29 вересня 2014 року Московський
районний суд Харківської області у
складі: головуючого судді: Єлізарова
І.Є., при секретарі - Зубковій Г.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
Позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» звернулося до суду з позовом,
у якому просить звернути стягнення на
предмет іпотеки, шляхом визнання за
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» права продажу будьякий
особі-покупцю предмету іпотеки
квартири АДРЕСА_2, з наданням всіх
повноважень продавця. Встановити
початкову ціну предмету іпотеки на
рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, передати в управління
Товариству з обмеженою
відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» квартиру АДРЕСА_2, на період
реалізації з наданням права обладнання
квартири новими охоронними пристроями,
вільного доступу до нерухомого майна,
зміни замків, а також укладення
договорів на охорону зі
спеціалізованими підприємствами.
Представник позивача ТОВ «ОТП
ФАКТОРИНГ Україна» підтримав позовні
вимоги та просив звернути стягнення на
предмет іпотеки, шляхом визнання за
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» права продажу будьякий
особі-покупцю предмету іпотеки
квартири АДРЕСА_2, з наданням всіх
повноважень продавця. Встановити
початкову ціну предмету іпотеки на
рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, передати в управління
Товариству з обмеженою
відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» квартиру АДРЕСА_2, на період
реалізації з наданням права обладнання
квартири новими охоронними пристроями,
вільного доступу до нерухомого майна,
зміни замків, а також укладення
договорів на охорону зі
спеціалізованими підприємствами.
Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що 27 лютого 2008 року між
Закритим акціонерним товариством «ОТП
банк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «ОТП
банк», та громадянкою України ОСОБА_2
був укладений Кредитний договір № ML
12 листопада 2010 року між
Публічним акціонерним товариством
«ОТП банк» та товариством з обмеженою
відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» було укладено договір продажу
кредитного портфелю Б/Н.
Згідно цього договору Публічне
акціонерне товариство «ОТП банк»
відступило, а Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» прийняло на себе зобов'язання
за кредитним договором № ML 702/702/2008 від 27
лютого 2008 року та за договором іпотеки
№ РML 702/702/2008 від 27 лютого 2008 року. І як
позивач вважає, що таким чином до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» перейшли усі права Публічного
акціонерного товариства «ОТП банк»,
щодо права вимоги до боржника за
кредитним договором № ML 702/702/2008 від 27
лютого 2008 року та за договором іпотеки
№ РML 702/702/2008 від 27 лютого 2008 року.
Згідно з кредитним договором
Публічне акціонерне товариство «ОТП
банк» надав відповідачу кредит в сумі 88
000 доларів США. Відповідач в свою
чергу, зобов'язався прийняти, належним
чином використати та повернути
Публічне акціонерне товариство «ОТП
банк» вказані кредитні кошти у строки,
зазначені в п. 1. 6. Кредитного договору,
а також сплатити відповідну плату за
користування кредитом, в порядку та на
умовах які визначених п. п. 1.4., 1.5.
Кредитного договору. Згідно з п. 1.5.1. з
підпунктами 2 Кредитного договору
повернення відповідної частини
кредиту та сплата процентів
здійснються відповідачем щомісяця у
розмірі та строки визначені Графіком
Платежів який є додатком № 1 до
Кредитного Договору.
В порушенні умов зазначеного
кредитного договору відповідач не
погашено належні до сплати суми
кредиту та не сплачені відсотки.
Крім того, 27 лютого 2008 року в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором № ML 702/702/2008 від 27
лютого 2008 року, між Публічне акціонерне
товариство «ОТП банк» та відповідач
був укладений договір іпотеки № РML
702/702/2008 від 27 лютого 2008 року. Згідно з
договором іпотеки, відповідач надав в
іпотеку нерухоме майно, а саме
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. Майно
належало відповідачу на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
нотаріального округу ОСОБА_4 23.03.2007 року
за реєстровим № 944, зареєстрованого КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» 28.03.2007 року, номер
22.02.2011 року Господарським судом
Харківської області була винесена
Постанова про визнання банкрутом ФОП
ОСОБА_2

В ході ліквідаційної процедури
належне відповідачу на праві
власності нерухоме майно - трикімнатну
квартиру АДРЕСА_2, було реалізовано.

Однак, на думку позивача, особа до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі права і несе усі
його обов'язки за іпотечним договором у
тому обсязі і на тих умовах, що існували
до набуття права власності на предмет
іпотеки. За таких обставин відповідач 2
набув статус іпотекодавця і має усі
його права і несе усі його обов'язки за
Договором іпотеки.

Таким чином, позивач просить
звернути стягнення на предмет іпотеки,
шляхом визнання за Товариством з
обмеженою відповідальністю «ОТП
ФАКТОРИНГ Україна» права продажу
будь-який особі-покупцю предмету
іпотеки квартири АДРЕСА_2, з наданням
всіх повноважень продавця. Встановити
початкову ціну предмету іпотеки на
рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, передати в управління
Товариству з обмеженою
відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» квартиру АДРЕСА_2, на період
реалізації з наданням права обладнання
квартири новими охоронними пристроями,
вільного доступу до нерухомого майна,
зміни замків, а також укладення
договорів на охорону зі
спеціалізованими підприємствами.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду був сповіщений в
установленому порядку .

За таких обставин суд прийняв
рішення про заочний розгляд справи, у
відсутність відповідача, оскільки в
справі достатньо матеріалів про права
та взаємовідносини сторін.

Представник відповідач ОСОБА_3
позовні вимоги не визнав, просив
відмовити у їх задоволенні,
посилаючись на наступне.

Постановою Господарського суду
Харківської області від 22.02.2011 року ФОП
ОСОБА_2 була визнана банкрутом,
арбітражного керуючого було
призначено ліквідатором у справі про
банкрутство ФОП ОСОБА_2, у зв'язку з чим
він був зобов'язаний здійснити
реалізацію майно, що належить ФОП
ОСОБА_2, а за рахунок отриманих коштів
погасити борги, виконання яких було
забезпечено іпотекою.

27.12.2012 року ОСОБА_5 став
переможцем відкритого аукціону, після
чого нотаріально уклав і засвідчив
договір купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_2. Договір купівлі-продажу
посвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6.27.12.2012 року, реєстр. Номер
3402, зареєстровано в КП "Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
- витяг про державну реєстрацію прав
від 27.12.2012 року, № 37036337, реєстраційний
номер 17918350. Номер запису П-5-68768 в книзі 1.

Таким чином, ОСОБА_5 відкрито,
законно та офіційно придбав у
власність майно і є добросовісним
набувачем.

06.03.2013 року, Відповідач 2, законно
та офіційно придбала на підставі
договору купівлі-продажу у
добросовісного набувача ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_2. Договір було
посвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстровано в
реєстрі за № 990.

Враховуючи, що позивач не був
власником спірного майна, він не має
права на витребування майна з
добросовісного володіння.

Представник відповідача вважає, що
посилання позивача на те, що всі дії,
які були вчинені відповідачами є
незаконними та здійснені не прозоро, як
того вимагає законодавство, є
необґрунтованими. А ствердження того,
що на думку Позивача, особа до якої
перейшло право власності на квартиру
АДРЕСА_2, набуває статус іпотекодавця і
має всі права і несе усі його обов'язки
за іпотечним договором у тому обсязі і
на тих умовах, що існували до набуття
права власності на предмет іпотеки є
надумани безпідставними та такими що
не відповідають діючому
законодавству.

Представник відповідача ОСОБА_3
позовні вимоги не визнав, заперечував
проти їх задоволення, посилаючись на
те, що відповідач ОСОБА_3 на законних
підставах набула право власності на
квартиру АДРЕСА_2.

Так, відповідач ОСОБА_3 придбала
квартиру АДРЕСА_2, у переможця аукціону,
що відбувся 27.12.2012 року. Про існування
будь яких іпотек, та обмежень і
обтяжень або будь яких порушень
законодавства, що на думку позивача
мали місце під час проведення торгів
або укладення договору купівлі-продажу
відповідачу ОСОБА_3

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 ,
як покупець, що відкрито, законно та
офіційно придбала у власника майно, є
добросовісним набувачем. Враховуючи
те, що позивач не був власником
спірного майна, він не має права на
витребування майна з її добросовісного
володіння.

Представник відповідач позовні
вимоги не визнав, просив відмовити у їх
задоволенні, посилаючись на те, що дії
як нотаріуса щодо зняття заборони
відчуження та як реєстратора Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, щодо виключення
запису з державного реєстру іпотек, а в
подальшому і в посвідченні договору
купівлі - продажу, були вчинені
відповідно до Законодавства України та
не могли завдати шкоди правам та
інтересам позивача.

Суд, вислухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, прийшов
до наступного.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК
України суд розглядає справу не інакше,
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подаються сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі.

27 лютого 2008 року між Публічне
акціонерне товариство «ОТП банк», та
громадянкою України ОСОБА_2 був
укладений Кредитний договір № ML
702/702/2008, відповідно до якого банк надав
ОСОБА_2 кредит у розмірі 88 000 доларів
США.

Крім того, на виконання
зобов'язання за кредитним договором
між банком та ОСОБА_2 був укладений
договір іпотеки РML 702/702/2008 від 27 лютого
2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_2
.

22.02.2011 року Господарським судом
Харківської області була винесена
постанова про визнання банкрутом ФОП
ОСОБА_2, та призначено ліквідатора
Запорожець Івана Сергійовича .

27.12.2012 року між арбітражним
керуючим Запорожець Іваном
Сергійовичем, ліквідатором Фізічної
особи-підприємця ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
призначений Постановою про визнання
боржника банкрутом Господарського
суду Харківсбкої області, справа №
Б-50/274-10 вх. 11373/2-50 від 22 лютого 2011 року,
Ухвали Господарського суду
Харківської області, справа № Б-50/274-10
вх. 11373/2-50 від 02 лютого 2012 року, Ухвали
господарського суду справа № Б-50/274-10
вх. 11373/2-50 від 29 листопада 2012 року, який
діяв на підставі Ліцензії серії АВ №
592912, видано й Державним департаментом з
питань банкрутства, дата прийняття та
номер рішення про видачу ліцензії
13.10.2011 року № 216-50-17/3447, строк дії
ліцензії з 20.10.2011 року на необмежений
строк як продавцем та ОСОБА_5
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) було
укладено договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_2, який був посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
реєстровий № 3402. п. 9 Договору
встановлено, що під забороною (арештом)
згідно з витягом з Єдиного рестру
заборон відчудження об'єктів
нерухомого майна від 27 грудня 20012 року
вказана квартира не перебуває. Згідно з
витягом з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна від 27 грудня 2012 року
квартира у податковій заставі не
перебуває. Згідно з витягом з
Державного реєстру іпотек від 27 грудня
2012 року квартира в іпотеці не
перебуває. .

Положеннями ч. 1 статті 23 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» передбачено,
що з дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури скасовується арешт,
накладений на майно боржника,
визнаного банкрутом, чи інші обмеження
щодо розпорядження майном такого
боржника. Накладення нових арештів або
інших обмежень щодо розпорядження
майном банкрута не допускається.

Таким чином, з моменту відкриття
щодо боржника ліквідаційної процедури
всі без винятку обтяження його активів
підлягають скасуванню.

Це пов'язано з тим, що у процедурі
ліквідації задоволення вимог
кредиторів відбувається за рахунок
коштів, отриманих від здійсненої у
встановленому порядку реалізації
майна банкрута. Тому майно банкрута
повинно бути вільним від будь-яких
обтяжень.

При цьому зняття заборон та
арештів із майна боржника в порядку ст.
23 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» є безумовним,
стосується будь-яких органів і
посадових осіб та не потребує сплати
ніяких коштів.

За таких обставин постановою
Господарського суду Харківської
області від 22.02.2011 року скасовано
арешти та заборони, накладені на активи
боржника.

Отже, постанова Господарського суду
Харківської області від 22.02.2011 року
визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом на час
розгляду справи є чинною, у т.ч. в
частині скасування арештів, що
накладені на майно боржника і інших
обмежень щодо розпорядження
арбітражним керуючим Запорожець
Іваном Сергійовичем майном боржника в
рамках ліквідаційної процедури.

Приписами частини третьої статті
61 Цивільного процесуального кодексу
України встановлено, що обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Не знайшли свого підтвердження в
ході судового розгляду справи доводи
позивача щодо відсутності у
арбітражного керуючого Запорожець
Іваном Сергійовичем повноважень на
відчуження в рамках ліквідаційної
процедури майна банкрута.

Відповідно до частини дев'ятої
ст. 7 Закону «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» при
проведенні процедур банкрутства
інтереси всіх кредиторів представляє
комітет кредиторів, створений
відповідно до цього Закону.

Згідно частини першої ст. 30 цього
Закону ліквідатор розпочинає продаж
майна банкрута на відкритих торгах,
якщо комітетом кредиторів не
встановлено інший порядок продажу
майна банкрута.

Зважаючи, що в матеріалах справи
відсутні докази того, що комітетом
кредиторів під час процедури
банкрутства ФОП ОСОБА_2 встановлювався
інший порядок продажу майна банкрута -
ФОП ОСОБА_2 ніж відкриті торги, суд
доходить висновку, що арбітражний
керуючий Запорожець Іван Сергійович
мав право здійснити відчуження
нерухомого майна на відкритих торгах.

Суд зазначає, якщо на думку
позивача при процедурі банкрутства
були допущені порушення чинного
законодавства, він мав скористатися
своїм правом кредитора оскарження дій
арбітражного керуючого Запорожець
Івана Сергійовича в порядку,
передбаченому чинним законодавством.

Крім того, ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» з посиланням на ст. 9 Закону
України «Про іпотеку», зазначає у
позові, що іпотекодавець ФОП ОСОБА_2
виключно на підставі згоди
іпотекодержателя має право
відчужувати предмет іпотеки. Натомість
іпотекодержатель ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» своєї згоди на відчуження
предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2, не
давав.

Також посилаючись на ст. 23
Закону України «Про іпотеку» ТОВ «ОТП
ФАКТОРИНГ Україна» вважає, що у разі
переходу права власності на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, в тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження мана
іпотекою.

Вказане, на думку позивача є
підставою для визнання того, що до
особи до якої перейшло право власності
на квартиру АДРЕСА_2, перейшли усі права
і обов'язки за іпотечним договором у
тому обсязі і на тих умовах, що існували
до набуття ним права власності на
предмет іпотеки, і ця особа набула
статусу іпотекодавця.

Проте, суд вважає, що висновок
представника ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» щодо необхідності отримання
його згоди на відчуження предмету
іпотеки зроблено без врахування
особливостей, передбачених Законом
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Продаж нерухомого майна здійснено не
іпотекодавцем ОСОБА_2, а арбітражним
керуючим Запорожець Іваном
Сергійовичем в рамках процедури
банкрутства, встановленої Законом.

Згідно з вимогами пункту 6 частини
1 статті 23, частини 2 статті 26 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» скасовується
арешт, накладений на майно боржника,
визнаного банкрутом, чи інші обмеження
щодо розпорядження майном такого
боржника; накладення нових арештів або
інших обмежень щодо розпорядження
майном банкрута не допускається; речі,
визначені родовими ознаками, що
належать банкруту на праві володіння
або користування, включаються до
складу ліквідаційної маси; майно
банкрута, що є предметом застави,
включається до складу ліквідаційної
маси, але використовується виключно
для першочергового задоволення вимог
заставодержателя.

Відповідно до змісту п. 8.5
рекомендацій Вищого господарського
суду України від 04.06.2004 року №04-5/1193
Закон встановлює певні гарантії прав
кредиторів, вимоги яких забезпечені
заставою майна боржника: щодо
черговості у задоволені вимог (частина
1 статті 31), щодо права не погодитись на
укладення мирової угоди (частина 3
статті 35) тощо; згідно з частиною 2
статті 26 Закону майно боржника, що є
предметом застави, включається до
складу ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
першочергового задоволення вимог
заставодержателя; до внесення
відповідних змін до Закону стягнення
на предмет застави в порядку,
передбаченому Законом України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" і Законом України
"Про іпотеку" окремо від провадження у
справі про банкрутство не може
здійснюватись, оскільки встановлення в
Законі особливого порядку задоволення
майнових вимог до боржника не
припускає задоволення цих вимог в
індивідуальному порядку (мораторій на
задоволення вимог кредиторів
передбачає припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
зобов'язань окремих кредиторів).

Пленум Верховного Суду України
Постановою від 18.12.2009 року за №15 «Про
судову практику в справах про
банкрутство»роз'яснив: провадження у
справах про банкрутство регулюється
Законом України від 14 травня 1992 року N
2343-XII "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом",
Господарським процесуальним кодексом
України, іншими законодавчими актами
України; закон містить спеціальні
норми, які мають пріоритет у
застосуванні при розгляді справ про
банкрутство щодо інших законодавчих
актів України; норми ряду законів
містять положення, що не суперечать
Закону, а доповнюють його, зокрема: -
згідно з частиною третьою статті 23
Закону України від 18 листопада 2003 року N
1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів
та реєстрацію обтяжень", частиною
другою статті 33 Закону України від 5
червня 2003 року N 898-IV "Про іпотеку" у разі
порушення провадження у справі про
банкрутство заставодержатель має
право звернути стягнення на предмет
застави, який є майном боржника,
незалежно від настання строку
виконання забезпеченого заставою
зобов'язання; за відсутності
суперечностей у змісті норм судам слід
застосовувати положення Закону в
системному взаємозв'язку з приписами
інших законів. У випадках колізії
нормативних приписів Закону та
співвідносних норм інших законів судам
слід керуватися роз'ясненнями
Конституційного Суду України,
викладеними в пункті 3 мотивувальної
частини його Рішення від 30 жовтня 1997
року N 4-зп про набуття чинності
Конституції України, відповідно до
яких: "Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше". Відповідні роз'яснення КСУ
слід застосовувати і до інших законів,
приписи яких інакше, ніж Закон, мають
протягом визначеного в них строку
регулювати окремі питання.

Таким чином, доводи позивача
про те, що до ОСОБА_3 перейшли усі права
і обов'язки за іпотечним договором у
тому обсязі і на тих умовах, що існували
до набуття нею права власності на
предмет іпотеки, і ця вона набула
статусу іпотекодавця спростовуються
вище наведеними обставинами справи,
нормами права та роз'ясненнями
Президії Вищого господарського суду
України, Пленуму Верховного Суду
України, Конституційного суду України.

Отже, враховуючи обставини
справи, суд доходить висновку, що
ОСОБА_3 набула право власності на
нерухоме майно на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_5,
який мав всі повноваження на укладання
такого договору, останній є належною
правовою підставою для набуття
відповідачем права власності на
нерухоме майно.

ОСОБА_5, набув право власності на
нерухоме майно на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного зособою,
яка мала усі повноваження на укладення
такого договору, останній є належною
правовою підставою для набуття
відповідачем права власності на
нерухоме майно.

Спірне нерухоме майно було
продане ОСОБА_5 в порядку виконання
рішення Господарського суду
Харківської області від 22.02.2011 року.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»; ч. 5 ст. 12
Цивільного кодексу України -
добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Відповідно до ст. 388 Цивільного
кодексу України якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: 1) було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; 2) було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; 3) вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом. Майно не може
бути витребувано від добросовісного
набувача, якщо воно було продане у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень.

Отже, враховуючи наявність чинного на
момент укладання договору
купівлі-продажу продажу спірної
квартири рішення Господарського суду
Харківської області від 22.02.2011 року
щодо визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом та
зобов'язання судом арбітражного
керуючого Запорожець Івана
Сергійовича здійснити продаж всього
належного банкруту майна - існували
належні правові підстави набуття права
власності ОСОБА_5 на нерухоме майно -
останій, в свою чергу, мав право
відчужувати нерухоме майно третім
особам, і при цьому відчуженні в
жодному разі ні до ОСОБА_5 ні до ОСОБА_3
не переходили усі права та обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ними
права власності на предмет іпотеки, і в
жодному разі вони не набували статусу
іпотекодавця.

ОСОБА_5 придбав нерухоме майно за
відплатним договором, сплативши
визначену договором купівлі-продажу
грошову суму. Нерухоме майно продане
останньому в порядку, встановленому
для виконання судового рішення.

ОСОБА_10 придбала нерухоме майно за
відплатним договором, сплативши
визначеному договором купівлі-продажу
грошову суму. Нерухоме майно продано
ОСОБА_10 особою яка не була та не мала
статусу іпотекодавця, і не мала жодних
зобовзань за кредитними та іпотечними
договорами.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_10
є добросовісними набувачем, а тому у
відповідності до ст. 388 Цивільного
кодексу України, нерухоме майно, що є
предметом спору не може бути
витребувано у неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу
України передбачено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема, із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 210 Цивільного
кодексу України передбачено, що
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

У відповідності до ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Положеннями статті 334 Цивільного
кодексу України встановлено, що право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Право власності
на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Таким чином, здійснення
державної реєстрації договору про
відчуження майна в силу вимог ст. 334
Цивільного кодексу України є юридичним
фактом, з настанням якого закон
пов'язує виникнення права власності на
вказане майно.

Згідно зі ст. 321 Цивільного
кодексу України, право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Позивач не надав суду належних
та допустимих доказів щодо наявності
підстав для звернення стягнення на
предмет іпотеки, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
шляхом визнання за Товариством з
обмеженою відповідальністю «ОТП
ФАКТОРИНГ Україна» права продажу будь
якій особі - покупцю предмету іпотеки, з
наданням усіх повноважень продавця.

З огляду на це правові підстави
для визнання судом ОСОБА_10 -
іпотекодавцемАДРЕСА_2 - предметом
іпотеки, а Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ
Україна» - іпотекодержателем, відсутні.

Отже, з моменту винесення
Господарським судом Харківської
області Постанови від 22.02.2011 року про
визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом,
відкриття ліквідаційної процедури, і
продажу в рамках справи про
банкрутство майна боржника, з моменту
укладення договору купівлі-продажу
таке майно втрачає статус предмета
іпотеки і набуває статусу майна
реалізованого за рішенням суду. А таким
чином на таке майно після його продажу
не розповсюджується дія угод та
договорів раніше укладених особою
боржником з третіми особами.

Суд приходить до висновку, що
ОСОБА_10 правомірно володіє спірним
нерухомим майном, та на це майно не
розповсюджується дія укладених
іпотечних договорів попередніми
власниками.

Отже, з огляду на недоведеність
позивачем викладених в позовній заяві
фактів, суд доходить висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного і
керуючись 509, 526,527, 530, 599,1050, 1054
Цивільного Кодексу України, ст.209, 215, 224,
225, 226 ЦПК України,ст.. 23,33,34,35,38,39 ЗУ «Про
іпотеку» -

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
ФАКТОРИНГ Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про звернення стягнення на предмет
іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення .

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача .

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його
копії.

Суддя Московського районного

суду м. Харкова
Єлізаров І.Є.