійшов
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити з таких підстав.

Як вбачається з поданих сторонами та
досліджених в судовому засіданні
письмових доказів, в період з 04 жовтня
1988 року по 18 вересня 2009 року відповідач
ОСОБА_2 перебував з НУВГП у трудових
відносинах, працюючи в університеті на
різних посадах, у зв'язку з чим на
підставі ордера №306 від 19 січня 1996 року,
виданого Українським інститутом
інженерів водного господарства, йому
була надана кімната АДРЕСА_2 на сім'ю у
складі трьох осіб - він, дружина та
дочка. Зазначений ордер було видано на
підставі розпорядження №3 від 16 січня
1996 року ректора вищого навчального
закладу. Як видно із записів у трудовій
книжці відповідача, з останньої
займаної ним посади в НУВГП ОСОБА_2 був
звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП
України, тобто за угодою сторін (а.с.3, 12,
40 - 44).

Крім того, на підставі ордера від 30
травня 2003 року, виданого Українським
державним університетом водного
господарства та природокористування
на підставі спільного рішення
адміністрації та профспілкового
комітету вказаного вищого навчального
закладу за №7 від 16 квітня 2003 року,
співвідповідачам у тому ж складі сім'ї
була надана кімната АДРЕСА_1, на період
до 30 червня 2007 року (а.с.13).
Розпорядженням від 20 липня 2007 року №59
ректора НУВГП "Про продовження терміну
проживання в студентських
гуртожитках", відповідачам ОСОБА_2 й
ОСОБА_3 було продовжено термін
тимчасового проживання та реєстрації в
кімнатах для сімейних на строк до 30
червня 2012 року, про що зазначено в
ордері №353 від 07.11.2007 р., виданому на
підставі вказаного розпорядження
(а.с.11, 48).

З оглянутих в судовому засіданні
оригіналів паспортів громадянина
України, виданих на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3,
вбачається, що кожен із відповідачів
зареєстрований у спірному житловому
приміщенні з 07 грудня 2007 року. Як видно
з копії трудової книжки, виписаної на
ім'я ОСОБА_3, відповідач до цього часу
перебуває з позивачем у трудових
відносинах, що представник НУВГП в суді
не заперечив (а.с.45 - 47).

Також судом встановлено, що
співвідповідач ОСОБА_3, з 2001 року
працюючи в НУВГП на різних посадах,
26.06.2012 р. зверталася до позивача з
письмовою заявою про продовження
строку для проживання її, як наймача, та
її чоловіка, як члена сім'ї наймача (у
зв'язку зі звільненням останнього з
роботи в НУВГП), в студентському
гуртожитку №7 у кімнаті для сімейних
НОМЕР_1 (а.с.85).

Як вбачається з наданих на вимогу суду
представником позивача документів:
Інвентарної картки №7 обліку основних
засобів в бюджетних установах
(гуртожиток АДРЕСА_1), довідок від 11.11.2014
р. №001-2246, №001-2247 щодо кількості
проживаючих в гуртожитку АДРЕСА_1
одиноких мешканців, сімей та студентів,
вказаний гуртожиток належить
державному навчальному закладу, а
займане відповідачами житло є
службовим.

Статтею 127 ЖК України передбачено, що
для проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.

Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.132 ЖК України,
сезонні, тимчасові працівники і особи,
що працювали за строковим трудовим
договором, які припинили роботу, а
також особи, що вчились у навчальних
закладах і вибули з них, підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення з гуртожитку, який їм було
надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств,
установ, організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших
підстав, ніж ті, що зазначені в частині
другій цієї статті, а також осіб,
перелічених у статті 125 цього Кодексу,
може бути виселено лише з наданням їм
іншого жилого приміщення.

Як передбачено статтею 125 ЖК України,
без надання іншого жилого приміщення у
випадках, зазначених у статті 124 цього
Кодексу, не може бути виселено, зокрема
осіб, які пропрацювали на підприємстві,
в установі, організації, що надали їм
службове жиле приміщення, не менш як
десять років.

Виходячи з наведених норм житлового
законодавства, встановлених судом
обставин і визначених відповідно до
них правовідносин, суд приходить до
висновку, що не встановлено
передбачених законом підстав для
визнання ОСОБА_2 й ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування кімнатою
НОМЕР_1 в гуртожитку №7 НУВГП за
адресою: АДРЕСА_1, та виселення
відповідачів із вказаного житлового
приміщення, без надання їм іншого
жилого приміщення з гуртожитку, адже
відповідач ОСОБА_2 понад двадцять років
пропрацював у державному вищому
навчальному закладі, котрий надав йому
та членам його сім'ї службове жиле
приміщення, при цьому відповідач
звільнився з роботи не з підстав,
встановлених ч.2 ст.132 ЖК України. Окрім
того, його дружина - співвідповідач по
справі ОСОБА_3 до цього часу перебуває з
позивачем в трудових відносинах, у
зв'язку з чим за нею, як членом сім'ї
наймача, також зберігається право на
користування службовим жилим
приміщенням в гуртожитку.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити, за безпідставністю позовних
вимог, у задоволенні позову
Національного університету водного
господарства та природокористування
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням,
виселення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення протягом десяти днів з дня
його проголошення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд.

Головуючий: