Справа № 138/2966/14-ц
Провадження №:2/138/867/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2014
м. Могилів - Подільський

Могилів - Подільський міськрайонний
суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Жикевич Т.Б.,

за участю секретаря Алєксєєвої
І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Могилеві -
Подільському Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з
вказаним вище позовом, який
мотивовано тим, що вона є власником
житлового будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_1. В даному будинку
зареєстрована, але не проживає колишня
співмешканка сина позивача ОСОБА_2,
однак з січня 2012 року відповідач там не
проживає. Права позивача порушуються в
зв'язку з реєстрацією відповідача у її
жилому приміщенні, оскільки вона
позбавлена можливості отримати
субсидію на оплату комунальних послуг.
Відповідач не є та не була членом сім'ї
позивача. В добровільному порядку вона
не бажає скасувати реєстрацію.
Зазначені обставини і стали підставою
для звернення позивача до суду з
вимогами про визнання відповідача
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням та зобов'язання
відповідача скасувати реєстрацію.

Ухвалою суду від 03.11.2014 позовна
вимога про зобов'язання відповідача до
вчинення дій залишена без розгляду на
підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, тобто
за клопотанням позивача.

Позивач в судовому засіданні
підтримала позовну вимогу про визнання
відповідача такою, що втратила право на
користуванням жилим приміщенням.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи була повідомлена завчасно та
належним чином за місцем реєстрації та
за адресою вказаною в позові, як
фактичне місце проживання.

Враховуючи зазначені обставини
суд, за згодою позивача, ухвалив
провести заочний розгляд справи на
підставі наявних в справі доказів,
відповідно до положень ст. 224 ЦПК
України.

Позивач ОСОБА_1 є власником будинку
АДРЕСА_1. Дана обставина
підтверджується свідоцтвом на право
власності на жилий будинок від 01.04.1988
(а.с.4).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.97 р. відповідно до Закону N 475/97-ВР від
17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції",
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Частиною 1 статті 319 ЦК України
передбачено право власника володіти,
користуватись та розпоряджатись своїм
майном на власний розсуд.

Згідно довідки виконкому
Серебринецької сільської ради
Могилів-Подільського району
Вінницької області від 27.08.2014 №471
відповідач ОСОБА_2, 1980 р.н.
зареєстрована в будинку позивача, а
саме за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно акту від 27.08.2014, затвердженого
в.о.сільського голови Серебринецької
сільської ради П.М. Майструк, комісія в
складі секретаря сільської ради,
землевпорядника сільської ради та
спеціаліста сільської ради, в
присутності жителів двох села: ОСОБА_4
та ОСОБА_5, провела обстеження будинку
АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 та
встановила, що відповідач та її двоє
дітей з січня 2012 року по день
обстеження за даною адресою не
проживають (а.с.6).

Згідно записів домової книги на
будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована в даному
жилому приміщенні з 25.10.2011.

Допитані в судовому засіданні, в якості
свідків секретар сільської ради ОСОБА_6
та жителька села ОСОБА_4 підтвердили
той факт, що ОСОБА_2 проживала в домі
позивача лише кілька місяців. Ні в домі
позивача, ні на території села вона уже
не проживає і вже досить тривалий час.
Прибула вона восени, а залишила їх дім в
січні, наступного року.

Статтею 150 ЖК Української РСР
визначено, що громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей.

Відповідно до ст. 405 ЦК України право
члена сім'ї власника будинку, який не є
його співвласником, на користування
цим будинком обумовлено наявністю
сімейних відносин із власником і
спільним із ним проживанням у цьому
будинку. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування житлом у
разі відсутності його без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником будинку або законом.

В позові та в судовому засіданні
позивач стверджувала ту обставину, що
її син не реєстрував шлюб з
відповідачем.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

При вирішенні даного спору суд також
зважає на те, що відповідно до ст. 7
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється відповідним
уповноваженим органом з реєстрації на
підставі рішення суду про позбавлення
права користування житловим
приміщенням.

Зміст положень вказаних вище норм
права, а також встановлені обставини,
зокрема те, що відповідач з 2012 року не
проживає в будинку позивача та те, що
вона не є співвласником даного майна
та, як зазначає позивач не була та не є
членом її родини, свідчать про
законність вимог позивача, в зв'язку з
чим позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею документально
підтверджені судові витрати.
Враховуючи викладене та
керуючись ст. 150 Житлового Кодексу
Української РСР, ст.ст. 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК
України,ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-218, 224-226 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, що втратила право
користування жилим приміщенням, а саме
житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у виді судового збору в
сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
Т.Б.ЖИКЕВИЧ