Справа №482/853/14-ц 30.10.2014 30.10.2014 30.10.2014
Провадження №22-ц/784/2799/14 ї
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого:Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В, Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання:
Романенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, без участі сторін, цивільну
справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 8
вересня 2014 року, ухваленого за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «Приватбанк»)

до

ОСОБА_4

про стягнення кредитної
заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідно до
укладеного договору № NKGORK05100031 від 4
травня 2006 р. ОСОБА_4 отримала кредит у
розмірі 5 212 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення до 4 травня 2009 р.

Уточнивши свої вимоги під час судового
розгляду та посилаючись на те, що
відповідачка порушує кредитні
зобов'язання та станом на 23 липня 2014 р.
має заборгованість у розмірі 18 476 грн. 30
коп. (5004 грн. 73 коп. - заборгованості по
відсоткам, 3 471 грн. 57 коп. - пені),
позивач просив стягнути з відповідача
вказану заборгованість.

Рішенням Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 8 вересня 2014
року в задоволенні позову відмовлено

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на невірне
застосування судом строку позовної
давності, просили рішення суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до статті 526, частин 1 статті
530 ЦК зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, в тому числі
сплата неустойки (стаття 611 ЦК).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події
(частина 1 статті 530 ЦК).

Статтею 256 ЦК визначено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено
відповідачкою, є підставою для відмови
у позові (частина 4 статті 267 ЦК). Перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається
заново (стаття 264 ЦК).

Загальна позовна давність встановлена
тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).
Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки - штрафу, пені ( частина 2
статті 258 ЦК).

Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з частиною 3 статті
254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

З матеріалів справи вбачається, що 4
травня 2006 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_4 укладено кредитний договір,
за яким банк надав відповідачці 5 212
грн. кредиту зі сплатою базової
процентної ставки 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом
(а.с.30-33) строком до 4 травня 2009 р.

У зв'язку з тим, що відповідачкою
зобов'язання виконувались не належним
чином за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк»
Новоодеським районним судом
Миколаївської області від 22 січня 2009 р.
було видано судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_4 на користь банку
заборгованості станом на 22 серпня 2008 р.
у розмірі 4038 грн. 92 коп. Постановою
державного виконавця від 25 квітня 2014 р.
закінчено виконавче провадження у
зв'язку з фактичним повним виконанням
вищезазначеного рішення суду.

Звертаючись до суду у квітні 2014 р.
позивач просив стягнути з відповідачки
заборгованість про процентам у розмірі
5004 грн. 73 коп. та 13 471 грн. 57 коп. пені.

Разом з цим, з наданого відповідачем
розрахунку заборгованості вбачається,
що з листопада 2010 р. нарахування по
процентам за користування кредитними
коштами за цим кредитним договором не
проводилось ( а.с. 26-29), а отже, право
вимоги до ОСОБА_4 про стягнення
процентів за користування кредитними
коштами виникло саме у листопаді 2010 р.

Проте, позивач звернувся з такими
вимогами до суду лише у квітні 2014 р.,
тобто зі спливом строку позовної
давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається , що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно , тощо).

За такого, основний висновок суду про
пропуск позивачем строку позовної
давності, який просила застосувати
відповідачка, є вірним, а тому суд
правильно відмовив у задоволенні
позову.

Посилання апелянта на те, що мало місце
переривання перебігу строку позовної
давності, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки з наданої
банком виписки з рахунку, вбачається,
що з 2012 р. відповідачка сплачувала борг
за судовим наказом від 22 січня 2009 р.,
що не можна вважати визнанням боргу.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування судового
рішення, ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити, а рішення
Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 8 вересня 2014
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: