КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/754/14-ц
Провадження №2/319/237/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
смт Куйбишеве

Куйбишевський районний суд
Запорізької області в складі:

головуючого судді
Солодовнікова Р.С.,

при секретарі судового засідання
Костенко А.В.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Куйбишевського
районного суду Запорізької області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про усунення від
права на спадкування, -

В С Т А Н О В
И В:

До Куйбишевського районного суду
Запорізької області 13 серпня 2014 року
звернулась ОСОБА_4 (далі - позивач) з
позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач),
про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування свої позовних вимог
позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року помер її дядько ОСОБА_5, після
смерті якого залишилося нерухоме майно
у вигляді житлового будинку, квартири
та земельної ділянки. Позивач є
спадкоємцем ОСОБА_5 за правом
представлення другої черги замість
його сестри ОСОБА_6, а за родинним
зв'язком є його племінницею. Відповідач
є дочкою спадкодавця, яка припинила
будь-які відносини та спілкування зі
спадкодавцем з 1982 року. З того часу
відповідач жодного разу не
телефонувала спадкодавцеві, не
приїздила в гості, не цікавилась його
життям, не надавала жодної допомоги
батьку, з урахуванням того, що він був у
безпорадному стані (інвалідом) та
потребував постійного піклування.
ОСОБА_5 був інвалідом другої групи,
пенсіонером, хворів на тяжкі хвороби, а
також в нього було ампутовану ногу.
Зважаючи на його безпорадний стан, він
постійно потребував сторонньої
допомоги, яку надавала йому позивач та
її діти. Відповідач, в свою чергу, є
молодою, здоровою особою, яка могла
надавати таку допомогу спадкодавцю,
тобто мала місце її умисна
бездіяльність. Однак відповідач
претендує на спадщину. Тривалий час
позивач та члени її родини надавали
допомогу спадкодавцеві - готували йому
їжу, повністю обслуговували, прибирали,
купувала медикаменти, всяко
підтримували.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому
засіданні повністю підтвердила всі
обставини, викладені у позовній заяві,
та додатково пояснила, що є родичкою
померлого ОСОБА_5 Відповідач 30 років не
приїжджала до свого батька ОСОБА_5, а
тому за ним доглядали чоловік та син
позивача, виконували роботи на городі
та по господарству.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому
засіданні повністю підтримав позовну
заяву, та суду пояснив, що сторони є
родичами, що ними не заперечується.
Безпорадний стан померлого ОСОБА_5
тривав з моменту ампутації ноги у 2011
році до смерті останнього (ІНФОРМАЦІЯ_2
рік), що підтверджується історією
хвороби, довідкою МСЕК та іншою
медичною документацією. Під час
безпорадного стану ОСОБА_5 не міг
задовольняти усі свої фізіологічні
потреби: готувати їсти, справляти
природні потреби, купувати продукти
харчування та ліки. ОСОБА_5 допомагали
сторонні особи та соціальна служба.
Відповідач знала про стан здоров'я
померлого, однак жодного разу не
приїхала та не допомогла, з'явилась
тільки після похорон для прийняття
спадщини.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову.
Суду пояснила, що приблизно у 1982 році,
коли їй було 15 років у телефонній
бесіді вона вітчима назвала «батьком»,
на що її батько - ОСОБА_5 образився на
неї. Після того випадку в гості більше
не запрошував. З 18 років відповідач
проживала та навчалась в м. Донецьк. В
листопаді 1996 року ОСОБА_5 приїжджав до
м. Донецьк в гості, після цього вони не
спілкувались. ОСОБА_5 не дзвонив і
спілкуватись не бажав. Відповідач теж
не дзвонила, не спілкувалась, до батька
не приїжджала, оскільки він так сказав.
Від утримання батька не ухилялась,
працездатна, обмежень праці не має,
працює бухгалтером, заробітна плата
складає 3200 гривень. Про ампутацію ноги
батька дізналась після його смерті, про
тяжкий стан батька не було відомо.
Відповідач не була на похоронах батька,
оскільки не знала, родичі не хотіли з
нею спілкуватись. ОСОБА_5 був
самостійний, господарство вів сам.
Батько не просив її про допомогу,
оскільки був добре матеріально
забезпечений, спілкування з нею
припинив за власною ініціативою.

В письмових запереченнях відповідач
зазначила, що ОСОБА_5 після виходу на
пенсію у 1987 році продовжував працювати
лікарем-ренгенологом в Куйбишевській
центральній районній лікарні до лютого
2009 року, тобто перебуваючи на пенсії та
будучи інвалідом другої групи,
працював ще 22 роки до віку 73 років.
Надані медичні документи не
підтверджують, що ОСОБА_5 потребував
постійного піклування та сторонньої
допомоги. Весь час останній
користувався автомобілем ВАЗ-2106, а
після операції по ампутації ноги в 2011
році він в 2013 році купив собі
автомобіль «GEELY» з ручним керуванням.
Відповідно до медичної довідки серії
12ЯЯЧ №665270 від 20.06.2013 року та
сертифіката серії НОМЕР_1 від 20.06.2013
року, які суду були надані позивачем,
ОСОБА_5 було надано право на керування
автомобілем. Вважає, що її батько до
своєї смерті не був лежачим хворим, не
вимагав догляду за собою, міг не тільки
пересуватися самостійно, а й управляти
автомобілем. Разом з ОСОБА_5 до
листопада 2013 року постійно проживала
його рідна сестра - ОСОБА_7 Таким чином,
всю «жіночу роботу» по дому:
приготування їжі, прання білизни та
інше робила вона. Батько відповідача
міг самостійно сам себе обслуговувати
та мав достатньо коштів, щоб самостійно
зробити якісний ремонт в домі
проживання: душова кабіна, туалет в
домі, балонний газ, індивідуальне
опалення та інше, а також мав достатньо
дорогі побутові речі: пральна
машина-автомат, електрична мікропіч та
інші речі. ОСОБА_7 померла в січні 2014
року. Крім цього, два рази на тиждень,
квартиру відвідувала, відповідно до
діючого законодавства України,
соціальний робітник. Позивач не надала
доказів перебування ОСОБА_5 у
безпорадному стані та не довела факт
ухилення відповідача від надання
допомоги спадкодавцю.

Суд, вивчивши матеріали справи,
оцінивши надані докази, прийшов до
наступних висновків.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено,
що суд розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених вимог та на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 02 червня 2014 року (а.с.7).

Після його смерті відкрилась спадщина
у вигляді нерухомого майна, що на праві
власності належала спадкодавцю.

Факт родинних відносин спадкодавця -
ОСОБА_5 та сторін у справі - позивача
ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3 ними не
заперечується та підтверджується
копіями актових записів про
народження, витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про шлюб, архівними витягами
(а.с 9-13,64). Позивач є племінницею ОСОБА_5,
оскільки спадкодавець та мати позивача
мають спільних батьків і відповідно є
рідними братом та сестрою, а
відповідач рідною дочкою ОСОБА_5

Позивач є спадкоємцем другої черги за
законом за правом представлення як
племінниця спадкодавця замість своєї
матері, яка померла, що підтверджується
свідоцтвом про смерть (а.с.8).

Відповідач є спадкоємцем першої черги
як дочка спадкодавця.

Згідно із ст.1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, а відповідно до ч. 3
ст. 1266 ЦК України, племінники
спадкодавця спадкують ту частку
спадщини, яка належала б за законом
їхнім матері, батькові (сестрі, братові
спадкодавця), якби вони були живими на
час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України
спадкоємця за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування.

Позивач як спадкоємець другої черги
просить суд на підставі ч.5 ст.1224 ЦК
України усунути від права на
спадкування відповідача у справі, яка
відноситься до першої черги
спадкоємців.

Відповідно до ч.5 с т.1224 ЦК України, за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи
повинен установити і факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який
потребував допомоги, полягає в її
умисних діях чи бездіяльності,
спрямованих на уникнення від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане
з винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій. Таким чином,
ухилення характеризується умисною
формою вини.

Крім того, при розгляді таких
справ суду належить з'ясовувати, чи
потребував спадкодавець допомоги від
спадкоємця за умови отримання її від
інших осіб і чи мав спадкоємець
матеріальну й фізичну змогу надавати
таку допомогу.

Як встановлено судом під час розгляду
справи, ОСОБА_5 20 січня 1995 року
встановлена друга група інвалідності
по загальному захворюванню, що
підтверджується Довідкою МСЕК №007018
(а.с.17).

Як вбачається з наданих позивачем
медичних документів ОСОБА_5 мав
захворювання обох тазостегнових
суглобів та хворобу серця.

Відповідно до Виписки з історії
хвороби Інституту патології хребта та
суглобів ім. проф. М.І.Ситенка м. Харків
від 10 червня 2004 року, ОСОБА_5
встановлено діагноз: двосторонній
коксартроз III ступеню, нестабільність
лівого тазостегнового суглобу,
протрузія чашки ендопротеза, поширений
остеопороз. Проведена операція 27
травня 2004 року, видалення ендопротеза,
рєендопротезування тазостегнового
суглобу (а.с.15).

Відповідно до лікарського свідоцтва
про смерть №68 причина смерті ОСОБА_5 -
ішемічна хвороба серця, приблизний час
між початком захворювання і смертю 22
роки (а.с.16).

Інших документів, що підтверджують
наявність тяжкого захворювання або
каліцтва спадкодавця, позивачем суду
не надано.

Із свідчень свідків, які були допитані
в ході розгляду справи, встановлено, що
померлому ОСОБА_5 в 2011 році ампутували
ногу, більш точна дата невідома, та
медичними документами позивачем не
доведена.

Представники позивача наполягали на
тому, що ОСОБА_5 перебував у
безпорадному стані, тобто не міг через
стан здоров'я самостійно задовольняти
фізіологічні потреби, піклуватися про
свій стан здоров'я, про житло та
забезпечувати себе продуктами
харчування, який на їх думку тривав
після ампутації ноги з 2011 року по день
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Як суду пояснили свідки ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, після
ампутації ноги в 2011 році спадкодавець
ОСОБА_5 був безпомічним і перебував у
безпорадному стані: не міг себе
обслуговувати, лежав, по дому не
пересувався, їсти собі не готував. Цей
його стан тривав від 2 до 4 місяців,
після чого ОСОБА_5 міг себе
обслуговувати самостійно: вставав,
ходив по дому, самостійно мився, брився,
готував собі їсти. До магазину та за
ліками ходили інші особи.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18 суду показали, що ОСОБА_5 після
ампутації ноги в 2011 році дійсно
потребував допомоги, однак про його
безпорадний стан їм невідомо.

Суд критично відноситься до показань
свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20, які були
допитані за клопотанням представника
позивача, про тривалість перебування
ОСОБА_5 у безпорадному стані більше
одного року, оскільки свідок ОСОБА_20 є
чоловіком позивача і є заінтересованою
особою, а ОСОБА_19 є його колегою по
роботі, з яким підтримуються дружні
стосунки.

Крім того, згідно з сертифіката про
проходження профілактичного
наркологічного огляду серії 12ЯЯЦ № 121698
від 10.06.2013 р. та медичною довідкою про
проходження обов'язкових попереднього
та періодичного психіатричних оглядів
серії 12ЯЯЧ № 555270 від 20.06.2013 р., виданих
ОСОБА_5, останній проходив зазначені
огляди та протипоказань для керування
автотранспортом не мав (а.с. 18).

ОСОБА_5 після ампутації ноги купив за
соціальною знижкою автомобіль GELLY з
ручним керуванням, яким керував рідко,
що підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_14,
ОСОБА_11, а свідок ОСОБА_10 пояснив, що він
ставив ОСОБА_5 на ноги, навчав ходити на
костилях, а коли той придбав собі
автомобіль в жовтні 2013 року, навчай
його їздити. ОСОБА_5 керував
автомобілем один раз на тиждень,
останній раз за 1-2 тижні до смерті
(травень 2014 року).

Суд критично відноситься до показань
свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12 про те, що
ОСОБА_5 зовсім не керував автомобілем
після ампутації ноги, боявся, оскільки
такі показання спростовуються
показаннями інших свідків.

Враховуючи викладене, доводи
представників позивача про те, що
безпорадний стан спадкодавця ОСОБА_5
тривав півтора - два роки, тобто з
моменту ампутації ноги у 2011 році та до
смерті останнього (ІНФОРМАЦІЯ_2 рік) є
неприйнятними.

Суд, приходить до висновку, що ОСОБА_5
дійсно в 2011 році після ампутації ноги
протягом 2-4 місяців знаходився в
безпорадному стані, був безпомічним,
неспроможним своїми силами через
каліцтво самостійно забезпечити умови
свого життя, потребував стороннього
догляду, допомоги та піклування.

В ході судового розгляду не знайшов
свого підтвердження факт ухилення
відповідача від утримання свого батька
- ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
не заперечувала проти той обставини, що
не допомагала батькові, оскільки їй не
було відомо про його ампутацію ноги та
про те, що він перебував у безпорадному
стані.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 показали, що
дійсно ОСОБА_3 не могло було відомо про
ампутацію ноги батька. Свідок ОСОБА_9
пояснила, що про смерть батька вона
повідомила відповідача листом після
похорон, дізнавшись про її адресу через
Інтернет.

Крім того, значна віддаленість місця
проживання відповідача (м. Донецьк) від
місця проживання ОСОБА_5 (смт.
Куйбишеве, Запорізької області) також
дає підстави вважати, що доньці не було
відомо про безпорадний стан батька,
отже відповідач об'єктивно була
позбавлена можливості бачити
безпомічність батька.

Як пояснила відповідач, вона тривалий
час не підтримувала відносини з
батьком, який не бажав спілкуватись з
нею через образу. Про відсутність будь -
яких відносин між батьком та донькою,
також показали свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_19, ОСОБА_11, ОСОБА_20 Померлий про
свою доньку говорив, що вигнав її з
будинку, та те, що остання проживає за
кордоном, хоча ОСОБА_3 проживала у м.
Донецьк. Отже, між ОСОБА_5 та його
донькою мав місце сімейний конфлікт,
після якого він не підтримував
близьких відносин із відповідачем.

На думку суду, та обставина, що ОСОБА_5
та відповідач не спілкувались протягом
тривалого часу не свідчить про факт
умисного ухилення ОСОБА_21 від надання
допомоги батьку.

Винної поведінки відповідача в
ненаданні допомоги батьку через
необізнаність про його життєвий стан
суд не вбачає.

При таких обставинах, суд приходить до
висновку, що в ході розгляду справи не
встановлено наявність умисних дій чи
бездіяльності відповідача,
спрямованої на уникнення від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
своєму батьку в період його
безпорадного стану, отже така
обставина позивачем не доведена
належними та допустимими доказами.

В ході розгляду справи також
встановлено, що під час перебування
ОСОБА_5 у безпорадному стані з ним
постійно проживала його рідна сестра -
ОСОБА_7, починаючи з 2011 року, після
ампутації ноги, протягом тривалого
часу від 6 місяців до півтора року.
ОСОБА_7 надавала допомогу ОСОБА_5 по
домашньому господарству, повністю
обслуговувала його, готовила їсти, що
не заперечується представниками
позивача та підтверджено показаннями
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_19, ОСОБА_13, ОСОБА_15,
ОСОБА_20, а тому суд критично
відноситься до довідки виконкому
Куйбишевської селищної ради
Куйбишевського району Запорізької
області від 21.07.2014 року про те, що ОСОБА_5
проживав один в АДРЕСА_1 з 02.12.1960 року і
по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 6),
оскільки це спростовується
показаннями свідків.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5
після ампутації ноги в 2011 році допомогу
надавали і інші особи, а саме: ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, у тому
числі в допомозі ОСОБА_5 приймала
участь родина позивача - чоловік
ОСОБА_20 та їх діти, які приносили йому
їжу, купували медикаменти, допомагали
по господарству, що підтверджено
показаннями усіх свідків.

Також, ОСОБА_5 надавалась допомога
соціальною службою з 01.10.2009 року по
30.05.2014 рік, що підтверджується
відповідною довідкою (а.с.112) та
показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11 та
не заперечується сторонами.

На думку суду, факт надання ОСОБА_5
допомоги позивачем та її родиною не є
підставою для усунення від спадкування
спадкоємця першої черги.

Одночасно, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_5 в період безпорадного стану
не потребував допомоги від своєї
доньки, оскільки фізичну та
матеріальну допомогу, необхідну для
забезпечити умов свого життя в повному
обсязі отримував від інших осіб, від
соціальної служби, а також від своєї
сестри ОСОБА_7, яка в період його
безпорадного стану постійно проживала
разом з ним. Крім того, ОСОБА_5 мав
добре матеріальне становище, отримував
високу пенсію (за віком і за
інвалідністю), мав грошові накопичення,
зробив добрий ремонт в помешканні,
купував побутову та електронну
техніку, комп'ютер, в 2013 році за
соціальною знижкою купив автомобіль з
ручним керуванням приблизно за 20 000
гривень, тобто матеріальної допомоги
ця особа не потребувала.

Як пояснив свідок ОСОБА_10, ОСОБА_5 йому
показав де зберігаються гроші на
випадок смерті в сумі 16800 гривень, які
були витрачені на його поховання.

Факт задовільного матеріального
становища ОСОБА_5, та те, що останній не
потребував матеріальної допомоги було
підтверджено в суді свідками ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_19, ОСОБА_11,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_13, ОСОБА_15,
ОСОБА_20

На переконання суду, ОСОБА_5 мав
можливість як позбавити свою дочку
спадкових прав шляхом укладання
заповіту, так і укласти з позивачем та
її родиною спадковий договір або
договір довічного утримання, або
взагалі позбавити сторін спадкового
майна, однак цього не зробив, в такому
разі спадкування повинно
здійснюватися за законом, відповідно
до ст.ст.1222,1223,1258,1268 ЦК України.

Враховуючи викладене, з урахуванням
фактичних обставин справи, наданих
сторонами доказів, суд вважає, що у
задоволенні позовною заяви ОСОБА_4 про
усунення від права спадкування, слід
відмовити за недоведеністю позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1222,1223,1216,1218,1225,1258,1268 ЦК України,
ст.ст. 10,11,60,209,212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І
Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, про усунення від права на
спадкування - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції - Куйбишевський
районний суд Запорізької області
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-денного
строку з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Р.С.Солодовніков