22-ц/775/1372/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Богуславська
Р і ш е н н я

Іменем України

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
в складі:

Головуючого - Ткаченко
Т.Б.

Суддів - Мальцевої
Є.Є., Баркова В.М.

При секретарі - Бєльченко
Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Маріупольської міської ради,
Житлово-комунального підприємства
«Жилкомплекс», треті особи: ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права користування
переобладнаним жилим приміщенням за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 05
серпня 2014 року,

в с т а н
о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_1
звернулась до суду з даним позовом до
виконкому Маріупольської міської ради,
Житлово-комунального підприємства
«Жилкомплекс» (далі - ЖКП
«Жилкомплекс»), в якому просила
визнати за нею право користування
переобладнаним приміщенням - жилою
кімнатою літ.7, площею 14,8 кв.м. в
квартирі АДРЕСА_4.

В обґрунтування позову
посилалась на те, що їй в 1983 році, на
родину з 4-х осіб, була надана вказана
квартира, яка складається з трьох
житлових кімнат, одна з яких, площею 12,5
кв.м. ізольована, а дві інші площею 18,1 та
13,2 кв.м. - суміжні. На теперішній час
окрема ізольована кімната належить на
праві власності ОСОБА_2, дві інші
відносяться до державного житлового
фонду. В квартирі два особових рахунка:
рахунок НОМЕР_1 оформлено на окрему
ізольовану кімнату площею 12,5 кв.м. на
ОСОБА_2, як на власника житла за
договором купівлі-продажу №1625 від
03.07.2009 року, другий особовий рахунок
оформлено на неї, як на відповідального
квартиронаймача двокімнатної квартири
державного житлового фонду, право на
яку мають члени її сім'ї: ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 У зв'язку з тим, що в квартирі
проживає фактично три родини, за
взаємною згодою ОСОБА_2 провів
переобладнання в квартирі: дві суміжні
кімнати площею 18,1 та 13,2 кв.м.
переобладнані в окремі ізольовані
шляхом зменшення площі більшої кімнати
та встановлення замість дверного
отвору гіпсової стінки, внаслідок чого
житлова кімната з 18,1 кв.м. зменшилась до
14,8 кв.м., а довжина коридору
збільшилась. Згідно довідки БТІ м.
Маріуполя від 02.07.2013 року №110, в
квартирі проведено самовільне
переобладнання, житлова кімната №7,
площею 14,8 кв.м. зменшена за рахунок
коридору. Вказане переобладнання
проводилось з метою складання для неї
нормальних умов для проживання,
оскільки вона є інвалідом 1 групи по
зору, має тяжкі захворювання та
потребує ізольованого приміщення і
спокою. В 2013 році вона звернулась до
Жовтневої райадміністрації ММР з метою
узаконення проведеного переобладнання
та внесення відповідних змін в
технічний паспорт, однак в
затвердженні перепланування їй було
відмовлено.

Рішенням Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 05 серпня 2014 року, в якому ухвалою
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 02
вересня 2014 року було виправлено описку,
в позові ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Маріупольської міської ради,
ЖКП «Жилкомплекс» про визнання права
користування переобладнаним жилим
приміщенням, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позов, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Зокрема посилається на те, що їй
було відмовлено у задоволенні позову з
формальних підстав, без врахування
технічного висновку про відповідність
проведеного переобладнання
будівельним нормам та правилам ДБН та
наявності трьох окремих родин, що
проживають в квартирі, а також її стану
здоров'я.

Переобладнання в квартирі робив
її син ОСОБА_2 в 2008 році, внаслідок чого
була зменшена суміжна кімната площею
18,1 кв.м. та створена на її базі
ізольована кімната площею 14,8 кв.м. Всі
члени родини були згодні на
переобладнання, оскільки вона є
інвалідом 1 групи по зору, має пухлину
головного мозку, погано рухається і
потребує ізольованої кімнати. Інтереси
членів родини та балансоутримувача
переплануванням квартири не порушені.
Згідно висновку
спеціаліста-будівельника,
переобладнання проведено без
порушення діючих будівельних норм і
правил ДБН та експлуатація
переобладнаних приміщень є безпечною
для оточуючих.

Обгрунтовуючи рішення, суд
безпідставно послався на ст. 100 ЖК
України, оскільки перепланування вже
фактично проведено і на те, що нею не
надано доказів проведення
переобладнання за її кошти.

Відповідно до положень ч.2 ст.305
ЦПК України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності позивачки ОСОБА_1,
представників відповідачів та третіх
осіб, які належним чином повідомлені
про час і місце судового розгляду.
Позивачка ОСОБА_1, відповідач -ЖКП
«Жилкомплекс» та третя особа: ОСОБА_3
направили заяви про розгляд справи без
їх участі.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення представника позивачки
ОСОБА_1 - ОСОБА_4, яка доводи скарги
підтримала, просила рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову ОСОБА_1, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими ґрунтувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
данні (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Але зазначеним нормам рішення
суду не відповідає.

Вирішуючи справу та
відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що оскільки перепланування
квартири було здійснено без дозволу
Жовтневої районної адміністрації та
позивачкою не доведено, що вказане
переобладнання саме здійснено
позивачкою.

З такими висновками суду
колегія суддів погодитися не може,
оскільки до них суд першої інстанції
дійшов на неповно з'ясованих
обставинах справи та не у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права.

Відповідно до положень ст.100 ЖК
УРСР переобладнання та перепланування
жилого приміщення допускається за
згодою наймача, членів сім'ї, які
проживають разом з ним, та наймодавця
із дозволу виконавчого комітету
місцевої ради.

У разі відмови наймодавця,
наймача або членів його сім'ї у згоді на
переобладнання чи перепланування
жилого приміщення спір може бути
вирішено в судовому порядку, якщо на
переобладнання чи перепланування є
дозвіл виконавчого комітету місцевої
Ради.

Як встановлено судом, і це
підтверджується особовими рахунками
НОМЕР_2 та НОМЕР_1, позивачка ОСОБА_1 та
треті особи ОСОБА_2 і ОСОБА_3
зареєстровані у квартирі АДРЕСА_4.
Квартира має три жилі кімнати - одна
кімната площею 12,5 кв.м. ізольована, її
власником є ОСОБА_2, а дві суміжні
кімнати площею 18,1 та 13,2 кв.м.,
відносяться до державного житлового
фонду (а.с. 4-5).

На даний час частина вказаної
квартири, яка належить до державного
житлового фонду, перепланована
самочинно, без відповідного дозволу. В
результаті переобладнання дві суміжні
кімнати перетворилися у ізольовані
шляхом зменшення площі кімнати 18,1 кв.м.
до 14,8 кв.м. за рахунок збільшення площі
коридору (а.с. 7).

Факт самочинного
переобладнання квартири зафіксовано
БТІ м.Маріуполя в технічному плані
квартири (а.с.7).

З листа Жовтневої районної
адміністрації ММР від 19 серпня 2013 року
№ ІІ-587-11/07-09 вбачається, що ОСОБА_1
відмовлено у вирішенні питання щодо
узаконення перепланування квартири,
виконаного без дозвільних документів,
з тих підстав, що дане питання не
відноситься до компетенції Жовтневої
районної адміністрації (а.с.9).

Як вбачається з позовної
заяви ОСОБА_1, вона просить визнати за
нею право користування переобладнаним
приміщенням - жилою кімнатою літ.7 в
квартирі АДРЕСА_4 (а.с.2-3).

Вимог щодо зобов'язання
наймодавця, наймача або членів його
сім'ї, виконавчий комітет місцевої
Ради надати згоди на переобладнання чи
перепланування жилого приміщення,
позивачкою не заявлялось, дії
Жовтневої районної адміністрації ММР
або іншого органу стосовно відмови
узаконення перепланування квартири, не
оскаржувались.

Відповідно до ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя,
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України (ст.4 ЦПК України).

Статтею 15 ЦПК України передбачено
право кожної особи на захист свого
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання, а також на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Разом з тим, як вбачається з
особового рахунку НОМЕР_2, ОСОБА_1
являється квартиронаймачем двох
кімнат, в квартирі АДРЕСА_4, житловою
площею 31,3 кв.м., загальною - 45,5 кв.м., в
якому зареєстрована з 19 квітня 1983 року.

Представник позивачки в
апеляційному суду пояснила, що
позивачка постійно проживає і
користується вказаною житловою площею
в квартирі. З її пояснень також не
вбачається, що будь-які особи
перешкоджають позивачці користуватися
вказаною житловою площею.

Отже, відмовляючи в задоволенні
позову з тих підстав, що перепланування
квартири було здійснено без дозволу
Жовтневої райадміністрації та що
позивачкою не доведено проведення
перепланування за її рахунок, судом не
було враховане, що позивачка ставить
питання про визнання за нею права
користування кімнатою, яке ніким не
оспорюється.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
оскільки воно постановлено у порушення
норм матеріального права.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог та заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданими позивачкою та її
представником доказами не
підтверджується порушення прав
позивачки або оспорювання чи не
визнання будь-якими особами її права на
користування вказаною житловою площею.

Отже, колегією суддів не було
встановлено наявність суб'єктивного
права або інтересу, на захист якого
подано позов, більш того встановлено
відсутність факту його порушення або
оспорювання, а також, яким чином
виконавчий комітет ММР та ЖКП
«Жилкомплекс», до яких пред'явлений
позов, порушує права позивачки.

Визнання в судовому порядку права
користування житловою площею за
загальним правилом є способом захисту
наявного цивільного спору, а не
підставою його виникнення.

Враховуючи зазначене та вимоги
закону, колегія суддів вважає, що
рішення суду, як таке, що не відповідає
вимогам ст.ст.3, 4, 10,11,15, 60, 213,214 ЦПК
України, підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 05 серпня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
виконкому Маріупольської міської ради,
Житлово-комунального підприємства
«Жилкомплекс» про визнання права
користування переобладнаним жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_4,
відмовити.

Рішення набирає законної сили
з моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.Б.Ткаченко

Судді
В.М.Барков

Є.Є.Мальцева