АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6701/2014
Головуючий у першій інстанції:
Справа №758/2610/13-ц
Доповідач у апеляційній
інстанції: Шкоріна О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі:
Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача -
ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

третьої особи - ОСОБА_6 -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
Подільського районного суду м.Києва
від 2 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Головне управління
Держземагенства у м. Києві про визнання
права власності на Ѕ частину земельної
ділянки, виділення в натурі частки із
майна, що є у спільній частковій
власності, виділення у власність
частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головне
управління Держземагенства у м.Києві
про визнання права власності на Ѕ
частину земельної ділянки, виділення в
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності, виділення у
власність частину земельної ділянки.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є
спадкоємицею матері - ОСОБА_8 Спадкове
майно складається з 1/2 частини
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини
земельної ділянки загальним розміром
1007 кв.м., на якій розташований
зазначений будинок.

27 квітня 2010 року вона отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом щодо 1/2 частини житлового
будинку АДРЕСА_1. У видачі ОСОБА_3
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 1/2 частину земельної ділянки
державним нотаріусом було відмовлено,
оскільки в Державному акті на земельну
ділянку не вказана частка, яка належала
її матері. Просила суд визнати за нею
право власності на Ѕ частину земельної
ділянки,виділити їй в натурі частку із
майна, що є у спільній частковій
власності,а також виділити у власність
частину земельної ділянки.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 2 квітня 2014 року відмовлено
у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання права власності на Ѕ частину
земельної ділянки, виділення в натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності, виділення у
власність частину земельної ділянки.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі. В апеляційній скарзі
посилалася на порушення та неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного її вирішення.

В судове засідання ОСОБА_7 та
представник Головного управління
Держкомзему у м.Києві не з»явилися, про
день та час розгляду справи
повідомлені належним чином, причину
своєї неявки суду не повідомили у
зв»язку з чим колегія суддів вважала за
можливе розглянути справу у їх
відсутність відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4
апеляційну скаргу підтримали і просили
її задовольнити.

ОСОБА_5 та третя особа - ОСОБА_6 проти
доводів апеляційної скарги
заперечували і просили рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін. .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір»ю
позивачки ОСОБА_3 та рідною сестрою
відповідача ОСОБА_5

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 21 жовтня 1989 року ОСОБА_5
та ОСОБА_8 успадкували після смерті
своєї матері ОСОБА_9 в рівних долях
житловий будинок АДРЕСА_1 жилою площею
37,0 кв.м., який розташовано на земельній
ділянці площею 1023 кв.м.

11 липня 2000 року ОСОБА_8 та ОСОБА_5 видані
державні акти на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,1007 га, яка розташована на території
АДРЕСА_1. Землю передано для
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель у спільну
приватну власність.

Після смерті ОСОБА_8 державним
нотаріусом Чотирнадцятої Київської
державної нотаріальної контори 27
квітня 2010 року ОСОБА_3 видано свідоцтво
про право на спадщину за законом на 1 / 2
частину житлового будинку АДРЕСА_1. У
виданому державним нотаріусом
свідоцтві зазначено розмір жилої площі
у будинку 50,10 кв.м.

У видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на частину
земельної ділянки площею 0,1007 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 листом
Київської державної нотаріальної
контори від 30 листопада 2012 року
позиваці ОСОБА_3 було відмовлено,
оскільки частка, яка належала померлій
ОСОБА_8 не виділена і рекомендовано з
цього питання звернутися до суду.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_3 в
порядку виділу належної їй 1 / 2 частини
житлового будинку просила виділити їй
в натурі жилі приміщення загальною
площею 33,05 кв.м, а також частину
підвального приміщення розміром 12,27
кв.м, що знаходиться під виділеною
частиною будівлі.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про виділ ОСОБА_3 жилих кімнат
площею 11,7 кв.м, 12,8 кв.м та частину жилої
кімнати площею 8,3 кв.м., суд першої
інстанції виходив з того, що загальний
розмір жилих приміщень, які просить
виділити позивач не відповідає 1 / 2
частині успадкованого будинку.

Такий висновок суду першої інстанції
ґрунтується на матеріалах справи.

Як убачається з свідоцтва про право на
спадщину за законом виданого 27 квітня
2010 року ОСОБА_3, остання успадкувала
після смерті ОСОБА_8 1 / 2 частини
житлового будинку АДРЕСА_1. Ця частка
належала померлій на підставі
Свідоцтва про право на спадщину,
виданого 1-ою Київською державною
нотаріальною конторою 21.10.1989 року за №
15Н-2605 та зареєстрованого в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації за № 18371 від 9 листопада
1989 року ( а.с.8).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом виданого 21 жовтня 1989 року
державним нотаріусом Першої київської
державної нотаріальної контори ОСОБА_5
і ОСОБА_8, останні після смерті їх
матері ОСОБА_9 успадкували в рівних
долях жилий будинок жилою площею 37,0
кв.м. ( а.с.76).

Рішенням Подільського районного суду
м.Києва від 9 березня 2011 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину від 27 квітня 2010 року, виданого
Чотирнадцятою київською державною
нотаріальною конторою, реєстр № 1-863,
зареєстрованого в КП «Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна» за реєстровим № 18371
від 30 квітня 2010 року. Цим же рішенням
встановлено, що при складанні
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 27 квітня 2010 року отриманого
ОСОБА_3, державним нотаріусом було
допущено технічну помилку, помилково
зазначено жилу площу спадкового
будинку - 50,10 кв.м., при фактичній площі -
37,0 кв.м. та не житлову площу - 97,90 кв.м..

Отже, позивач успадкувала після смерті
своєї матері 1 / 2 частину будинку,
розташованого на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1, жилою площею 37,0 кв.м, а
тому відсутні підстави для виділу
ОСОБА_3 в будинку 33,05 кв.м. жилої площі.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання за ОСОБА_3 права
власності на 1 / 2 частину земельної
ділянки і про встановлення порядку
користування земельною ділянкою, суд
першої інстанції виходив з того, що
право власності на земельну ділянку
визначається пропорційно часткам
домоволодіння, а оскільки вимоги
ОСОБА_3 щодо виділення в натурі частки
із майна, що є у спільній частковій
власності задоволенню не підлягають,
неможливо визначити частку земельної
ділянки право на яку набула позивач в
порядку спадкування. Крім того, суд
першої інстанції вважав, що позивачем
не надано доказів, які б свідчили про
розмір часток земельної ділянки між
покійною ОСОБА_8 та ОСОБА_5. В свою чергу
ОСОБА_8 не скористалась своїм правом на
поділ земельної ділянки або на
виділення з неї окремої частки і
залишилась учасником спільної
сумісної власності без визначення
часток.

Проте з таким висновком суду повністю
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
земельна ділянка площею 0,1007 га була
надана ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у спільну
приватну власність.

За правилами ч.5 ст.89 ЗК України частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не передбачено законом або не
встановлено судом.

Отже, оскільки судом іншого не
встановлено, слід вважати, що частка
ОСОБА_8 в праві спільної власності на
земельну ділянку становила 1 / 2 частину,
проти чого фактично не заперечував в
ОСОБА_5

Відповідно до ст.81 ЗК України громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі прийняття
спадщини.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася
спадщина, до складу якої і входить
право на частку земельної ділянки, яке
мала матір позивачки і таке право
перейшло до останньої в порядку
спадкування.

Чотирнадцята київська державна
нотаріальна контора листом від 30
листопада 2012 року відмовила ОСОБА_3 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на частину земельної
ділянки площею 0,1007 га, яка розташована
на території АДРЕСА_1, яка належала
померлій ОСОБА_8 з посиланням на п.224
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
яким встановлено, що нотаріус може
видати свідоцтво про право на спадщину
за законом чи за заповітом після смерті
одного із учасників спільної сумісної
власності лише після виділення (
визначення) частки померлого у
спільному майні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що висновок суду про
безпідставність вимог про визнання за
ОСОБА_3 права власності на 1 / 2 частину
земельної ділянки не відповідає
встановленим судом обставинам, а тому в
цій частині рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
задоволення цих вимог.

В частині відмови у задоволенні
позовних вимог про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою висновки суду є правильними і
доводами апеляційної скарги не
спростовуються.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду
м.Києва від 2 квітня 2014 року - скасувати
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті
особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головне
управління Держземагенства у м.Києві
про визнання права власності на Ѕ
частину земельної ділянки загальною
площею 0,1007 га, що розташована за
адресою АДРЕСА_1 і в цій частині
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку
спадкування право власності на 1 / 2
частину земельної ділянки, що
розташована за адресою АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: