22-ц/772/3121/2014Головуючий в суді першої
інстанції Прокопчук А. В.Категорія
49Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого:
Медвецького С.К.,

суддів:
Оніщука В.В., Панасюка О.С.,

при
секретарі Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 02 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання дитини, -

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_4
звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3
про розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання дитини.

Зазначала, що перебуває з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитину утримують її
батьки, оскільки вона самостійно
утримувати сина не має можливості, так
як не працює.

Також в останній час відносини з
відповідачем суттєво погіршились, вони
не знаходять спільної мови, між ними
постійно виникають сварки; разом не
проживають, подружніх стосунків не
підтримують, відновлення сімейних
відносин неможливе, а тому подальше
збереження сім'ї буде суперечити її
інтересам та інтересам дитини.

Посилаючись на зазначені
обставини, ОСОБА_4 просила розірвати
шлюб між нею та відповідачем, а також
стягнути з ОСОБА_3 на її користь
аліменти на утримання малолітньої
дитини у розмірі ? частки від заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 02 жовтня 2014
року позов задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище
ОСОБА_4) та ОСОБА_3, зареєстрований у
відділі ДРАЦС Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області,
актовий запис №1629, розірвано.

Залишено за ОСОБА_4 дошлюбне прізвище.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання малолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3
частки з усіх видів його заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
щомісячно, до його повноліття,
починаючи з 09 вересня 2014 року (з
урахуванням сплати в рахунок аліментів
06 вересня 2014 року 800, 97 грн.).

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів
в межах суми платежу за один місяць
допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить змінити
рішення місцевого суду в частині
стягнення з ОСОБА_3 аліментів на
утримання дитини з 1/3 на ? частки
заробітку (доходу) батька.

Рішення суду в частині розірвання
шлюбу сторонами не оскаржується.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_7 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила
проти задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає, що вона не підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, районний суд
виходив із того, що відповідач є
працездатною особою, інших утриманців
не має, офіційно працює та має
можливість надавати матеріальну
допомогу на утримання своєї дитини,
однак такої допомоги не надає.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Установлено, що сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина
проживає із позивачем та перебуває на
її утриманні.

Відповідач працює менеджером ПП
«Автотранском» (вул. Максимовича, 6 в м.
Вінниці), має стабільний заробіток та
може надавати матеріальну допомогу на
утримання дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Вимогами ст. 182 СК України визначено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено,
що частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

При вирішенні спору суд вірно виходив
із того, що ОСОБА_4 та її малолітній син
потребують матеріальної допомоги, так
як позивач перебуває у декретній
відпустці, що позбавляє її можливості
працювати, а відповідач зобов'язаний
утримувати дитину, так як працює та
отримує заробітну плату, тому дійшов
правильного висновку про необхідність
стягнення з ОСОБА_3 аліментів на
утримання сина у розмірі 1/3 частки
заробітку (доходу).

Доводи відповідача про те, що він немає
можливості сплачувати аліменти на
утримання дитини у визначеному судом
розмірі, колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки в апеляційній скарзі
відповідач вказує, що утримує своїх
батьків, і це, свідчить про можливість
сплачувати аліменти на утримання
дитини у розмірі 1/3 частки з усіх видів
його доходів щомісячно.

Доводи апеляційної скарги щодо
наявності на утриманні відповідача
непрацездатних батьків, а також той
факт, що він та його мати потребують
постійного лікування у кардіології, не
заслуговують на увагу, оскільки
ОСОБА_3 не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
цього.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються, а відтак не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 02 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
С.К. Медвецький

Судді: /підпис/
В.В. Оніщук

/підпис/
О.С. Панасюк

З оригіналом вірно: