АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

06 листопада 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м.Києві про
визнання майна особистою приватною
власністю та поділу спільної сумісної
власності подружжя, що об'єднана в одне
провадження з цивільною справою за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільної сумісної власності подружжя
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, третя особа
Реєстраційна служба: Головного
управління юстиції в м.Києві про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири в частині
покупця, переведення прав і обов'язків
покупця і визнання права власності на
квартиру,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 08 липня 2014 року,

встановила:

у лютому 2014 року позивач ОСОБА_1
(прізвище до шлюбу - ОСОБА_1) звернулась
до суду з позовом про визнання
особистою приватною власністю АДРЕСА_1,
Ѕ частини АДРЕСА_2 та поділ спільного
майна подружжя, посилаючись на те, що
вказане майно було набуте хоча в
період шлюбу з ОСОБА_2, однак за рахунок
її особистих коштів. В зв'язку з
розірванням шлюбу між нею та ОСОБА_2 в
порядку поділу майна вона просила
визнати за нею право власності на ѕ
частини квартири АДРЕСА_2 а ј частину
квартири виділити у власність ОСОБА_2

ОСОБА_2 у травні 2013 р. звернувся до суду
з позовом, в якому просив розділити
спільне сумісне майно подружжя та
визнати за ним право власності на
АДРЕСА_1 та 1/3 частину АДРЕСА_2 а ОСОБА_1 -
2/3 частини цієї кватири та меблі,
холодильник, газову плиту та пральну
машину, посилаючись на те, що вказане
майно було придбано ними за період
перебування у шлюбі з 21.07.2006 р. по 12.02.2013
р. В ході розгляду справи ОСОБА_2
уточнив свої вимоги та просив виділити
йому квартиру по АДРЕСА_1 та ј частину
квартири по АДРЕСА_2 а ОСОБА_1 - ѕ частини
квартири по АДРЕСА_2 меблі та побутову
техніку.

ОСОБА_3 (прізвище було змінено з ОСОБА_3
22.08.2008 р.), яка є матір'ю ОСОБА_1, в лютому
2014 р. звернулася до суду з позовом, в
якому просила визнати за нею право
власності на АДРЕСА_1 посилаючись на те,
що вказана квартира була придбана за її
особисті кошти та для її проживання.

В ході розгляду справи ухвалою
Голосіївського районного суду м.Києва
від 28 квітня 2014 року з вказаною
цивільною справою було об'єднано в одне
провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної
сумісної власності подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, третя особа: Реєстраційна
служба Головного управління юстиції в
м.Києві про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири в
частині покупця, переведення прав і
обов'язків покупця і визнання права
власності на квартиру.

Рішенням Голосіївського районного
суду м.Києва від 08 липня 2014 року позов
ОСОБА_1 про визнання майна особистою
приватною власністю та поділ майна
подружжя та позов ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя задоволено частково,
визнано Ѕ частину квартири АДРЕСА_2
особистою приватною власністю ОСОБА_1,
іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_2
визнано спільною сумісною власністю
подружжя та в порядку поділу спільного
майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по ј частині вказаної квартири.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено,
визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
перевівши з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 права та
обов'язки покупця, визнано за ОСОБА_3
право власності на АДРЕСА_1

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове, яким поділити
майно, що є спільною сумісною власністю
подружжя, порівну між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

При зверненні до суду з позовом, ОСОБА_1
зазначала, що за рахунок коштів її
матері в 2005 р. в зв'язку з переїздом до м.
Києва були придбані два жилих будинки
та земельні ділянки в с. Триліси
Фастівського району Київської обл.
Також позивач стверджувала, що за кошти
матері 04.11.2006 р. було придбано
однокімнатну АДРЕСА_3 яка була
оформлена на її ім'я з метою економії
коштів. Оскільки ОСОБА_1 не могла
більше проживати разом з батьками
ОСОБА_2, матір продала вказану квартиру
03.10.2009 р. та того ж дня купила
двокімнатну АДРЕСА_4 яка також була
оформлена на її ім'я. 30.12.2011 р. вказана
кватира була продана за 30 000 дол. США і
за 74 000 дол. США було придбано
трикімнатну АДРЕСА_2. Оскільки для
придбання вказаної квартири було лише
частково використано спільні кошти
подружжя і ще 6 000 дол. США було отримано
у борг матір'ю, позивач вважає, що Ѕ
частина квартири є її власністю, а інша
частина - спільним сумісним майном
подружжя. Також за рахунок коштів
матері 20.07.2010 р. було придбано АДРЕСА_1
яка оформлена на її ім'я, оскільки матір
тяжко хворіла.

ОСОБА_2, заявляючи вимоги про поділ
спільного сумісного майна подружжя,
зазначав, що квартири по АДРЕСА_1 та по
АДРЕСА_2 хоча і оформлені на ім'я
ОСОБА_1, однак були придбані за кошти
подружжя, а тому мають бути поділені
між ними. З урахуванням побутової
техніки та меблів, позивач просив
виділити ОСОБА_1 3/4 частини АДРЕСА_2 а 1/4
частину цієї ж квартири та АДРЕСА_1
йому.

Рішенням Голосіївського районного
суду м.Києва від 08 липня 2014 року позов
ОСОБА_1 про визнання майна особистою
приватною власністю та поділ майна
подружжя та позов ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя задоволено частково,
визнано Ѕ частину квартири АДРЕСА_2
особистою приватною власністю ОСОБА_1,
іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_2
визнано спільною сумісною власністю
подружжя та в порядку поділу спільного
майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по ј частині вказаної квартири.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено,
визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
перевівши з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 права та
обов'язки покупця, визнано за ОСОБА_3
право власності на АДРЕСА_1

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя, суд першої інстанції
виходив з того, що Ѕ частина АДРЕСА_2
була придбана за особисті кошти ОСОБА_1,
які були одержані від її матері, а тому
є її особистою власністю. Інша частина
квартири була придбана за кошти
подружжя та була розподілена між
сторонами по ј частині. Судом першої
інстанції було відмовлено у поділі
іншого майна, яке складається з
побутової техніки та меблів, оскільки
неможливо встановити його наявність та
вартість.

З таким висновком суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна, оскільки він не відповідає в
повній мірі встановленим по справі
обставинам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
АДРЕСА_1 була придбана за особисті
кошти ОСОБА_3 та для її проживання,
однак оформлено було придбання
квартири на ім'я ОСОБА_1, оскільки в той
час ОСОБА_3 була важко хвора та бажала
залишити квартиру у спадок дочці.

Висновок суду першої інстанції щодо
визнання вказаної квартири власністю
ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим та
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про визнання за ОСОБА_1 права
власності на АДРЕСА_1 нею не
оскаржувалось.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
та послався на положення ст. 57-74 СК
України, ст. 217, 233 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано
21.07.2006 р. До жовтня 2006 р. ОСОБА_1
перебувала на реєстраційному обліку в
м. Одеса, а з листопада 2006 р. - за адресою:
АДРЕСА_3 Вказана квартира була
придбана 04.11.2006 р. ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу. Продано було вказану
квартиру 03.10.2009 р. та того ж дня нею було
придбано АДРЕСА_4 Сторони по справі
визнають, що у вказаній квартирі
подружжя проживало до придбання
АДРЕСА_2 В АДРЕСА_2 зареєстровані
ОСОБА_1 з 28.02.2012 р. та ОСОБА_5 (а/с 141 т. 1).
ОСОБА_2 перебуває на реєстраційному
обліку за адресою: АДРЕСА_5 з 1994 р. по цей
час (а/с 86 т. 1).

Враховуючи викладене, доводи ОСОБА_2
про те, що АДРЕСА_1 є спільним сумісним
майном є безпідставними, оскільки з
обставин справи видно, що ця квартира
була придбана для проживання ОСОБА_3 і
вона перебуває на реєстраційному
обліку у вказаній квартирі з 12.08.2010 р. та
зазначала з того часу вказану адресу
як місце свого постійного проживання.
Саме ОСОБА_3 12.06.2010 р. було укладено
попередній Договір №1 щодо придбання
в строк до 19.06.2010 р. АДРЕСА_1 та сплачено
авансовий платіж (а/с 23 т. 1).

Будинок АДРЕСА_6. було придбано ОСОБА_3
03.11.2005 р. (а/с 224 т. 1). Будинок АДРЕСА_7 було
придбано 24.12.2005 р. на ім'я ОСОБА_1 (а/с 225 т.
1). 14.06.2010 р. вказані будинки були продані
(а/с 259-260 т. 1).

В своєму зустрічному позові (а/с 210 т. 1)
ОСОБА_3 зазначала, що обидва будинки в
АДРЕСА_7 були придбані в 2005 р. за її
особисті кошти. Оскільки було важко
доглядати за двома будинками та жити за
межами м. Києва, вона вирішила продати
обидва будинки, а виручені від продажу
обох будинків гроші вона витратила на
придбання АДРЕСА_1. Оформлення ж
вказаної квартири на ім'я дочки було
викликано тим, що вона важко хворіла і
лікарі не гарантували її одужання.

В позовній заяві (а/с 2 т.1) ОСОБА_1
вказувала, що в 2005 р. два жилих будинки
та земельні ділянки в с. Триліси
Фастівського району Київської обл.
були придбані за кошти її матері,
оскільки вона на той час власних коштів
не мала.

При укладенні договору купівлі-продажу
АДРЕСА_2 ОСОБА_2 нотаріусу було надано
заяву, в якій він вказав, що дає згоду на
придбання вказаної квартири та
підтверджує, що гроші, які
витрачаються на придбання
вищевказаного об'єкта нерухомості є їх
спільною сумісною власністю, і йому
відомо, що придбаний об'єкт також буде
об'єктом спільної сумісної власності,
як такий, що набувається за час
перебування у шлюбі (а/с 114 т.1). Дане
положення також вказане в п. 6 Договору.
Тому доводи представника ОСОБА_1 про
те, що вона не знала якого змісту
подавав заяву ОСОБА_2 перед укладенням
договору є необґрунтованими.

Отже, доказів на підтвердження того, що
при придбанні квартири по вул.
Ломоносова у м. Києві половина коштів
була особистою приватною власністю
ОСОБА_1, як отримана від продажу
належного їй особистого майна, при
розгляді справи надано не було, а тому
заявлені нею вимоги про визнання за нею
права власності на Ѕ частину квартири
задоволенню не підлягають.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції слід скасувати в частині
вирішення вимог про поділ АДРЕСА_2 та
ухвалити в цій частині нове рішення, а в
частині вирішення позову ОСОБА_3 щодо
АДРЕСА_1 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 08 липня 2014 року скасувати в
частині вирішення вимог про поділ
АДРЕСА_2 та ухвалити в цій частині нове
рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 та позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ
частину АДРЕСА_2

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ
частину АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 752/2949/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/11309/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Шевченко Т.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.