У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Маляренка
А.В., Писаної Т.О.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Державної установи «Інститут
всесвітньої історії Національної
академії наук України», третя особа −?
директор Державної установи «Інститут
всесвітньої історії Національної
академії наук України» Кудряченко
Андрій Іванович, про стягнення
середнього заробітку за час
невиконання рішення про поновлення на
роботі, стягнення грошової компенсації
за невикористану відпустку, грошової
компенсації за час затримки
розрахунку, трьох процентів річних від
простроченої суми, матеріальної
допомоги, надбавки за високі
досягнення у праці, коштів з оплати
листків непрацездатності,
заборгованості із заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційними скаргами Державної
установи «Інститут всесвітньої
історії Національної академії наук
України» та заступника прокурора м.
Києва на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 29 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 02 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що з 11
жовтня 2007 року вона працювала у
правонаступника Інституту
європейських досліджень Національної
академії наук України - Державній
установі «Інститут всесвітньої
історії Національної академії наук
України» (далі - ДУ «Інститут
всесвітньої історії НАН України») на
посаді головного економіста
планово-економічної служби інституту.
Наказом підприємства від 12 лютого 2009
року № 310/10 її було звільнено із
займаної посади на підставі п. 4 ст. 40
КЗпП України за прогули без поважних
причин.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 08 лютого

2010 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва

від 01 липня 2010 року, наказ Інституту
європейських досліджень НАН України
від 12 лютого 2009 року № 310/10 визнано
недійсним; поновлено ОСОБА_6 на роботі
на посаді головного економіста
Інституту європейських досліджень НАН
України з 03 листопада 2008 року; стягнуто
з Інституту європейських досліджень
НАН України на користь ОСОБА_6 34 677 грн 28
коп. з оплати лікарняних листків, 112 698
грн 88 коп. −? за час вимушеного прогулу,
500 грн - на відшкодування моральної
шкоди. Рішення у частині поновлення її
на роботі та виплаті заробітної плати
за один місяць у розмірі 11 320 грн 24 коп.
допущено до негайного виконання.

Зазначала, що фактично її поновили на
роботі 26 травня 2011 року, у зв'язку з чим
просила стягнути з відповідача
середній заробіток за час невиконання
рішення суду про поновлення на роботі у
розмірі 163 010 грн 88 коп.; 12 600 грн - на
відшкодування моральної шкоди; 3 %
річних за затримку заробітної плати за
час вимушеного прогулу, 10 129 грн 46 коп. -
за листками непрацездатності; грошову
компенсацію за час затримки розрахунку
у розмірі 20 264 грн 22 коп.; кошти за
листком непрацездатності серія АБС №
670610 за період з 06 червня по 17 червня 2011
року - 3781 грн 35 коп.; заборгованість із
заробітної плати −? 581 грн 51 коп.; 50 %
надбавки за високі досягнення у праці
−? 290 грн 76 коп.; грошову компенсація за
невикористану відпустку за період з 11
листопада 2008 року по 21 червня 2011 року за
79 робочих днів - 19 974 грн 19 коп.;
матеріальну допомогу у розмірі одного
посадового окладу - 1613 грн;
заборгованість із заробітної плати за
травень-червень 2011 року, надбавки за
високі досягнення у праці, компенсацію
за невикористану відпустку, кошти за
листками непрацездатності −? 7 тис. грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року
провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з
відповідача коштів за листком
непрацездатності серія АБС
№ 670610 за період з 06 червня по 17 червня
2011 року у розмірі 3781 грн 35 коп.,
заборгованості з заробітної плати у
розмірі 581 грн 51 коп., 50 % надбавки за
високі досягнення у праці у розмірі 290
грн 76 коп., компенсацію за
невикористану відпустку, кошти за
листками непрацездатності у розмірі
7 тис. грн. закрито у зв'язку із заявою
позивача про відмову від частини
позовних вимог.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 січня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва

від 02 липня 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ДУ «Інститут
всесвітньої історії НАН України» на
користь ОСОБА_6 163 010 грн 88 коп.
середнього заробітку за час
невиконання рішення суду про
поновлення на роботі; 20 264 грн 22 коп.
грошової компенсації за час затримки
розрахунку із заробітної плати; 1613 грн
матеріальної допомоги; 3 тис. грн
на відшкодування моральної шкоди, а
всього - 187 888 грн 10 коп. У іншій частині
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДУ «Інститут
всесвітньої історії НАН України»,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

У касаційній скарзі заступник
прокурора м. Києва, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанцій та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційних скарг,
вважає, що касаційна скарга
ДУ «Інститут всесвітньої історії НАН
України» має бути задоволена частково,
касаційна скарга заступника прокурора
м. Києва задоволена.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної
інстанції не дотримано.

Встановлено, що наказом Інституту
європейських досліджень країни від 11
жовтня 2007 року № 310/238 ОСОБА_6 зараховано
на посаду головного економіста
планово-економічної служби Інституту
європейських досліджень НАН України
(а.с. 27, т. 1).

Наказом Інституту європейських
досліджень НАН України від 12
лютого 2009 року № 310/10 ОСОБА_6 звільнено
із займаної посади за прогули без
поважних причин з 03 листопада 2008 року
за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 26, т. 1).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 08 лютого

2010 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва

від 01 липня 2010 року, визнано недійсним
наказ Інституту європейських
досліджень НАН України від 12 лютого 2009
року № 310/10 про звільнення ОСОБА_6;
поновлено ОСОБА_6 на роботі на посаді
головного економіста Інституту
європейських досліджень НАН України з
03 листопада 2008 року; стягнуто
з Інституту європейських досліджень
НАН України на користь ОСОБА_6 34 677 грн 28
коп. з оплати лікарняних листків, 112 698
грн 88 коп. −? за час вимушеного прогулу,
500 грн - на відшкодування моральної
шкоди. Рішення у частині поновлення її
на роботі та виплаті заробітної плати
за один місяць у розмірі 11 320 грн 24 коп.
допущено до негайного виконання (а.с.
51−?62, т. 1).

17 лютого 2010 року Солом'янським районним
судом м. Києва видано виконавчий лист
про поновлення ОСОБА_6 на роботі на
посаді головного економіста Інституту
європейських досліджень НАН України з
03 листопада 2008 року (а.с. 29−?30, т. 1).

Постановою державного виконавця ВДВС
Печерського РУЮ у м. Києві 24
лютого 2010 року відкрито виконавче
провадження ВП № 17603655 з
виконання виконавчого листа про
поновлення ОСОБА_6 на роботі на посаді
головного економіста Інституту
європейських досліджень НАН України з
03 листопада 2008 року (а.с. 34, т. 1).

18 лютого 2010 року Солом'янським районним
судом м. Києва видано виконавчий лист
про стягнення з Інституту європейських
досліджень НАН України на користь
ОСОБА_6 11 320 грн 24 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
межах заробітної плати за один місяць
(а.с. 31−?32, т. 1).

Постановою державного виконавця ВДВС
Печерського РУЮ у м. Києві 24
лютого 2010 року відкрито виконавче
провадження ВП № 17603283 з
виконання виконавчого листа про
стягнення з Інституту європейських
досліджень НАН України на користь
ОСОБА_6 11 320 грн 24 коп. (а.с. 36, т. 1).

21 липня 2010 року Солом'янським районним
судом м. Києва видано виконавчий лист
про стягнення з Інституту європейських
досліджень НАН України на користь
ОСОБА_6 34 677 грн 28 коп. з оплати
лікарняних листків, 101 378 грн 64 коп. за
час вимушеного прогулу, 500 грн на
відшкодування моральної шкоди (а.с.
41−?42, т. 1).

Постановою державного виконавця ВДВС
Печерського РУЮ у м. Києві 29
липня 2010 року відкрито виконавче
провадження ВП № 20669411 з
виконання виконавчого листа про
стягнення з Інституту європейських
досліджень НАН України на користь
ОСОБА_6 136 555 грн 92 коп. (а.с.
43, т. 1).

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного
працівника виконується негайно.
Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою −?
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого державний
виконавець виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження.

У разі невиконання власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою −?
підприємцем рішення про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного працівника на них
накладається штраф та застосовуються
інші заходи, передбачені законом.

У період з квітня по вересень 2010 року
ОСОБА_6 неодноразово зверталася до ВДВС
Печерського РУЮ у м. Києві з приводу
невиконання відповідачем рішення суду
(а.с. 77−?129, т. 1). Відповідачу 10 березня та
22 березня 2010 року надсилалися
вимоги про необхідність виконання
рішення суду, за невиконання якого
постановою державного виконавця від 22
березня та 05 травня 2010 року накладено
штраф.

ОСОБА_6 поновлено на роботі 26 травня 2011
року (а.с. 170−?171, т. 1).

Посилання особи, яка подала касаційну
скаргу, на необхідність внесення
відповідних змін до штатного розпису
Президією НАН України не є підставою
для скасування рішень судів, оскільки
позивачка перебувала у трудових
відносинах з Інститутом європейських
досліджень НАН України, який є
самостійною юридичною особою.

Доводи заступника прокурора м. Києва на
недотримання судами вимог п. 32
постанови Пленуму Верхового Суду
України від 06 листопада 1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» не може бути
підставою для задоволення касаційної
скарги, оскільки на підставі постанови
Пленуму Верховного Суду України від 25
травня 1998 № 15 вказаний пункт було
скасовано.

У ст. 236 КЗпП України передбачено, що у
разі затримки власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення органу, який розглядав
трудовий спір про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

При цьому вказана норма не містить
жодних виключень та не передбачає
звільнення власника чи уповноваженого
ним органа від оплати середнього
заробітку за час невиконання судового
рішення про поновлення на роботі за
відсутності вини власника у такій
затримці. Необхідне встановлення
самого факту невидачі наказу про
поновлення на роботі за наявності
рішення суду та вимоги державного
виконавця.

У п. 34 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 1992 року № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснено, що відповідно до
правил ст. 24 КЗпП України рішення про
поновлення на роботі вважається
виконаним з дня видання власником або
уповноваженим ним органом про це
наказу.

Разом з тим посилання осіб, які подали
касаційні скарги на неправильне
визначення розміру середнього
заробітку для обчислення суми за час
затримки заслуговують на увагу.

Матеріали справи містять докази про
середню заробітну плату - 392 грн
06 коп., так як у мотивувальній частині
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 08 лютого 2010 року зазначено
саме такий розмір.

Доказів про визначення середньої
заробітної плати у розмірі 503 грн
12 коп. матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого
1995 року № 100 (далі - Порядок),
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Вказані вимоги закону суди попередніх
інстанцій не врахували.

Також рішенням стягнуто грошову
компенсацію за час затримки розрахунку
з заробітної плати. Разом з тим
матеріали справи містять докази, що
позивачка отримувала грошові кошті,
стягнуті рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 08 лютого 2010
року, частинами. Проте розрахунку
грошової компенсації, який міг би бути
доказом, матеріали справи не містять, а
наданий розрахунок судом не
перевірений і у мотивувальній частині
не наведений.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Тобто висновки суду ґрунтуються на
припущеннях, що є порушенням ст. 4 ст. 60
ЦПК України.

Судом не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК
України, не встановлено фактичні
обставини, не досліджено докази, надані
сторонами, та не надано цим доказам
відповідної правової оцінки, а суд
касаційної інстанції зазначеними
повноваженнями не наділений, тому
судові рішення належить скасувати, а
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 342, 343, 344, 345, 349
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної установи
«Інститут всесвітньої історії
Національної академії наук України»
задовольнити частково.

Касаційну скаргу заступника прокурора
м. Києва задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02
липня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: Л.М. Мазур А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана