Справа № 203/4646/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 жовтня 2014 року          Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого – судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі – Авраменко А.М.,

за участю позивача – ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, –

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернулась позивач із вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
послалась на те, що з 16 січня 1993 року
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого
сторони спільних неповнолітніх дітей
не мають. Спору з приводу спільного
майна між сторонами також немає. З 1999
року подружжя проживає окремо,
спільного господарства не веде і
шлюбні відносини між ними фактично
припинені, причиною чого є зникнення у
подружжя почуття кохання,
взаєморозуміння, поваги один до одного,
що унеможливлює спільне подружнє
життя. Позивач вважає, що родина
розпалася остаточно і не може бути
відновлена.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримала, наполягала
на їх задоволенні, вказавши також, що не
бажає змінювати своє прізвище на
дошлюбне.

Відповідач в судове засідання не
з’явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, в зв’язку із чим суд вважає за
можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК
України здійснити розгляд даної
цивільної справи в заочному порядку
відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК
України.

Вислухавши пояснення позивача та
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

16 січня 1993 року між сторонами у справі
було укладено шлюб, який зареєстровано
відділом РАЦСу виконкому
Бабушкінської райради народних
депутатів м. Дніпропетровська за
актовим записом №44 (а.с.4).

Як встановлено в судовому засіданні та
не спростовується матеріалами справи,
у сторін наразі немає спільних
неповнолітніх дітей, шлюбні відносини
між позивачем та відповідачем фактично
припинені з 1999 року, з цього ж часу
подружжя не підтримує тісних стосунків
та проживає окремо. Причиною
припинення шлюбних відносин стала
відсутність в родині взаєморозуміння,
зникнення почуття кохання, відсутність
взаємоповаги в подружжя один до одного,
що призводило до постійних конфліктів,
а відтак негативно впливало на шлюбні
відносини. Спору щодо розподілу майна
подружжя між сторонами немає.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами СК
України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен
учасник сімейних відносин, який досяг
чотирнадцяти років, має право на
безпосереднє звернення до суду за
захистом свого права або інтересу.
Способом захисту сімейних прав та
інтересів зокрема є припинення
правовідношення.

Згідно ст.104 СК України підставою для
припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105, 106, 110 СК України
вказана вище форма припинення шлюбу у
випадку відсутності у подружжя
спільних неповнолітніх дітей та за
відсутності згоди одного з подружжя на
розірвання шлюбу можлива за позовною
заявою одного з подружжя на підставі
рішення суду.

Відповідно до ст.115 СК України рішення
суду, яким задоволено позов про
розірвання шлюбу і яке набрало
законної сили, засвідчує факт
розірвання шлюбу.

У відповідності до норми ст.112 СК
України з метою встановлення наявності
підстав для розірвання шлюбу за
позовом одного з подружжя суд з’ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини та інші обставини життя
подружжя. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
дітей, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги ту обставину, що
подружжя стосунки не підтримує, шлюбні
відносини між позивачем та
відповідачем фактично припинені вже
тривалий час та більше не
відновлювались, позивач наполягає на
розірванні шлюбу, зберігати шлюб з
відповідачем не бажає, суд приходить до
висновку, що шлюб сторін по даній
справі розпався остаточно, відновлений
бути не може, а тому підлягає
розірванню.

Приймаючи до уваги висловлене
позивачем в судовому засіданні бажання
не змінювати своє прізвище після
розірвання шлюбу, суд вважає за
необхідне у відповідності до ст.113 СК
України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище
позивача, змінене нею при реєстрації
шлюбу з відповідачем, після розірвання
шлюбу залишити незмінним – «Юденкова».

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.104-106, 110, 112, 113, 115 СК України, ст.ст.3,
10, 11, 57-61, 169, 197, 208, 212-215, Главою 8 Розділу
ІІІ ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 16 січня 1993 року
відділом РАЦСу виконкому
Бабушкінської райради народних
депутатів м. Дніпропетровська, актовий
запис №44, – розірвати.

Прізвище ОСОБА_1, яке було змінено нею
під час укладення шлюбу, після
розірвання шлюбу залишити без змін –
«Юденкова».

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
про перегляд заочного рішення, яка може
бути подана відповідачем протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем протягом 10 днів з
дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя

Ф.Ф. Маймур