УХВАЛА

іменем україни

08 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Гончара
В.П., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 09
грудня 2013 року, ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 30
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, в обґрунтування
посилаючись на те, що між банком та
ОСОБА_3 21 січня 2008 року було укладено
кредитний договір № IFXRRX10610113, за
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 9 965 грн 55 коп. зі сплатою 12 %
річних за користування кредитом
строком на 24 місяці. Позивач вважав, що
внаслідок порушення ОСОБА_3 графіку
погашення кредиту утворилась
заборгованість у розмірі 80 530 грн 90 коп.,
яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 09
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 30 січня
2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
вказані рішення суду першої інстанції
та ухвалу апеляційного суду і
направити справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходив із того, що позивачем надано
Умови та правила надання банківських
послуг (далі - Умови) за 2009 рік, які
відповідачем не підписані, тоді як
кредитний договір між сторонами було
укладено 21 січня 2008 року. Крім того,
банк здійснив нарахування пені та
штрафу на підставі пунктів 5.1 та 5.3, які
відсутні в наданих ним Умовах та заяві
позивальника, тому дійшов висновку про
те, що позивачем не доведені позовні
вимоги.

Проте з такими висновками судів
погодитись в повній мірі не можна,
оскільки суди дійшли їх з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Судами встановлено, що 21 січня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № IFXRRX10610113,
за умовами якого останній отримав
кредит у розмірі 9 965 грн 55 коп. зі
сплатою 12 % річних за користування
кредитом строком на 24 місяці.

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за
кредитним договором не виконує.

Відповідно до розрахунку
заборгованості, проведеного 20 березня
2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»,
заборгованість за кредитним договором
від 21 січня 2008 року № IFXRRX10610113 складає 80
530 грн 90 коп., з яких: 9 965 грн 57 коп. -
заборгованість за кредитом, 1368 грн 74
коп. - заборгованість за процентами, 5261
грн 74 коп. - заборгованість з комісії, 59
623 грн 85 коп. - пеня, 500 - штраф (фіксована
частина), 3811 грн - штраф (процентна
складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Згідно з положенням ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Відповідно до заяви позичальника від 21
січня 2008 року банк надає
позичальникові кредит у розмірі 9 965 грн
57 коп., а позивальник зобов'язується в
строк до 21 січня 2010 року повернути
кредитні кошти зі сплатою 1 % на місяць
на суму залишку заборгованості за
кредитом, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту в
розмірі 239 грн 17 коп. та комісії,
зазначені в заяві та Умовах строки. У
разі порушення позичальником
зобов'язань за кредитним договором
позичальник сплачує банку пеню, розмір
якої визначено у п. 5.1 Умов за кожен день
прострочення.

Суд першої інстанції, з яким погодився
й апеляційний суд, дійшов висновку про
те, що оскільки банк не надав Умов,
чинних на момент підписання заяви
позичальника та отримання
відповідачем кредиту, якими
передбачені розмір пені, штрафу та
комісії, то відсутні підстави для
задоволення позову в частині стягнення
пені, штрафу та комісії.

Однак судові рішення в цій частині не
можуть вважатись законними та
обґрунтованими, оскільки судами не
були досліджені Умови, які діяли на
момент підписання заяви позичальника
та є невід'ємною частиною кредитного
договору.

Крім того, ухвалюючи рішення про
відмову в позові в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
та процентами, суд першої інстанції в
порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
та апеляційний суд в порушення вимог
ст. ст. 303, 315 ЦПК України, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду, на вищевказані норми закону та
обставини справи уваги не звернули;
залишили поза увагою те, що відповідач,
підписуючи заяву позичальника,
погодився із зазначеними в ній умовами
кредитування та сплати 1 % на місяць (12 %
річних) за користування кредитом, але в
установлений строк - до 21 січня 2010 року
отримані кошти не повернув; не
з'ясували, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин та
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що допущені судами
порушення норм матеріального та
процесуального права унеможливлюють
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 09
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 30
січня 2014 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О. Кузнєцов

Судді:
В.П. Гончар

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук