Справа № 462/1147/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3582/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
представника позивача - Середницького
В.М.,

відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою державного
житлово-комунального підприємства
державного концерну «ЛОРТА»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство
«Львівобленерго», на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 02 квітня 2014 року у справі за позовом
державного житлово-комунального
підприємства державного концерну
«ЛОРТА», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Львівобленерго», до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по оплаті за
житлово-комунальні послуги,-

в с т а
н о в и л а:

У лютому 2014 року державне
житлово-комунальне підприємство
державний концерн (далі - ДЖКП ДК)
«ЛОРТА», в особі ліквідатора
(арбітражного керуючого) ОСОБА_4,
звернулось до суду з позовом, в якому
просило стягнути з відповідача
заборгованість по оплаті за
житлово-комунальні послуги у розмірі
7831 грн. 46 коп., три проценти річних та
інфляційні втрати у розмірі 744 грн. 89
коп., на загальну суму 8576 грн. 35 коп., а
також понесені ним судові витрати по
сплаті судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що відповідач є наймачем кімнати
АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі
підприємства, однак, і він не сплатив за
надані житлово-комунальні послуги,
внаслідок чого утворилась
заборгованість за період з січня 2011
року по грудень 2013 року у розмірі 7831
грн. 46 коп., з якої: 1709 грн. 01 коп. - за
послуги з утримання будинку, 3344 грн. 34
коп. - за послуги з централізованого
опалення, 934 грн. 45 коп. - за послуги з
постачання холодної води, та 1843 грн. 66
коп. - за послуги з постачання
електроенергії. Крім того, позивач
вважає, що за невиконання відповідачем
обов»язку по оплаті за надані
підприємством житлово-комунальні
послуги, які він споживав, з нього слід
стягнути три проценти річних та
інфляційні втрати за вказаний період,
оскільки це зобов»язання є грошовим.
Позивач зазначив, що він звертався до
суду із заявою про видачу судового
наказу про стягнення з відповідача
заборгованості за житлово-комунальні
послуги і 23.09.2013 року такий наказ був
виданий Залізничним районним судом
м.Львова, який за заявою відповідача
був скасований ухвалою суду від 17.12.2013
року.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 02.04.2014 року у задоволенні
вказаного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, просив
його скасувати з підстав неповного
з»ясування обставин, які мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовував тим,
що як одну з підстав для відмови у
задоволенні вказаного позову, суд
першої інстанції вказав неправильне
зазначення площі, з якої
розраховується вартість
житлово-комунальних послуг, однак, не
врахував, що кімната знаходиться в
гуртожитку, в якому мешканці спільно
користуються місцями загального
користування, а тому до площі кімнати
відповідача, яка становить 16,3 кв.м.
додано 1 кв.м. загальної площі в
гуртожитку. Крім того, зазначає, що суд,
як на підставу для відмови у
задоволенні позову послався й на сплив
строку позовної давності, хоча частина
заборгованості відповідача була за
період, який знаходиться в межах
трьохрічного строку позовної давності,
що на думку апелянта, є порушенням норм
матеріального права.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді, відповідно до договору №2 від
18.06.2014 року, позивач переуступив право
вимоги до відповідача в межах вказаної
суми заборгованості публічному
акціонерному товариству
«Львівобленерго», у зв»язку з чим його
було залучено до участі у даній справі,
як правонаступника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони позивача в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
відповідача, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є
наймачем кімнати АДРЕСА_1, який
знаходився на балансі ДЖКП ДК «ЛОРТА»
(а.с.21).

Виконавцем вказаних вище видів
житлово-комунальних послуг за спірний
період було ДЖКП ДК «ЛОРТА».

Договору про надання
житлово-комунальних послуг між
сторонами укладено не було, однак,
відповідач визнає той факт, що вони
надавались, але не в повній мірі,
відтак, між сторонами фактично існують
договірні відносини.

Відповідач визнав й той факт, що за
вказані вище види житлово-комунальних
послуг, які йому надавались позивачем
централізовано, він взагалі не
оплачував.

Згідно наданого позивачем розрахунку
заборгованості (а.с.23-26), її розмір
становить 7831 грн. 46 коп., з якої: 1709 грн. 01
коп. - за послуги з утримання будинку, 3344
грн. 34 коп. - за послуги з
централізованого опалення, 934 грн. 45
коп. - за послуги з постачання холодної
води та 1843 грн. 66 коп. - за послуги з
постачання електроенергії.

Згідно з цим же розрахунком, станом на
01.01.2011 року заборгованість відповідача
за послуги з утримання будинку
становила 770 грн. 69 коп., за послуги з
централізованого опалення - 1724 грн. 20
коп., за послуги з постачання холодної
води - 266 грн. 37 коп., а за послуги з
постачання електроенергії - 1005 грн. 60
коп.

У відповідності до ст.11 Цивільного
кодексу (далі-ЦК) України, цивільні
права та обов»язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов»язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов»язків, зокрема,
є договори та інші правочини, юридичні
факти, заподіяння матеріальної та
моральної шкоди тощо, а також вони
можуть виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

У відповідності до Правил користування
приміщеннями житлових будинків та
гуртожитків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України №572 від
08.10.1992 року, із змінами, внесенеми
постановою Кабінету Міністрів України
№5 від 14.01.2009 року,
власник та наймач
(орендар) квартири, житлового
приміщення у гуртожитку зобов»язаний,
зокрема, оплачувати надані
житлово-комунальні послуги в строки,
встановлені договором або законом, та
дотримуватись вимог
нормативно-правових актів у сфері
житлово-комунальних послуг (п.7 Правил).

У відповідності до п.10 цих Правил, плата
за електроенергію при загальному
лічильнику розподіляється пропорційно
потужності побутового електричного
обладнання кожного співвласника,
наймача (орендаря), плата за газ,
водопостачання та водовідведення,
освітлення підсобних приміщень - за
чисельністю членів сім»ї, що
проживають у квартирі, житловому
приміщенні у гуртожитку, плата за
послуги з централізованого опалення, з
утримання житлових будинків, споруд та
прибудинкових територій - за
встановленими тарифами відповідно до
опалювальної та загальної площі
приміщення, яким користується власник,
співвласник, наймач (орендар).

Відповідно до п.11 Правил, власники,
наймачі (орендарі) приміщень житлових
будинків і гуртожитків несуть
відповідальність згідно із
законодавством.

У відповідності до п.12 Правил, п.5 ч.1 ст.20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», споживач послуг має право на
зменшення плати за них у випадку їх
ненадання або надання не в повному
обсязі, зниження їх якості.

У відповідності до ст.18 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги», факт
ненадання послуг повинен бути
оформлений у встановленому законом
порядку, зокрема, складанням
акту-претензії.

У відповідності до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу (далі-ЦПК)
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

В підтвердження своїх заперечень щодо
надання послуг не в повному обсязі
відповідач не надав належних доказів,
зокрема, оформленого у встановленому
законом порядку акту-претензії, а тому
його доводи є безпідставними.

Безпідставними є також доводи
відповідача щодо неправильного
нарахування позивачем плати за послугу
з утримання будинку, оскільки, по-перше,
відповідачем на спростування
проведеного позивачем розрахунку не
було надано іншого, правильного на його
думку розрахунку, а, по-друге,
нарахування в зазначений позивачем
спосіб плати за утримання будинку (до
загальної площі кімнати позивача
додано один квадратний метр загальної
площі в гуртожитку) не суперечить
закону, оскільки згідно з п.10 Правил,
мешканці квартири, житлового
приміщення у гуртожитку, в яких
проживає два і більше співвласники,
наймачі (орендарі), мають рівні права на
користування підсобними приміщеннями
і обладнанням, у зв»язку з чим,
розподіляють за узгодженням загальні
витрати на оплату житлово-комунальних
та інших послуг.

З урахуванням того, що власник та
наймач (орендар) квартири, житлового
приміщення у гуртожитку зобов»язаний
також укласти з виконавцем договір про
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору (п.7 Правил), то при
укладенні такого договору сторони
можуть узгодити між собою порядок
оплати за послуги з утримання
виконавцем місць загального
користування.

Таким чином, в силу наведених вище норм
матеріального закону, відповідач,
незалежно від того, чи укладений між
ним та виконавцем договір про надання
житлово-комунальних послуг,
зобов»язаний в силу закону оплачувати
виконавцю за фактично надані
житлово-комунальні послуги, а тому
вимога позивача про стягнення з
відповідача заборгованості за вказані
види житлово-комунальних послуг є
законною.

У відповідності до ст.526 ЦК України,
зобов»язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства.
Недотримання таких вимог призводить до
порушення зобов»язань.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України,
зобов»язання є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов»язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов»язку.

Таким чином, зобов»язання боржника
сплатити певну грошову суму на користь
кредитора відповідно до
цивільно-правового договору або з
інших підстав, визначених законом, є
грошовим зобов»язанням.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов»язання, на вимогу
кредитора зобов»язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, в силу наведених вище норм
закону про загальні підстави
відповідальності власника, наймача
(орендаря) жилого приміщення у
гуртожитку перед виконавцем послуг за
невиконання обов»язку по оплаті за
надані житлово-комунальні послуги,
навіть за відсутності оформлених
договірних відносин, але у разі
прострочення виконання грошового
зобов»язання зі сплати отриманих
житлово-комунальних послуг, на
боржника покладається
відповідальність, передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України
(постанова Верховного Суду України від
13 жовтня 2013 року).

Отже, законною є також вимога позивача
про стягнення з відповідача трьох
процентів річних та інфляційних втрат,
оскільки відповідач прострочив
виконання свого зобов»язання.

При цьому, обгрунтованими є
заперечення відповідача щодо
наявності правових підстав для відмови
у задоволенні позовних вимог,
заявлених за межами встановленого
статтею 257 ЦК України трьохрічного
строку позовної давності, оскільки для
поновлення пропущеного позивачем
строку немає причин, які можна було б
визнати поважними.

Відтак, задоволенню підлягає лише
вимога позивача про стягнення
заборгованості по оплаті за вказані
вище види житлово-комунальних послуг,
трьох процентів річних та інфляційних
втрат, нарахованих за період з лютого
2011 року по жовтень 2013 року, а з
постачання електроенергії - по
листопад 2013 року, тобто нарахованих в
межах трьохрічного строку позовної
давності, який відраховується з
моменту пред»явлення вказаного позову
до суду (з лютого 2014 року), а саме: про
стягнення з відповідача
заборгованості по оплаті за
житлово-комунальні послуги у розмірі
4067 грн. 77 коп., з якої: 921 грн. 23 коп. -
заборгованість за послуги з утримання
будинку, 1674 грн. 38 коп. - за послуги з
централізованого опалення, 657 грн. 41
коп. - за послуги з постачання холодної
води, та 814 грн. 75 коп. - за послуги з
постачання електроенергії, та про
стягнення з відповідача трьох
процентів річних у розмірі 185 грн. 03
коп., та інфляційних втрат у розмірі 22
грн. 62 коп., - а всього на загальну суму
4275 грн. 42 коп.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції неправильно
встановив фактичні обставини справи,
не застосував норми матеріального
закону, які підлягали застосуванню до
спірних правовідносин, а тому дійшов
помилкового висновку про відмову у
задоволенні заявленого позивачем
позову в повному обсязі.

Допущені судом порушення, відповідно
до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 309
ЦПК України, є підставою для скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
апеляційним судом нового рішення по
суті позовних вимог про їх часткове
задоволення з наведених вище мотивів
та про стягнення з відповідача у
користь позивача заборгованості по
оплаті за вказані вище види
житлово-комунальних послуг з
урахуванням трьох процентів річних та
інфляційних втрат у розмірі 4275 грн. 42
коп.

У зв»язку з частковим задоволенням
вказаного позову (50%), відповідно до
вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача в
користь позивача підлягають стягненню
понесенні останнім судові витрати по
сплаті судового збору при поданні
позовної заяви до суду у розмірі 121 грн.
80 коп.

Враховуючи те, що ухвалою апеляційного
суду від 17.04.2014 року апелянту було
відстрочено сплату судового збору в
розмірі 121 грн. 80 коп. за подання
апеляційної скарги до ухвалення
апеляційним судом судового рішення у
даній справі (а.с.58), то судовий збір у
вказаному вище розмірі слід стягнути з
обох сторін в рівних частинах, по 66 грн.
90 коп.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1, 3, 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу державного
житлово-комунального підприємства
державного концерну «ЛОРТА»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство
«Львівобленерго», задовольнити
частково.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 02 квітня 2014 року скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позов
державного житлово-комунального
підприємства державного концерну
«ЛОРТА», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Львівобленерго», задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь публічного
акціонерного товариства
«Львівобленерго» заборгованість по
оплаті за житлово-комунальні послуги з
урахуванням 3% річних та інфляційних
втрат в розмірі 4275 (чотири тисячі
двісті сімдесят п»ять) гривень 42
копійок та судовий збір у розмірі 121
гривні 80 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Львівобленерго» в дохід
держави судовий збір у розмірі 66
гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір у розмірі 66 гривень 90
копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.