Справа №487/2301/14-ц 05.11.2014 05.11.2014 05.11.2014
Провадження №22-ц/784/2961/14
Провадження № 22ц/784/2961/14
Головуючий у 1-ї інстанції Павлова Ж.П.
Доповідач в апеляційній
інстанції Ямкова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

5 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Колосовського С.Ю.,

суддів: Ямкової О.О., Локтіонової
О.В.,

при секретарі: Богуславській О.М.,

за участю: відповідачки -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 1 жовтня 2014 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

4 березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення 27 965 грн. 78 коп.
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальниця
ОСОБА_2 в порушення умов укладеного з
нею 12 вересня 2007 року кредитного
договору у встановлені строки не
погашає тіло кредиту, проценти за
користування кредитом і комісію, а тому
він має право вимагати повернення
кредитних коштів з урахуванням пені та
штрафів.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 1 жовтня 2014 року позов
банка задоволено частково, ухвалено
про стягнення на його користь з ОСОБА_2
14 122грн. 48 коп., які складаються з: 11 814
грн. 67 коп. - заборгованості за
процентами, 1 397 грн. 25 коп. - комісії, 250
грн. - фіксованої частини штрафу і 660
грн. 56 коп. - процентної складової
штрафу. В стягненні заборгованості за
тілом кредиту та пені відмовлено.
Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду про
стягнення з неї 14 122 грн. 48 коп. і
ухвалите нове, яким у зазначених
вимогах банка відмовити.

В частині відмови у стягненні
тіла кредиту та пені рішення суду
відповідачкою не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши наведені в скарзі доводи
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12
вересня 2007 року між КБ «Приватбанк» і
ОСОБА_2 укладено кредитний договір №
NKXRRХ11590045, за яким остання отримала
кредитні кошти в сумі 3 427 грн. 19 коп.
строком до 12 вересня 2009 року під 1% в
місяць та у разі прострочення сплати
платежу під 11,83% в місяць, зі сплатою
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту в розмірі 82
грн. 25 коп. і з визначеним щомісячним
платежем за кредитом в розмірі 243 грн. 85
коп..

За заявою банка 16 квітня 2008 року суддею
Заводського районного суду м.
Миколаєва винесено судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_2 4 635 грн. 07 коп.
заборгованості за кредитом, яка
утворилася станом на 21 квітня 2008 року і
складалася з: 3427 грн. 20 коп. -
заборгованості за тілом кредиту, 566 грн.
11 коп. - заборгованості за процентами, 575
грн. 75 коп. - заборгованості за комісією
і 66 грн. 01 коп. пені (а.с.5-6).

Квитанціями на суми 2000 грн., 200 грн. 00
коп. і 2 764 грн. 13 коп. відповідачка
погасила заборгованість, яка була
стягнута з неї на користь банка за
судовим наказом, тобто фактично
повністю виконала судове рішення 21
березня 2012 року, за датою погашення
останнього платежу (а.с.41).

Станом на 14 лютого 2014 року банком
додатково нарахована заборгованість
відповідача за кредитним договором,
яка складає на його думку 30 792 грн. 96 коп.
(102 грн. 60 коп. - заборгованість за тілом
кредиту, 11 814 грн. 67 коп. - проценти за
користування кредитом, 1 397 грн. 25 коп. -
щомісячна винагорода (комісія), 17 478 грн.
44 коп. - пеня за весь період
прострочення, 500 грн. 00 коп. - фіксована
частина штрафу і 1 307 грн. 89 коп. -
процентна складова штрафу).

Суд першої інстанції установивши такі
факти, вірно визначився із характером
спірних правовідносин, врахував
положення ст. ст. 526, 599, 1049, 1054 ЦК
України, відповідні умови кредитного
договору і умови надання споживчого
договору фізичним особам
(«розстрочка»), а також наявність інших
обставин, які мають істотне значення
для справи, і обґрунтовано задовольнив
позов банка частково.

При цьому, правильність проведення
розрахунків за тілом кредиту та пенею,
в частині стягнення яких судом першої
інстанції відмовлено, колегією суддів
не перевіряється, так як в цієї частині
рішення суду відповідачкою не
оскаржено.

В той же час, за загальним правилом
перебіг загальної і спеціальної
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила; за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

При цьому, визначення початкового
моменту перебігу позовної давності має
важливе значення,оскільки від цього
залежить і правильність обчислення
позовної давності, і захист порушеного
права (постанова Верховного Суду
України від 27 травня 2014 року у справі
№3-23гс14).

Тому, після стягнення з відповідачки
заборгованості за тілом кредиту на
підставі судового наказу, банк мав
право на нарахування щомісячних
платежів за процентами та комісією, але
до часу проведення боржником повного
погашення, тобто з 21 квітня 2008 року по 21
березня 2012 року (а.с.5, 41). Після сплати
заборгованості за тілом кредиту у
березні 2012 року, підстави для
нарахування банком процентів та
комісії за користування кредитними
коштами відпали.

Таким чином, враховуючи обумовлений
сторонами строк позовної давності в
п'ять років (а.с.8, 36-40), повне виконання
відповідачкою судового наказу в
березні 2012 року (а.с.41) та звернення
банка до суду за захистом порушеного
права у березні 2014 року, суд першої
інстанції вірно вважав, що банком не
пропущено строк для пред'явлення вимог
щодо стягнення процентів за
користування кредитними коштами та
комісією.

Разом з тим, вірно визначившись з
видами стягнень, місцевий суд
помилково стягнув проценти та комісію
з квітня 2008 року по 14 лютого 2014 року, не
врахував що у банка є підстави для
стягнення нарахованих процентів та
комісії тільки за період з 4 березня 2009
року по 21 березня 2012 року, тобто в межах
строку позовної давності, починаючи
відлік назад від дати звернення банка з
позовом.

Із наданих до суду банком розрахунків
платежів і заборгованості (а.с.6-7,42-72)
убачається, що за вказаний період у
відповідачки ОСОБА_2 виникла
заборгованість з: процентів за
користування кредитом в сумі 10 120 грн. 79
коп., комісією в сумі 575 грн. 75 коп., а
також фіксованої частини штрафу в сумі
250 грн. 00 коп. і процентної складової
штрафу в розмірі 534 грн. 83 коп., а всього
в сумі 11 481 грн.37 коп..

Вказаним обставинам суд першої
інстанції оцінки не дав та припустився
помилки щодо підстав для застосування
наслідків пропуску строку позовної
давності та моменту його застосування.

Отже, рішення суду першій інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
і тому колегія суддів у відповідності
до п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України вважає за
необхідне його змінити, стягнув з
відповідачки на користь банка 11481грн.37
коп. заборгованості за кредитом.

Що стосується відсутності письмової
заяви відповідачки про застосування
строків позовної давності, то колегія
суддів враховує, що про ці обставини
нею було заявлено при розгляді справи у
суді першої інстанції, але за
відсутністю необхідного роз'яснення
суду у відповідності до вимог частини 4
статті 10 ЦПК України, така заява ОСОБА_2
подана не була.

Підстав для перерозподілу судових
витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК
України колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 1 жовтня 2014 року в
частині стягнення сум змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» за
договором № NKXRRХ11590045 від 12 вересня 2007
року загальну заборгованість в сумі 11
481 грн.37 коп., яка складається з:
процентів за користування кредитом в
сумі 10 120 грн. 79 коп., комісії в сумі 575
грн. 75 коп., фіксованої частини штрафу в
сумі 250 грн. 00 коп. і процентної
складової штрафу в розмірі 534 грн. 83 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча
Судді