Справа № 369/6034/14-ц Головуючий у І
інстанції Медвідь Н.О.Провадження №
22-ц/780/5120/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 47
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 24
липня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: служба у справах
дітей Києво-Святошинської районної
державної адміністрації про надання
дозволу на виготовлення проїзного
документу дитини для виїзду за кордон
без згоди батька і надання дозволу на
тимчасовий виїзд за межі України
дитини без дозволу другого з батьків,-

Встановила :

ОСОБА_2 звернулася до суду з названим
позовом, посилаючись на те, що вона з
30.04.1989 перебуває у шлюбі з відповідачем.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Вказувала, що навесні 2012 року чоловік
поїхав, як він повідомив її, у
відрядження на заробітки до південної
Азії, а саме у Камбоджу. Згодом з
відповідачем пропав зв'язок на
тривалий час. Наприкінці літа 2012 року
вона дізналась, що відповідач був
затриманий поліцією на території
Демократичної Соціалістичної
Республіки Шрі-Ланка за вчинення
кримінального злочину.

МЗС України повідомило їй, що за
інформацією Посольства України в Індії
відповідач затриманий поліцією
Шрі-Ланки та підозрюється у
несанкціонованому отриманні грошових
коштів через мережу банкоматів
місцевих банків із застосуванням
підробних банківських карток.

З листа від 10.06.2014 Посольства України в
Індії їй стало відомо, що її чоловік -
відповідач по даній справі був
засуджений 27.06.2013 Верховним Судом
Демократичної Соціалістичної
Республіки Шрі-Ланка до двох років
позбавлення волі та сплати штрафу в
розмірі 5,2 млн. ланкійських рупій. На
даний момент відповідач відбуває
покарання у ланкійській в'язниці
Велікада.

Позивачці також було роз»яснено, що
Посольство України знаходиться в
Індії, за сумісництвом обслуговує і
Шрі-Ланку, але на даний час. позбавлено
можливості надати їй допомогу в
отримані нотаріально засвідченої
згоди від відповідача, який відбуває
покарання у ланкійській в'язниці
Велікада, на виготовлення проїзного
документу дитини для тимчасового
виїзду її закордон.

У зв»язку з чим , позивачка разом з
дитиною не може виїхати за кордон ні на
відпочинок, ні на навчання, хоча таке
бажання та можливість є.

Просила надати дозвіл на
виготовлення проїзного документу на
тимчасовий виїзд за межі України
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу
батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2. Надати
дозвіл на тимчасовий виїзд за межі
України дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
згоди і супроводу батька ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2, в супроводі матері ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_3, або без такого, до
досягнення дитиною шістнадцятиріччя.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду від 24.07.2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
просила скасувати рішення суду з
підстав невідповідності вимогам
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 1989 року.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Навесні 2012 року чоловік позивачки
виїхав на заробітки до південної Азії,
а саме до Камбоджі. Наприкінці літа 2012
року позивачка дізналась, що її
чоловіка затримано поліцією на
території Демократичної
Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка за
вчинення кримінального злочину.

МЗС України повідомило їй, що за
інформацією Посольства України в Індії
відповідач затриманий поліцією
Шрі-Ланки та підозрюється у
несанкціонованому отриманні грошових
коштів через мережу банкоматів
місцевих банків із застосуванням
підробних банківських карток.

З листа від 10.06.2014 року Посольства
України в Індії видно, що ОСОБА_3
засуджений 27.06.2013 року Верховним Судом
Демократичної Соціалістичної
Республіки Шрі-Ланка до двох років
позбавлення волі та сплати штрафу в
розмірі 5,2 млн. ланкійських рупій та на
даний момент відбуває покарання у
ланкійській в'язниці Велікада(м.
Коломбо, ДСР Шрі-Ланка) (а.с.8).

З матеріалів справи встановлено, що
адвокат позивачки звертався до
відповідного департаменту за місцем
відбуття ОСОБА_3 покарання (Шрі-Ланка, м.
Клоломбо) з клопотанням про передачу
ув»язненому судових позовів та судової
повістки (а.с.28-31).

З пояснень ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_5 відповідь на їх звернення не
отримано.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що
загальними засадами цивільного
законодавства є: 1) неприпустимість
свавільного втручання у сферу
особистого життя людини; 2)
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом; 3)
свобода договору; 4) свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом; 5) судовий захист
цивільного права та інтересу; 6)
справедливість, добросовісність та
розумність.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.
Суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею положень частин
другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. З ст. 313 Цивільного
Кодексу України фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Згідно ч. 4 цієї ж статті фізична
особа може бути обмежена у здійсненні
права на пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" та постанови
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року N 57 "Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України" виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, і без згоди та супроводу
другого з батьків може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України", встановлено, що
виїзд за межі України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків або у супроводі осіб,
які уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із
змінами і доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16- річного віку,
здійснюються лише за згодою обох
батьків (усиновлювачів) та в їх
супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку.

Згідно ст. 155 СК України, здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності. Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

На виїзд за межі України громадян, які
не досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків, згода другого з
батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Статтею 18 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, передбачено, що оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви батьків
(законних представників батьків чи
дітей), а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 313 ЦК
України, фізична особа, яка досягла
шістнадцяти років, має право на вільний
самостійний виїзд за межі України.

Право на свободу пересування має
первинне закріплення у ст. 33
Конституції України, ст. 13 Загальної
декларації прав людини, ст. 2 Протоколу N
4 Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, ст. 12 Міжнародного пакту
про громадянські та політичні права та
ст. 313 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до Постанови
ПленумуВерховного Суду України «Про
судове рішення у цивільній справі» № 14
від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, то суд повинен встановити,
чи були порушені, невизнані або
оспорені права, свободи чи інтереси цих
осіб, а якщо були, то вказати, чи є
залучений у справі відповідач
відповідальним за це.

Відмовляючи позивачці у
задоволенні позову, суд виходив з того,
що остання не довела та не надала
доказів щодо порушення її прав та прав
неповнолітнього сина на свободу
пересування, а тому дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог

З даним висновком суду у повній
мірі погодитися не можна.

Статтею 141 СК України визначена
рівність прав і обов'язків батьків
відносно дитини. Проте, таке своє право,
зокрема щодо спільної поїздки з
дитиною на відпочинок за кордон,
позивачка реалізувати не може по
причині відсутності згоди відповідача
і, як вбачається з листів МЗС України,
фактичної неможливості отримання
такої згоди.

Судом встановлено, що батько
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, засуджений 27.06.2013
Верховним Судом Демократичної
Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка до
двох років позбавлення волі та сплати
штрафу в розмірі 5,2 млн. ланкійських
рупій та на даний момент відбуває
покарання у ланкійській в'язниці
Велікада(м. Коломбо, ДСР Шрі-Ланка, що
підтверджується листом від 10.06.2014
Посольства України в Індії від 10.06.2014
(а.с.8).

З матеріалів справи встановлено, що
адвокат позивачки звертався до
відповідного департаменту за місцем
відбуття ОСОБА_3 покарання (Шрі- Ланка,
м.Клоломбо) з клопотанням про передачу
ув»язненому судових позовів та судової
повістки, проте його звернення
залишено без реагування (а.с.28-31).

Зазначені обставини свідчать про
те, що у даному випадку, неповнолітня
дитина сторін позбавлено можливості
тимчасово виїхати зі своєю матір»ю за
межі України за згодою та у супроводі
батька дитини, оскільки отримати таку
згоду та відповідний документ від
нього неможливо.

Вказані обставини впливають та
безпосередньо пов»язані з порушенням
прав та законних інтересів позивачки
та її неповнолітньої дитини у
здійсненні їх конституційного права на
вільне пересування за межі держави.

З огляду на викладене, колегія
вважає, що висновки суду не
ґрунтуються на дійсних обставинах
справи, а рішення суду не відповідає
вимогам ст..212-214 ЦПК України, у зв»язку з
чим підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог позивачки.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України,
колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 24
липня 2014 року скасувати. Ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
служба у справах дітей
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації про надання
дозволу на виготовлення проїзного
документу дитини для виїзду за кордон
без згоди батька і надання дозволу на
тимчасовий виїзд за межі України
дитини без дозволу другого з батьків -
задовольнити.

Надати дозвіл на виготовлення
проїзного документу та тимчасовий
виїзд за межі України дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу батька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за
межі України дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди і супроводу
батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в супроводі
матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, або без
такого, до досягнення дитиною
шістнадцятиріччя.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді
: