АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/2440/13-ц
Провадження №22-ц/792/2140/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Заїки В.М.,

суддів:Варвус Ю.Д.,Пастощука М.М.,

при секретарі:
Кошельнику В.М.,

за участю: прокурора
Параскевича О.Г.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державної
казначейської служби України на
рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 29 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
прокуратури Хмельницької області,
Державної казначейської служби
України про стягнення моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності та
застосуванням запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2013 року ОСОБА_3, звертаючись до
суду з названим позовом, вказував, що 31
березня 2000 року співробітником УСБУ в
Хмельницькій області була порушена
кримінальна справа за фактом нібито
складання завідомо неправдивих
документів службовими особами
Нетішинського МВ УМВС України в
Хмельницькій області та Нетішинського
міського суду, а також винесення
завідомо неправдивої постанови за
ознаками злочинів, передбачених
ст.ст.165 ч.2, 172 ч.2, 176 ч.1 КК України (в
редакції 1960 року).

Позивач вказував, що 31 січня 2005 року
прокуратурою Хмельницької області
відносно нього було незаконно порушено
кримінальну справу за ознаками
злочинів, передбачених ст.27 ч.5, 212 ч.3, 27
ч.5, 364 ч.2,27 ч.5, 366 ч.2 КК України. 21 березня
2005 року позивачу пред'явлено
обвинувачення за вищевказаними
статтями та обрано міру запобіжного
заходу - підписка про невиїзд. 03 червня
2005 року досудове слідство було
закінчено та зазначену кримінальну
справу з обвинувальним висновком
направлено для судового розгляду.

14 квітня 2008 року постановою
Острозького районного суду зазначену
кримінальну справу було направлено
Острозькому міжрайонному прокурору
Рівненської області для організації
проведення додаткового розслідування.
В подальшому Генеральною прокуратурою
України підсудність кримінальної
справи визначено за прокуратурою
Рівненської області. 26 грудня 2011 року
прокуратурою Рівненської області
винесено постанову про закриття
стосовно нього кримінальної справи на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 213 КПК

________________________________________________________________________
______________________

Головуючий у першій інстанції:
Ходоровський Б.В..
Категорія: 33

Доповідач: Заїка В.М.

України - за недоведеністю участі у
вчиненні інкримінованих злочинів,
запобіжний захід -підписку про невиїзд
скасовано. В обґрунтування позову
позивач вказував, що внаслідок
незаконного порушення проти нього
кримінальної справи за ознаками
злочинів, передбачених ст.ст. 27 п.5, ст. 212
ч. 3, ст. 27 п. 5, 364 ч.2, ст.27 п. 5 366 ч. 2 КК
України незаконного притягнення в
якості обвинуваченого, незаконного
обрання запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд, штучного
створення доказів обвинувачення, йому
заподіяна моральна шкода, яка полягає у
порушенні нормальних життєвих
зв'язків, душевних стражданнях,
обмеженні у вільному пересуванні.
Внаслідок порушення кримінальної
справи погіршились відносини з
багатьма знайомими, які перестали з ним
спілкуватись. Посилаючись на положення
чинного законодавства, вказував, що у
зв'язку із закриттям кримінальної
справи, має право на відшкодування
моральної шкоди. Зазначав, що під
слідством та судом перебував з 2000 року,
крім того, незаконними діями та умисною
бездіяльністю відповідачів,
продовжують спричинятися йому
моральні страждання і по теперішній
час. У зв'язку з вищевикладеним, позивач
просив стягнути з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Державного бюджету
України, шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку на його
користь моральну шкоду в розмірі 3 000
000 грн. В ході розгляду справи зменшив
позовні вимоги та просив стягнути на
його користь моральну шкоду визначену
у висновку судово - психологічної
експертизи.

Рішенням Нетішинського міського суду
від 29 вересня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з Державного бюджету України
шляхом списання коштів з відповідного
рахунку Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_3 101 094
грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Державна
казначейська служба України просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права. Вказує, що в позовній заяві
позивач не навів, а суд при вирішенні
спору не здобув доказів протиправності
дій Державної казначейської служби
України та причинно-наслідковий
зв'язок між протиправністю дій
відповідача та заподіяною моральною
шкодою ОСОБА_3 Тобто, вказує, що
підстави для відшкодування шкоди саме
Державною казначейською службою
України суду не були надані, а
положення чинного законодавства не
передбачають такого обов'язку. Суд
першої інстанції помилково ототожнив
Державу Україна з державним органом.
Крім того, апелянт вказує, що не є
належним відповідачем по справі,
оскільки заподіяння ним шкоди не
доведено, отже не перебував з позивачем
у цивільно-правових відносинах, а є
лише органом, який здійснює виконання
рішення суду.

Сторони в установленому
законом порядку повідомленні про
розгляд справи, в судове засідання
ОСОБА_3 та представник Державної
казначейської служби України в судове
засідання не з'явилися.

Представник прокуратури
Хмельницької області заперечив проти
задоволення апеляційної скарги, просив
її відхилити та залишити оскаржуване
рішення без змін.

Заслухавши доповідача,
пояснення учасника процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення цим вимогам
відповідає повністю.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції вірно визначився з
характером правовідносин та дав їм
належну правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 згідно
трудової книжки, з лютого 1989 року по
грудень 2010 року проходив службу в
органах внутрішніх справ (а.с.117)

Постановою від 31 березня 2000 року
співробітника спеціального підрозділу
управління СБУ в Хмельницькій області
порушено за фактом складання завідомо
неправдивих документів та винесення
завідомо неправосудної постанови
посадовими особами Нетішинського МВ
УМВС України в Хмельницькій області та
Нетішинського міського суду
кримінальну справу за ознаками
злочинів, передбачених ст.ст.165 ч.2, 172
ч.2, 176 ч.1 КК України (а.с.136).

Згідно листа від 19 липня 2001 року
слідчого з особливо важливих справ
прокуратури області на ім'я заступника
начальника штабу прикордонних військ
України прокуратурою області
розслідується кримінальна справа
№29/2206 про зловживання окремими
посадовими особами та ухилення
більше 100 осіб від сплати необхідних
платежів, пов'язаних із ввезенням за
кордону автомобілів. Просить
тимчасово заборонити виїзд за
державний кордон України серед інших
осіб і ОСОБА_3 (а.с.126-129).

Постановою від 20 лютого 2002 року
слідчого з особливо важливих справ
прокуратури Хмельницької області
за розглядом матеріалів кримінальної
справи №22/2206 з метою проведення
почеркознавчої експертизи
постановлено відібрати
експериментальні зразки почерку і
підпису ОСОБА_3 (а.с.133). Відповідно до
протоколу від 20 лютого 2002 року у ОСОБА_3
відібрано зразки підпису. (а.с.134).

Постановою слідчого з особливо
важливих справ прокуратури
Хмельницької області Шпартока В.І. від
31 січня 2005 року відносно ОСОБА_3 та
інших осіб було порушено кримінальну
справу за ознаками злочинів,
передбачених ст.ст. 27 ч. 5, 212 ч.2КК
України (в редакції 2001 р.), 366 ч.2 КК
України (в редакції 2001 р.). Кримінальну
справу прийнято до провадження та
об'єднано її зі справою №29/2206 (а.с.137).

Відповідно до довідки від 25 березня
2005 року СМСЧ-4 м. Нетішин ОСОБА_3 з 25
березня 2005 року по 25 травня 2005 року
перебував на стаціонарному
лікуванні з діагнозом гіпертонічна
хвороба 1-2 ст., кризовий перебіг,
виразкова хвороба дванадцяти палої
кишки, стан постійної ремісії, антено
невротичний синдром (а.с.135).

20 серпня 2009 року постановою
прокуратури Хмельницької області
порушено кримінальну справу стосовно
ОСОБА_6 за с.6 ст.19 (в редакції - 1960р.) - ч.2
ст.212 КК України (в редакції 2001 р.),
змінивши кваліфікацію його дій з ч.5
ст.27 - ч.2 ст.212 КК України (в редакції
(2001р.), а також за ч.2 ст.165 (в редакції
1960р.), ч.2 ст.366 КК України (в редакції 2001
р.).

В ході розслідування даної
кримінальної справи постановою
слідчого прокуратури Хмельницької
області від 20 серпня 2009 року ОСОБА_3 був
притягнутий як обвинувачений(а.с.140).

З постанови слідчого з особливо
важливих справ слідчого відділу
прокуратури Рівненської області про
закриття кримінальної справи від 26
грудня 2011 року вбачається, що порушену
31 березня 2000 року кримінальну справу
№29/2206 за ознаками злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 165, ч. 2 ст. 172, ч. 1
ст. 176 КК України, по обвинуваченню,
крім інших і ОСОБА_3 за ст.ст.27
ч.5, 212 ч.3 КК України ( в редакції 2001
року), 165 ч.2 КК України ( в
редакцій 1960 року), 366 ч.2 КК
України ( в редакції 2001 року)
провадженням закрито на підставі п. 2 ч.
1 ст. 213 КПК України, тобто у зв'язку
недоведеності його участі у
вчиненні злочинів (а.с.14-113).

Таким чином, ОСОБА_3 був незаконно
притягнутий до кримінальної
відповідальності, перебував під
слідством та судом у період з 31 січня 2005
року по 26 грудня 2011 року, що становить 83
календарні місяці, за цей час зазнав
моральних страждань.

Задовольняючи позов, суд прийшов
до обґрунтованого висновку про те, що з
врахуванням вимог закону та
встановлених обставин справи позивач
має право на відшкодування за рахунок
коштів Державного бюджету моральної
шкоди, яка була йому заподіяна в зв'язку
з незаконним притягненням як
обвинуваченого.

За вимогами Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду" в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176
ЦК України, шкода в порядку,
передбаченому цими нормами, може бути
відшкодована лише внаслідок обставин,
визначених ст. 1 цього Закону, а право на
її відшкодування виникає у випадках,
зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин передбачено, що підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного
Закону право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

Статтею 4 цього ж Закону
передбачено, що відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, суд повинен визначити страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що
призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру, при
цьому суд зобов'язаний враховувати, що
таке відшкодування проводиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць на момент перебування
під слідством чи судом (ст. 13 Закону).

Пунктом 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31
березня 1995 року № 4 передбачено, що у
випадку, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати, що діє на час розгляду справи.

Крім того, визначаючи розмір
відшкодування, суд має керуватися
принципами рівності, поміркованості,
розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної
шкоди має бути не більш, ніж достатнім
для розумного задоволення потреб
потерпілої особи і не повинен
призводити до її збагачення.

Діючи у відповідності з вимогами
закону та фактичними обставинами
справи, суд першої інстанції
обґрунтовано визначив розмір
моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_3,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати на час ухвалення
рішення суду в мінімальній сумі 101 094
грн.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставність рішення суду в частині
задоволення позовних вимог до
Державної казначейської служби
України слід відхилити.

Як вбачається з рішення, суд
стягнув кошти безпосередньо з
Державного бюджету України, а не з
державної казначейської служби, шляхом
списання коштів з відповідного рахунку
Державної казначейської служби
України.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу
України (далі - БК України) в Україні
застосовується казначейська форма
обслуговування Державного бюджету
України, яка передбачає здійснення
Державним казначейством України
операцій з коштами державного бюджету.
Проте Державне казначейство України не
є розпорядником бюджетних коштів та не
уособлює державу в бюджетних
відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 БК
України, бюджетні кошти
використовуються тільки на цілі,
визначені бюджетними призначеннями,
які встановлюються Законом України
«Про Державний бюджет України».

Отже, стягнення шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду, провадиться за
рахунок Державного бюджету України,
шляхом списання коштів з відповідного
казначейського рахунку, а не
безпосередньо з Державної
казначейської служби України.

Не спростовують висновків суду і інші
доводи апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно
встановлені фактичні обставини справи,
дана їм належна оцінка, порушень норм
матеріального та процесуального права
не допущено, а тому підстав для
скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст.307,308,315,319, ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України
відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 29 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М.Заїка