АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
інстанції - Марфіна Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Моторного
(транспортного)страхового бюро
України на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 09 вересня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
Моторного (транспортного) страхового
бюро України про відшкодування
збитків, пені за прострочення виплати
страхового відшкодування, 3% річних та
інфляційних втрат, відшкодування
моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представників позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 09 вересня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Моторного (транспортного)
страхового бюро України на користь
ОСОБА_2 пеню за прострочення виплати
страхового відшкодування у сумі 3786 (три
тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 24
коп., інфляційне нарахування за час
прострочення виплати страхового
відшкодування у сумі 2617 (дві тисячі
шістсот сімнадцять) грн. 95 коп., три
відсотки річних від простроченої суми
у розмірі 736 (сімсот тридцять шість) грн.
49 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у розмірі 133 (сто тридцять
три) грн. 98 коп.

Стягнуто з Моторного (транспортного)
страхового бюро України в дохід
держави судовий збір у розмірі 109 (сто
дев'ять) грн. 62 коп.

Не погодившись з таким рішенням
представник відповідача подав
апеляційну скаргу в якій просили
рішення скасувати в задоволенні позову
відмовити.

Скаргу обґрунтовували тим, що позивачу
про порушення її прав стало відомо
після отримання нею відмови у виплаті
страхового відшкодування, а тому вона
пропустила річний строк для звернення
до суду з вимогами про стягнення пені.

Крім того суд дійшов помилкового
висновку, що існують підстави для
стягнення пені, 3% річних та
інфляційного нарахування за період
після ухвалення рішення на користь
позивача про стягнення суми страхового
відшкодування, так як відповідачем
рішення суду було виконано одразу
після відкриття виконавчого
провадження і вина відповідача
відсутня.

До апеляційного суду представник
відповідача не з`явився, про розгляд
справи повідомлений.

Представники позивача заперечували
проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п 36.5. ст. 36 Законом
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Задовольняючи позов частково, суд
вважав встановленими такі обставини.

Листом від 24.05.2013 року №8/3-3/12999
відповідач відмовив позивачу у виплаті
страхового відшкодування з посиланням
на положення п. 33.3 ст. 33 та п/п 37.1.3 п. 37.1
ст. 37 Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (а.с. 9).

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 29.05.2014 року у справі
№755/28689/13-ц з відповідача на користь
позивача стягнуто страхове
відшкодування в розмірі 21284,11 грн. та
судовий збір в сумі 229,40 грн. (а.с. 11-18).

Суд встановив, що позивач не пропустив
строк звернення до суду з вимогами до
відповідача про стягнення пені,
оскільки пеня є періодичним
нарахування, що відбувається кожного
дня прострочення, тож строк позовної
давності починає перебіг щодо кожного
такого нарахування, кожного дня.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надав позовну заяву до
поштового відділення зв'язку 23.06.2014
року (а.с. 39), при цьому визначає першим
днем стягнення пені 25.06.2013 року, що
відповідає межам строку позовної
давності, визначеного ст. 258 ЦК України
для вимог про стягнення пені в один рік.

Позивач просив стягнути розмір пені у
відповідності до вимог п 36.5. ст. 36
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» починаючи з
25.06.2013 року до 21.08.2014 року .

Судом встановлено, що в цей період
відповідач не здійснив страхового
відшкодування, безпідставно відмовив у
проведенні такої виплати, що
підтверджено рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 29.05.2014 року у
справі №755/28689/13-ц.

Тому суд дійшов висновку, що з
відповідача на користь позивача пеня в
період з 25.06.2013 року до 21.08.2014 року
повинна бути стягнута в сумі 3786,24 грн.
за прострочення виплати страхового
відшкодування. При цьому в рішенні суд
навів розрахунок пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вказаної норми суд дійшов
висновку. що за не виконання грошового
зобов`язання відповідач повинен
сплатити позивачу інфляційне
нарахування 2617,95 грн. та

Три відсотки річних від простроченої
суми з розрахунку 421 день прострочення
-736,49 грн.

Вищенаведені обставини справи, які суд
вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про доведеність позовних
вимог в частині стягнення пені,
інфляції та 3% річних відповідає
встановленим обставинам справи та
вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу
пропуску позивачем строку звернення до
суду з вимогами про стягнення пені,
колегія суддів не приймає, тому. що суд
правильно врахував, що пеня
нараховується за кожен день
прострочення, а з врахуванням періоду
за який були заявлені позовні вимоги,
позивач дотримався річного строку
звернення до суду з цими вимогами.

Доводи з приводу відсутності вини
відповідача, так як ними було виконано
рішення суду про стягнення страхового
відшкодування одразу після відкриття
провадження, колегія суддів не приймає,
тому, що пеня та інші нарахування
стягнуті судом за період до виконання
відповідачем рішення суду про виплату.
Законом на підставі, якого стягувалась
пеня, передбачено її нарахування за
кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування.

Тому суд правильно в період
нарахування штрафних санкцій включив
увесь період, який просив позивач, в
межах одного року, до дати виплати
страхового відшкодування.

При цьому не має правового значення
дата ухвалення рішення, так як весь
період не виплати страхового
відшкодування, яка відбувалась
безпідставно є період прострочення, як
до ухвалення рішення так і після його
ухвалення.

Суд повно встановив ті обставини
справи, які мали значення для її
вирішення, дав належну правову оцінку
наданим сторонами доказам, та ухвалив
рішення без порушення норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для скасування рішення
та задоволення скарги відсутні .

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного
(транспортного)страхового бюро
України відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 09 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: