Справа № 2604/5511/2012
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 р. Дніпровський
районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді
Бірси О.В.,

при секретарі
Куса Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Києві заяву
представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про
ухвалення додаткового рішення у
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и в:

11 січня 2013 року Дніпровський районний
суд м. Києва ухвалив рішення у справі №
2604/5511/2012, яким частково задоволено
позов ПАТ «Фідобанк» (далі - Банк) про
стягнення на користь останнього
заборгованості з ОСОБА_1, ОСОБА_3 за
кредитом у розмірі 21626 гривень 68
копійок, суму заборгованості за
процентами у розмірі 3797 гривень 59
копійок та судовий збір у розмірі 2154
гривні 24 копійки, а всього 217578 гривень 51
копійку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21.08.2013 року у
справі № 6-19524св13 дане судове рішення
місцевого суду залишено без змін, у
зв'язку з чим останнє набрало законної
сили.

19 листопада 2013 року Дніпровський
районний суд м. Києва постановив
ухвалу, якою виправив описку в рішенні
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11.01.2013 року, виклавши абзац
резолютивної частини даного рішення у
наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1,
ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»
суму заборгованості за кредитом у
розмірі 211626 гривень 68 копійок, суму
заборгованості за процентами у розмірі
3797 гривень 59 копійок та судовий збір у
розмірі 2154 гривні 24 копійки, а всього
217578 гривень 51 копійку».

04 грудня 2013 року Дніпровським районним
судом м. Києва, на підставі вимог ст. 368
ЦПК України, видано два виконавчих
листи на підставі рішення у справі №
2604/5511/12 (провадження № 2/755/1066/13).

13.10.2014 року заявником подано заяву про
ухваленні додаткового рішення
Дніпровського районного суду м. Києва у
справі № 2604/5511/2012 від 11 січня 2013 року, а
саме у якій частці відповідно до права
на спадкування та в межах якої суми
стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3
заборгованість за договором кредиту №
143-Г/05 від 18.09.2007р. та судовими витратами
на користь ПУАТ «ФІДОБАНК».

У судове засідання особи, які брали
участь у справі не з'явилися,
представник ПАТ «Фідобанк» подав заяву
про розгляд заяви у його відсутність,
тож суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 220
ЦПК України, вважає за можливе
розглянути заяву заявника у їх
відсутність.

Як убачається з заяви заявника,
необхідність в ухваленні додаткового
рішення суду на стадії його виконання
виникла у зв'язку з тим, що судом не було
визначено конкретної частки
відповідальності відповідачів перед
банком відповідно до успадкованих
часток у зв'язку із чим виникають
труднощі при його примусовому
виконанні.

Згідно ст. 14 ЦПК України, судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Виконання судового рішення, відповідно
до змісту рішення Конституційного Суду
України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по
справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою
права кожного на судовий захист і
охоплює, зокрема, законодавчо
визначений комплекс дій, спрямованих
на захист і відновлення порушених прав,
свобод, законних інтересів фізичних та
юридичних осіб, суспільства, держави;
невиконання судового рішення загрожує
сутності права на справедливий розгляд
судом.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 20 липня 2004 року по справі
«Шмалько проти України» вказав, що
право на виконання судового рішення є
складовою права на судовий захист,
передбаченого статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, для цілей якої виконання
рішення, ухваленого будь-яким судом,
має розцінюватися як складова частина
судового розгляду (пункт 43).

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК
України, суд, що ухвалив рішення, може
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, чи з власної ініціативи
ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)
стосовно якої-небудь позовної вимоги, з
приводу якої сторони подавали докази і
давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не
зазначив точної суми грошових коштів,
які підлягають стягненню, майно, яке
підлягає передачі, або які дії треба
виконати; 3) суд не допустив негайного
виконання рішення у випадках,
встановлених статтею 367 цього Кодексу;
4) судом не вирішено питання про судові
витрати.

Судом з'ясовано, що суд ухвалив рішення
яким стягнув з відповідачів на користь
позивача заборгованість з ОСОБА_1,
ОСОБА_3 за кредитом у розмірі 211626
гривень 68 копійок, суму заборгованості
за процентами у розмірі 3797 гривень 59
копійок та судовий збір у розмірі 2154
гривні 24 копійки, а всього 217578 гривень 51
копійку, однак не вказавши у яких саме
частинах.

При цьому, порядок пред'явлення та
задоволення вимог кредиторів
спадкодавця спадкоємцями визначений
ст. ст. 1281, 1282 ЦК України.

Відповідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України,
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

З копії свідоцтва про прав на спадщину
за законом від 04 лютого 2011року за
реєстровим № 202, слідує, що ОСОБА_3
успадкувала ? частки, а ОСОБА_1 - ? частки
майна ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 30.10.2014 року, задоволено
заяву Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» про роз'яснення
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 11.01.2013 року у цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості. Роз'яснено, що за
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва у справі № 2604/5511/2012 від 11 січня
2013 року стягнуто заборгованість з
відповідачів пропорційно до їх часток
у спадкуванні, а саме: з ОСОБА_1
стягнуто 3/4 частки від загальної суми
заборгованості, яка складається з
заборгованості за кредитом у розмірі
211626 гривень 68 копійок, суми
заборгованості за процентами у
розмірі 3797 гривень 59 копійок та
судового збору у розмірі 2154 гривні 24
копійки, а саме 163183 гривні 88 копійок; з
ОСОБА_3 стягнуто 1/4 частки від загальної
суми заборгованості, яка складається з
заборгованості за кредитом у розмірі
211626 гривень 68 копійок, суми
заборгованості за процентами у
розмірі 3797 гривень 59 копійок та
судового збору у розмірі 2154 гривні 24
копійки, а саме 54394 гривні 63 копійки.

Тобто на даний час, підстави
регламентовані ст. 220 ЦПК України, для
ухвалення додаткового рішення відпали,
враховуючи,що ухвалою суду від
30.10.2014року чітко роз'яснено, що з ОСОБА_1
стягнуто 3/4 частки від загальної суми
заборгованості, яка складає 163183 гривні
88 копійок, а з ОСОБА_3 стягнуто 1/4 частки
від загальної суми заборгованості, яка
складає 54394 гривні 63 копійки.

Будь-яких інших підстав, а ні ж
необхідність розмежування часток сум
стягнення, заява не містить, а тому у її
задоволенні однозначно слід відмовити,
адже вона, на даний період, являється
необґрунтованою, враховуючи наявність
ухвали від 30.10.2014 року про чітке,
лаконічне і зрозуміле роз'яснення суду
свого рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
220 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника
ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення
додаткового рішення у цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути
подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали. Апеляційна скарга
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Дніпровський районний суд м.
Києва.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :

О.В. Бірса