Справа № 583/3523/14-ц
06 листопада 2014 року
Охтирський міськрайонний суд Сумської
області в м. Охтирка Сумської області в
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Охтирка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк», третя особа - Відділ
державної виконавчої служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції в Сумській області, про
визнання дійсним договору купівлі -
продажу автомобіля, визнання права
власності та звільнення майна з-під
арешту, суд
02 жовтня 2014 року до Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», третя
особа - Відділ державної виконавчої
служби Охтирського міськрайонного
управління юстиції в Сумській області,
про визнання дійсним договору купівлі -
продажу автомобіля, визнання права
власності та звільнення майна з-під
Позивач свої вимоги мотивує тим, що 17
серпня 2014 року між ним, ОСОБА_1, та
ОСОБА_2 був укладений договір купівлі -
продажу транспортного засобу серії ВТК
№ 470024, посвідчений приватним
нотаріусом Охтирського міського
нотаріального округу Сумської області
ОСОБА_4, про що було зроблено відповідно
позначку в реєстрі за № 1484. Предметом
договору купівлі - продажу
транспортного засобу є автомобіль
марки MERCEDES - BENS 209D, рік випуску - 1988,
ідентифікаційний номер-НОМЕР_1, номер
шасі (кузова, рами)- НОМЕР_1, об'єм
двигуна - 2998 см3, тип тз - фургон
вантажно-пасажирський, реєстраційний
номер - НОМЕР_2. У відповідності до умов
вищезазначеного договору купівлі -
продажу продавцем ОСОБА_2 була написана
розписка про отримання грошових коштів
від покупця ОСОБА_1 у розмірі 19 437,14
гривень за придбання даного
транспортного засобу. Як зазначає у
позовній заяві позивач ОСОБА_1, 04 квітня
2014 року державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції в Сумській області було
відкрито виконавче провадження про
стягнення з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» боргу у
розмірі 3107, 75 доларів США та 248,31 гривень
судових витрат. У межах виконавчого
провадження автомобіль марки MERCEDES - BENS
209D, рік випуску - 1988, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1 29 травня 2014 року було
оголошено в розшук та накладено арешт
на нього. 23 вересня 2014 року
працівниками дорожньої автомобільної
інспекції транспортний засіб було
вилучено на штрафний майданчик та, як
відомо позивачу, 29 вересня 2014 року було
передане на зберігання Публічному
акціонерному товариству Комерційний
банк «ПриватБанк», не повідомивши
боржника ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1
Враховуючи вищевикладене, позивач
ОСОБА_1 звертається до суду з метою
захисту свого порушеного та
оспорюваного права власності на даний
Позивач ОСОБА_1 в судове засіданні не
з'явився, але 06 листопада 2014 року до
початку розгляду справи по суті надав
суду заяву, у якій просить судові
засідання по даній цивільній справі
проводити за його відсутності; проти
ухвалення заочного рішення він не
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася з невідомих суду причин,
хоча про день та час розгляду справи
була повідомлена завчасно та належним
чином, про що є повідомлення у справі
про отримання нею судової повістки 24
Представник відповідач Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» в судове засіданні
не з'явився, але 05 листопада 2014 року до
початку розгляду справи по суті надав
суду заяву, у якій просить розгляд
даної цивільної справи відкласти на
іншу дату; при цьому зазначивши, що
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк»
заперечує проти задоволення позову в
Представник третьої особи відділу
державної виконавчої служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції в Сумській області судове
засідання не з'явився з невідомих суду
причин, хоча про день та час розгляду
справи був повідомлений завчасно та
належним чином, про що є розписка у
справі від 22 жовтня 2014 року про
отримання судової повістки для участі
у розгляді справи.
За даних обставин суд вважає за можливе
провести розгляд справи без участі
відповідачів, відповідно до вимог Ст. 169
Цивільного процесуального Кодексу
Суд вважає, що згідно Ст. 224 Цивільного
процесуального Кодексу можливо
провести заочний розгляд даної
цивільної справи.
Як зазначає ч. 1, ч. 2 Ст. 224 Цивільного
процесуального Кодексу у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи. У разі
участі у справі кількох відповідачів
заочний розгляд справи можливий у
випадку неявки в судове засідання всіх
відповідачів.

Суд, проаналізувавши матеріали справи,
дослідивши письмові докази, наявні у
матеріалах цивільної справи, дійшов
висновку, що позов є обґрунтованим і
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як було встановлено судом, 17 серпня 2014
року між ОСОБА_1 (Покупцем) та ОСОБА_2
(Продавцем) був укладений договір
купівлі - продажу транспортного засобу
серії ВТК № 470024, посвідчений приватним
нотаріусом Охтирського міського
нотаріального округу Сумської області
ОСОБА_4, про що було зроблено відповідно
позначку в реєстрі за № 1484. Предметом
договору купівлі - продажу
транспортного засобу є автомобіль
марки MERCEDES - BENS 209D, рік випуску - 1988,
ідентифікаційний номер-НОМЕР_1, номер
шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, об'єм
двигуна - 2998 см3, тип тз - фургон
вантажно-пасажирський, реєстраційний
номер - НОМЕР_2. Згідно п. 1.3. даного
договору транспортний засіб належить
продавцю на підставі Свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3, яке видане 21 вересня 2004 року
Охтирським МРЕВ ДАІ. Відповідно до п. 2.2.
договору продаж автомобіля за
домовленістю сторін вчинюється за 19437,14
гривень. На виконання умов
вищезазначеного договору купівлі -
продажу продавцем ОСОБА_2 була написана
розписка про отримання грошових коштів
від покупця ОСОБА_1 у розмірі 19 437,14
гривень за придбання даного
транспортного засобу. Копія зазначеної
вище розписки є у матеріалах даної
цивільної справи.

Крім того, у судовому засіданні були
досліджені копія постанови про
відкриття виконавчого провадження від
04 квітня 2014 року та копія постанови про
розшук майна боржника від 29 травня 2014
року. Так, на підставі виконавчого
листа № 583/3679/14 - ц, виданого Охтирського
міськрайонним судом Сумської області
від 26 лютого 2014 року, державним
виконавцем Шевченко Я.А. відділу
державної виконавчої служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції в Сумській області 04 квітня 2014
року була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження за
№ 42811829 щодо стягнення з боржника
ОСОБА_2 боргу у сумі 3107,75 доларів США та
судових витрат у розмірі 248,31 гривень на
користь стягувача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк». У межах цього ж
виконавчого провадження постановою
державного виконавця від 29 травня 2014
року було оголошено розшук майна
боржника, а саме: автомобіль марки MERCEDES
- BENS 209D, рік випуску - 1988, реєстраційний
номер - НОМЕР_2. Інших матеріалів даного
виконавчого провадження та постанов
про стягнення боргу з боржника ОСОБА_2
на користь стягувача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» позивач ОСОБА_1 суду
не надав. Однак з наведених вище
постанов державного виконавця по
виконавчому провадженню за № 42811829 щодо
стягнення боргу з боржника ОСОБА_2,
котрі маються у матеріалах цивільної
справи, не вбачається того факту, що
посадовими особами відділу державної
виконавчої служби Охтирського
міськрайонного управління юстиції в
Сумській області було накладено арешт
на спірний автомобіль. Керуючись
положенням Ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України щодо
обов'язку доказування і подання
доказів, враховуючи те, що позивач
ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився,
не пояснив суду ким і коли саме було
накладено арешт на автомобіль, не
обґрунтував свою вимогу про
доцільність зняття арешту з
автомобіля, суд прийшов до висновку, що
вимога позивача ОСОБА_1 щодо зняття
з-під арешту спірний транспортний
засіб є необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню за
безпідставністю заявлених вимог.

Слід зазначити, що статтею 60
Цивільного процесуального кодексу
України встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Крім того, докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з копії акту огляду
та тимчасового затримання
транспортного засобу, складеного 23
вересня 2014 року інспектором ДАІ,
автомобіль марки MERCEDES - BENS 209D, рік
випуску - 1988, реєстраційний номер -
НОМЕР_2, був тимчасово затриманий
шляхом блокування транспортного
засобу у селі Климентове Охтирського
району Сумської області у присутності
двох свідків. Крім того, на зворотному
боці даного акту є напис про те, що
ОСОБА_2 запропоновано охороняти свій
автомобіль.

Згідно довідки від 07 жовтня 2014 року за
№ 1470, наданої центром надання послуг,
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів з
обслуговування м. Охтирка, Охтирського,
Великописарівського та Тростянецького
районів, підпорядкованого УДАІ УМВС
України в Сумській області, згідно
облікових даних центру автомобіль
марки MERCEDES - BENS 209D, рік випуску - 1988,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, номер
шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, об'єм
двигуна - 2998 см3, тип тз - фургон вантажно
- пасажирський, реєстраційний номер -
НОМЕР_2, з 21 вересня 2004 року на підставі
договору дарування зареєстрований за
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за
адресою: АДРЕСА_1.

У заяві представника відповідача
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» від 20
жовтня 2014 року про відкладення
розгляду справи на іншу дату є
посилання в обґрунтування своїх
заперечень проти позовних вимог на
лист Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 січня 2013 року
за № 24 - 150/0/4 - 13 «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав», зазначаючи, що для
набуття права власності на рухоме
майно важлива саме його державна
реєстрація і при розгляді справи
необхідно з'ясувати саме реєстраційні
дані спірного транспортного засобу.

У пункті 2 абзаці 43 листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 січня 2013 року за № 24 - 150/0/4 - 13
«Про практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав»
міститься роз'яснення про те, що згідно
постанови Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», а саме: відповідно
до пункту 4 зазначеної постанови перед
відчуженням транспортний засіб
повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ.

Аналізуючи вищезазначену постанову
Кабінету Міністрів України від 07
вересня 1998 року № 1388 та «Порядок
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», який був
затверджений відповідною постановою
Кабінету Міністрів України, що діяв на
час укладання договору купівлі -
продажу спірного автомобіля, тобто на 17
серпня 2013 року, та діє на даний час, суд
не погоджується з наведеними
роз'ясненнями, які зазначені у листі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 січня 2013 року за № 24 - 150/0/4 -
13, щодо обов'язковості зняття
транспортного засобу з обліку в
підрозділах ДАІ перед його
відчуженням, враховуючи наступні
доводи.

Постанова Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» не містить у собі
пункт 4, а складається лише з 3 пунктів.

Дослідивши вказану Постанову у різних
редакціях, судом було встановлено, що
твердження - «перед відчуженням
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ» містилося у
самому Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, а саме у п. 8 абз. 10.
Дане положення було внесено до Порядку
відповідною Постановою Кабінету
Міністрів України від 19 квітня 1999 року
за № 637 та діяло до 27 червня 2012 року;
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 червня 2012 року за № 600 положення
про обов'язковість зняття
транспортного засобу з обліку у
підрозділах ДАІ перед відчуженням було
скасовано, а пункт 8 Порядку був
викладеній у новій редакції.

Натомість слід зазначити, що
відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженою
Постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року за № 1388, з
внесеними змінами станом на 2013 рік,
державна реєстрація (перереєстрація)
транспортних засобів проводиться на
підставі заяв власників, поданих
особисто, і документів, що посвідчують
їх особу, підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (далі - правомірність
придбання) транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Згідно п. 8.4 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, перереєстрація
транспортних засобів у разі зміни їх
власників проводиться на підставі
документів, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів. Зняття з обліку таких
транспортних засобів не проводиться.
Попередньо видані свідоцтва про
реєстрацію автомобіля (технічні
паспорти) вилучаються та долучаються
до матеріалів перереєстрації.

Суд, задовольняючи частково позовні
вимоги, керується нормами
матеріального і процесуального закону,
а саме: згідно ч. 1, 2 Ст. 203 Цивільного
Кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1 Ст. 215 Цивільного
Кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 202 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Згідно п. 3 ч. 1 Ст. 208
Цивільного кодексу України у письмовій
формі належить вчиняти правочини
фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у двадцять і більше разів
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу.

Як передбачено ч. 1 Ст. 209, ч. 1 Ст. 210
Цивільного кодексу України правочин,
який вчинений у письмовій формі,
підлягає нотаріальному посвідченню
лише у випадках, встановлених законом
або домовленістю сторін; правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Відповідно до Ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема ізправочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Стаття 640 Цивільного кодексу України
визначає момент укладення договору, а
саме: договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції; якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії. Крім того, слід
зазначити, що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню, є укладеним
з дня такого посвідчення. Така ж сама
вимога закріплена у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
згідно з яким з 01 січня 2013 року в
Україні був встановлений новий порядок
реєстрації прав власності та їх
обтяжень на нерухоме майно, та було
внесено відповідні зміни до Цивільного
кодексу України щодо обов'язковості
реєстрації правочину у відповідних
державних органах.

Крім того, статтею 657 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або
іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Тобто, у зв'язку з веденням в дію
нового порядку реєстрації прав
власності на нерухоме майно та їх
обтяжень з 01 січня 2013 року не
передбачено державної реєстрації
правочину, якщо в договорі не
передбачено інше. Таким чином, із
зазначеної дати скасовується обов'язок
здійснювати державну реєстрацію
відповідного договору купівлі-продажу
після його нотаріального посвідчення.
А тому враховуючи положення Ст. 220
Цивільного кодексу України, яким
визначено, що у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним, спірний
договір купівлі - продажу
транспортного засобу, укладений між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2, та 17 серпня 2013 року нотаріально
посвідчений, слід вважати дійсним,
чинним та вчиненим з додержанням норм
цивільного законодавства України.

Відповідно до Ст. 391 Цивільного
кодексу України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вище викладене, аналізуючи
наявні у справи документи, відсутності
обґрунтованих письмових заперечень з
боку відповідачів стосовно
пред'явлених позовних вимог, неявку в
судове засідання відповідачів та
позивача, беручи до уваги те, що згідно
вимог цивільного процесуального
законодавства України обов'язок щодо
доказування своїх вимог чи
обґрунтування своїх заперечень проти
позовних вимог, покладено саме на
сторони по справі, а не на суд, суд
прийшов до висновку щодо задоволення
вимог позивача ОСОБА_1 в частині
визнання дійсним договору купівлі -
продажу автомобіля від 17 серпня 2013
року та в частині визнання права
власності за позивачем ОСОБА_1 на
спірний автомобіль; в іншій частині
позовних вимог про зняття з - під арешту
спірний автомобіль суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
неможливості задоволення у зв'язку з
недоведеністю.

Відповідно до Ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України
сторони мають рівні права щодо надання
доказів і кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підстави своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених Цивільного
процесуального кодексу України.

Статтею 60 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень і
такі докази подаються сторонами, однак
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Докази повинні бути належними та
допустимими, як того вимагають Ст. ст.
58, 59 Цивільного процесуального кодексу
України.

При винесені рішення суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення, суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо,
а також достатній взаємозв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні в якому наводить мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд при винесені судового рішення
враховує, що згідно Ст. 214 Цивільного
процесуального кодексу України під
час ухвалення рішення суд повинен
з'ясувати чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити, або в позові
відмовити.

На підставі вищевикладеного, на
підставі положень Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
керуючись Ст. ст. 202, 203, 208, 209, 210, 220, 212-215,
328, 391, 639 Цивільного кодексу України, Ст.
ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», третя
особа - Відділ державної виконавчої
служби Охтирського міськрайонного
управління юстиції в Сумській області,
про визнання дійсним договору купівлі -
продажу автомобіля, визнання права
власності та звільнення майна з-під
арешту - задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі -
продажу транспортного засобу серії ВТК
№ 470024, укладений 17 серпня 2013 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Охтирського
міського нотаріального округу
Сумської області ОСОБА_4, про що було
зроблено відповідно позначку в реєстрі
за № 1484.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль марки MERCEDES - BENS 209D, рік
випуску - 1988, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) -
НОМЕР_1, об'єм двигуна - 2998 см3, тип тз -
фургон вантажно - пасажирський,
реєстраційний номер - НОМЕР_2.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1
щодо зняття з-під арешту автомобіль -
відмовити за безпідставністю
заявлених вимог.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте Охтирським міськрайонним
судом Сумської області за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду
Білера П.П.