АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7106/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Казак С. Ю. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради

на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 18 січня 2014 року
по справі

за позовом ОСОБА_2 до Управління
Держкомзему у м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області, третя особа
- територіальна громада в особі
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності на земельну
ділянку, зобов'язання видати державний
акт на право власності на земельну
ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року до суду звернувся
ОСОБА_2 із зазначеним позовом,
уточнивши вимоги у листопаді 2012 року та
просив визнати за ним право власності в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_4 на земельну ділянку, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею
0,0458 га, зобов'язати Управління
держкомзему у м. Дніпропетровськ
Дніпропетровської області Головного
управління держкомзему у
Дніпропетровській області надати
державний акт на право приватної
власності на вищезазначену земельну
ділянку.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 були
задоволені частково. Визнано за ОСОБА_2
право власності на земельну ділянку
площею 0,0458 га, що розташована по
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4. У задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі
Дніпропетровська міська рада,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити позивачу в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач є сином
ОСОБА_4 та онуком ОСОБА_5 (а.с.7).

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого П'ятою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 27 липня 1989 року
за реєстром №2-2971 та зареєстрованого в
Дніпропетровському бюро технічної
інвентаризації 17 серпня 1989 року і
записаного у реєстрову книгу №474 за
реєстровим № 9, ОСОБА_5 на праві
власності належало домоволодіння
АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради №1361
від 15 червня 2000 року ОСОБА_5 було
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,0458 га за вказаною вище
адресою та видано Державний акт на
право приватної власності на землю
№030773 від 02 серпня 2000 року (а.с.13-16,17).

ОСОБА_5 10 липня 1996 року склала заповіт,
відповідно до якого все своє майно
заповідала ОСОБА_2 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_5 19 липня 2001 року
відкрилась спадщина на належне майно,
зокрема, домоволодіння та земельну
ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Спадщину прийняла мати позивача
ОСОБА_4, яка згідно Свідоцтва про
смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_2 у
передбачені законом строки звернувся
до П'ятої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після померлої
матері в порядку спадкування за
законом, як спадкоємець першої черги та
18 листопада 2011 року йому було видане
свідоцтво про право на спадщину за
законом після померлої ОСОБА_4 на
домоволодіння АДРЕСА_1 та 04 січня 2012
року КП

ДМБТІ» здійснено державну реєстрацію
права власності на вказане
домоволодіння за позивачем (а.с. 11,12).

На запит державного нотаріуса П'ятої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 15 лютого 2012
року було відмовлено у видачі
дублікату державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1, що належала
ОСОБА_5, відповідно до Листа Управління
держкомзему у м. Дніпропетровську від 06
березня 2012 року (а.с.19).

В зв'язку з цим, через відсутність
правовстановлюючого документу на
земельну ділянку по АДРЕСА_1,
нотаріусом було відмовлено позивачу у
видачі свідоцтва про право на спадщину
(а.с.18).

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції керувався
положеннями ст.ст. 81, 116, 120 Земельного
кодексу України та виходив з тих
обставин, що ОСОБА_5 за життя отримала у
власність земельну ділянку площею 0,0458
га по АДРЕСА_1 в передбаченому законом
порядку, останню в порядку спадкування
за законом фактично отримала ОСОБА_4,
але право власності на неї не
зареєструвала та померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_2, як спадкоємець
першої черги за законом після смерті
ОСОБА_4 через відсутність
правовстановлюючого документу на
земельну ділянку по АДРЕСА_1
позбавлений можливості оформити
спадщину, а тому його право підлягає
захисту в частині визнання права
власності.

З такими висновками суду колегія
суддів погоджується, оскільки вони
ґрунтуються на нормах закону та
відповідають встановленим судом
обставинам.

Відповідно до ст.1261 ЦК України після
смерті ОСОБА_4 позивач є спадкоємцем
першої черги спадкоємців за законом.

Статтею ст.1218 ЦК України, в редакції 2004
року, яка діє на час спірних
правовідносин, визначено, що до складу
спадщини входять всі права та
обов`язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1225 ЦК України та ст.131
ЗК України, право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців на
загальних підставах, із збереженням її
цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 названої статті
передбачено, що право власності на
земельну ділянку, набуту у власність із
земель приватної власності без зміни
її меж, цільового призначення,
посвідчується, зокрема, свідоцтвом про
право на спадщину.

Частиною 6 статті 126 ЗК України
встановлено, що при набутті права
власності на земельну ділянку на
підставі документів, визначених
частиною другою цієї статті, державний
акт на право власності на земельну
ділянку, що відчужується, долучається
до документа, на підставі якого
відбувся перехід права власності на
земельну ділянку, в кожному такому
випадку відчуження земельної ділянки.

Відповідно до абзацу другого частини
шостої статті 126 ЗК зі змінами,
внесеними згідно із Законом України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, а також порядку
поділу та об'єднання земельних
ділянок», на державному акті про право
власності на земельну ділянку
нотаріус, який посвідчує (видає)
документ, та орган, який здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та їх обмежень, роблять відмітку
про перехід права власності на
земельну ділянку із зазначенням
документа, на підставі якого відбувся
такий перехід.

У силу Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо документів, що
посвідчують право на земельну ділянку,
а також порядку поділу та об'єднання
земельних ділянок» від 16 червня 2011 року
положення цього Закону щодо
посвідчення права власності на
земельні ділянки документами,
зазначеними у частині другій статті 126
Земельного кодексу України,
поширюються також на випадки, коли
зазначені документи були укладені
(видані) до набрання чинності цим
Законом, але державні акти на право
власності на земельні ділянки видані
не були.

В такому випадку нотаріус, який
посвідчив (видав) відповідний документ,
звертається з письмовим запитом до
органу, який здійснює державну
реєстрацію земельних ділянок, про
підтвердження того, що державний акт на
право власності на землю (земельну
ділянку) не виданий новому власнику
земельної ділянки. Після надходження
до нотаріуса письмового підтвердження
такого факту державний акт на право
приватної власності на землю,
державний акт на право власності на
землю або державний акт на право
власності на земельну ділянку
вилучається нотаріусом із його справ
та після здійснення відмітки про
перехід права власності на неї
долучається до відповідного документа,
зазначеного у частині другій статті 126
Земельного кодексу України. Термін
розгляду зазначеного запиту органом,
який здійснює державну реєстрацію
земельних ділянок, не повинен
перевищувати 14 календарних днів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спадкодавець ОСОБА_4 не мала права
власності на земельну ділянку,
оскільки за життя не переоформила
Державний акт на землю, а тому право на
спадщину після її смерті не виникло, не
спростовують висновків суду.

Як було встановлено, і по суті не
заперечувалося сторонами, земельна
ділянка площею 0,0458 га по АДРЕСА_1
належала ОСОБА_5 на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю №030773 від 02 серпня 2000 року,
виданого на підставі рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради №1361
від 15 червня 2000 року.

Оскільки оригінал зазначеного
Державного акта втрачено, а у видачі
дублікату відмовлено, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

Решта наведених в апеляційній скарзі
доводів не спростовують висновків
місцевого суду, зводяться до
переоцінки доказів і незгоди із
висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Дніпропетровської міської ради
відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді