АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К. І.

Суддів: Винту Ю.М., Лисака І.Н.,

Секретаря: Скрипник С.В.

З участю: представника ОСОБА_1
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання його таким, що
втратив право користування житловим
будинком та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна подружжя, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, який діє за договором в
інтересах ОСОБА_1, на рішення
Заставнівського районного суду від 26
вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 подала позов
до ОСОБА_3 про визнання його таким, що
втратив право користування житловим
будинком.

Посилалася на такі обставини.

У зареєстрованому шлюбі вона із ОСОБА_3
перебувала в період з листопада 2003 року
по травень 2010 року. Офіційно шлюб між
ними розірвано 12 травня 2010 року видачею
відділом реєстрації актів цивільного
стану Заставнівського районного
управління юстиції Чернівецької
області свідоцтва про розірвання
шлюбу.

Згідно договору купівлі-продажу від 16
червня 2005 року їй належить на праві
особистої приватної власності
житловий будинок з господарськими
будівлями за АДРЕСА_1. У вказаному
будинку, крім неї та її сина,
зареєстрований також ОСОБА_3 Він не є
членом її сім'ї і не проживає у будинку
з літа 2010 року, тому втратив право
користування житловим будинком.

________________________________________________________________________
______________________

Провадж. №22-ц/794/1523/14
Головуючий у першій
інстанції Пухарєва О.В.

Категорія: 46
Доповідач:
Заводян К.І.

Просила визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування житловим
будинком АДРЕСА_1, у зв'язку з не
проживанням в ньому понад один рік без
поважних причин.

У червні 2014 року ОСОБА_3 подав
зустрічний позов до ОСОБА_1 про
розподіл спільного сумісного майна
подружжя.

Посилався на такі обставини.

08 листопада 2003 року він зареєстрував
шлюб із ОСОБА_1

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

12 травня 2010 року шлюб між ними
розірвано.

У період шлюбу вони придбали житловий
будинок АДРЕСА_1. Згідно договору
купівлі-продажу від 16 червня 2005 року
покупцем була ОСОБА_1 Відповідно право
власності на будинок було
зареєстровано за нею .

Вважає, що оскільки спірний житловий
будинок був придбаний ними під час
шлюбу, то він є їх спільною сумісною
власністю.

Після розірвання шлюбу він залишався
проживати в спірному будинку. ОСОБА_1
першою виїхала з будинку, переїхавши
проживати до своїх батьків.

Протягом останніх чотирьох років він
часто виїжджає на заробітки по Україні
та за її межами, але при кожному
поверненні навідується до будинку. В
спірному будинку знаходяться його
особисті речі.

Після розлучення він не підтримує з
ОСОБА_1 жодних відносин. Питання про
поділ між ними спільного майна не
виникало. Він був переконаний, що
спірний будинок належить йому з ОСОБА_1,
як спільне сумісне майно подружжя.

Просив розподілити між ним та ОСОБА_1
сумісно набуте майно, визнавши за ним
та за ОСОБА_1, за кожним, право власності
на ? частку будинку та господарських
будівель і споруд, розташованих по
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 на його користь
витрати на оплату судового збору.

Ухвалою Заставнівського районного
суду від 19 червня 2014 року зустрічний
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя в рівних
частках об'єднано в одне провадження з
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3. про визнання
його таким, що втратив право
користування житловим будинком.

Рішенням Заставнівського районного
суду від 26 вересня 2014 року в задоволені
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Житловий будинок та господарські
будівлі і споруди, розташовані по
АДРЕСА_1, визнано спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

За ОСОБА_3 і за ОСОБА_1, за кожним,
визнано право власності на ? частку
будинку та господарських будівель і
споруд АДРЕСА_1.

У відшкодування витрат на оплату
судового збору з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 стягнуто 243 грн. 60 копійок.

ОСОБА_2, який діє за договором в
інтересах ОСОБА_1, подав на рішення
суду апеляційну скаргу.

Вважає, що суд неповно з'ясував
обставини справи, а висновки суду не
відповідають встановленим обставинам
справи. Судом порушені норми
матеріального та процесуального права.

Суд не звернув уваги, що ОСОБА_3 не
заявляв вимоги про визнання спірного
житлового будинку об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Суд вийшов за межі позовних вимог за
зустрічним позовом, чим грубо порушив
вимоги ч.1 ст.11 ЦПК України щодо
диспозитивності цивільного
судочинства.

Висновки суду про визнання житлового
будинку, господарських будівель та
споруд спільною сумісною власністю
подружжя є хибними, вони не
відповідають обставинам справи та
доказам, здобутим у судовому засіданні.

Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов ОСОБА_1, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
відмовити.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що шлюб між ОСОБА_1.і
ОСОБА_3 був зареєстрований 08 листопада
2003 року.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився
син ОСОБА_5.

12 травня 2010 року шлюб між ними
розірвано.

У період шлюбу за договором
купівлі-продажу від 16 червня 2005 року,
ними було придбано житловий будинок
АДРЕСА_1. Згідно договору
купівлі-продажу покупцем була ОСОБА_1
Відповідно право власності на будинок
було зареєстровано за нею.

Під час перебування у шлюбі і після
його розірвання спору щодо спільного
нерухомого майна у сторін не виникало.

Право ОСОБА_3 на житловий будинок
порушено позовом до нього про визнання
таким, що втратив право користування
житловим будинком, у зв'язку з чим він
подав до ОСОБА_1 позов про поділ
вказаного житлового будинку в рівних
частках - по ? частці за кожним.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №
11 спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин
2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Зазначені норми права припускають
існування факту права спільної
сумісної власності подружжя щодо
кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно
від тієї обставини, хто є набувачем за
договором, забудовником будівлі, та на
чиє ім'я було зареєстровано право
власності на таку річ.

Поширення цього правового режиму на
кожну набуту у шлюбі річ (презумпція
права спільної сумісної власності)
існує доти, доки у суді не доведено інше
кимось із подружжя.

У зв'язку з цим не можна погодитися з
доводами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,
викладеними в апеляційній скарзі, про
відсутність в позові вимоги про
визнання спірного житлового будинку
об'єктом права спільної сумісної
власності і порушення судом принципу
диспозитивності цивільного
судочинства.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що
будинок є її особистою власністю,
оскільки кошти на його придбання їй
надала мати. Вказані доводи не
підтверджені належними і допустимими
доказами.

Відповідно до частини 1 статті 69
Сімейного кодексу України, ст.372 ЦК
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Згідно частини 1 статті 70 Сімейного
кодексу України у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

На збільшення розміру частки одного із
колишнього подружжя ніхто із сторін по
спору не наполягав.

На підставі наведеного та доказів, що є
в матеріалах справи, суд обґрунтовано
задовольнив позов ОСОБА_3 про визнання
житлового будинку АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3,
здійснив його поділ між ними в рівних
частках - по ? частці за кожним.

Відповідно до част.3 ст.372 ЦК України у
разі поділу майна між співвласниками
право спільної сумісної власності на
нього припиняється.

Відповідно до ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

ОСОБА_3 є власником ? частки житлового
будинку АДРЕСА_1 Заставнівського
району. За правилами ст.ст.319, 321 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
чи обмежений у його здійсненні. Тому
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив ОСОБА_1 в її позові про
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування житловим будинком.

Рішення суду відповідає встановленим
обставинам справи, вимогам
матеріального і процесуального права,
підстав для його скасування не
убачається.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за
договором в інтересах ОСОБА_1,
відхилити.

Рішення Заставнівського районного
суду від 26 вересня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: