Справа № 443/357/14
Головуючий у 1 інстанції: Сидорак Б.Г.
Провадження № 22-ц/783/5515/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи: 47
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і
Федоришина А.В.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника
позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Жидачівського районного суду
Львівської області від 09 липня 2014 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа -
Любшанська сільська рада
Жидачівського району Львівської
області, в кінцевій редакції позовних
вимог якого просив суд зобов'язати
ОСОБА_5 не чинити йому перешкод в
користуванні заїздом до житлового
будинку на АДРЕСА_1 шляхом демонтажу
огорожі, звільнення самовільно
захопленої земельної ділянки на
спільному заїзді до його земельної
ділянки розміром 2,5 х 6,65 м.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим,
що рішенням виконкому Жидачівської
районної ради депутатів трудящих № 449
від 16.11.1962 року йому та відповідачу
були видані плани забудови земельних
ділянок на АДРЕСА_1. На підставі цього
плану ним на відведеній земельній
ділянці було збудовано житловий
будинок та отримано свідоцтво про
право особистої власності на цей
житловий будинок.

В той же час, відповідачем із
порушенням плану забудови та
санітарних норм збудовано житловий
будинок та господарські споруди,
зокрема - збільшено ширину забудови
внаслідок недотримання відстані між
заднім краєм будинку та межею згідно
із планом, що стверджується актом від
06.07.1995 року. Окрім того, відповідачем
протягом тривалого часу чиняться
перешкоди щодо користування спільним
заїздом, який веде до їхніх
господарств.

Те, що заїзд є спільним, визнано
рішеннями Любшанської сільської ради
Жидачівського району Львівської
області від 20.07.2004 року № 104 та від 03.10.2005
року № 126, які оскаржувалися ОСОБА_5 в
судовому порядку, однак залишилися
чинними, а також актом комісії від
25.10.2010 року, який було затверджено
рішенням Любшанської сільської ради
від 07.09.2010 року № 667. Крім цього, даний
спір неодноразово розглядався різними
інстанціями (Жидачівської РДА,
Жидачівською районною радою тощо),
якими було встановлено, що відповідач
чинить позивачу перешкоди у
користуванні спільним заїздом шляхом
самовільного захоплення частини цього
заїзду (а.с. 4-6, 73).

Оскаржуваним рішенням позов частково
задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод
ОСОБА_4 в користуванні заїздом до
житлового будинку АДРЕСА_2 шляхом
демонтажу огорожі на спільному заїзді
розміром 2,5 х 6,65 м.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с.
94-97).

Дане рішення оскаржив відповідач
ОСОБА_5

Апелянт просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог, покликаючись на його
незаконність та необгрунтованість.

Вважає, що судом було проігноровано
подані ним докази стосовно того, що
позивач ОСОБА_4 вже „має свій
незалежний заїзд до свого житлового
будинку", а також стосовно того, що
„земельна ділянка, згадана позивачем
розміром 2,5 х 6,65 м", була надана батькові
відповідача (апелянта) „для кращого
заїзду до (його) житлового будинку" (а.с.
101-104).

Любшанська сільська рада
Жидачівського району Львівської
області, будучи своєчасно належним
чином повідомленою про час і місце
апеляційного розгляду справи (а.с. 115),
явку свого представника в судове
засідання не забезпечила і про причини
такої неявки суд не повідомила, що (у
відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України)
не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта на підтримання доводів
апеляційної скарги та заперечення цих
доводів зі сторони представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості і що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

В той же час, відповідачем не було
подано до суду будь-яких документів,
які б стверджували його права на
земельну ділянку на якій ним
побудовано житловий будинок, а також
будь-яких документів, які б
стверджували його права на земельну
ділянку на якій ним самочинно
побудовано огорожу, яка відповідно до
оскаржуваного рішення підлягає
демонтажу.

Відсутність будь-яких
правовстановлюючих документів на вище
згадані земельні ділянки
стверджується також і актом від 14.04.2014
року, складеним на виконання доручення
місцевого суду комісією в складі
головного архітектора району,
представника відділу Держземагенства
у Жидачівському районі та
землевпорядника в присутності сторін
спору (а.с. 51-52).

Крім цього, згідно акту від 25.06.2010 року,
складеного комісією в складі
представників сільської ради та
райвиконкому, цією комісією
встановлено, що ОСОБА_5 при будівництві
житлового будинку було порушено
будівельні норми і правила, а також
допущено відхилення від плану забудови
земельної ділянки, а „тому визначити
межові знаки земельної ділянки
забудови неможливо" (а.с. 19-20).

Як стверджується матеріалами справи,
спір з приводу спільного заїзду до
будинковолодінь сторін по справі існує
тривалий час і цей спір неодноразово
був предметом розгляду чисельних
комісій, сільською радою, районною
державною адміністрацією,
відповідними структурними
підрозділами обласної державної
адміністрації, а також судами.

Так, згідно акту від 05.08.1991 року,
складеного комісією в складі
представників сільської ради та
райвиконкому, цією комісією
рекомендовано спірний заїзд залишити у
спільному користуванні сторін спору
(а.с. 15).

Рішеннями Любшанської сільської ради
Жидачівського району Львівської
області від 20.07.2004 року № 104 та від 03.10.2005
року № 126 також вирішено „заїзд між
громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважати
спільним" (а.с. 16, 17).

Вище згадані рішення Любшанської
сільської ради оскаржувалися ОСОБА_5 в
судовому порядку, однак залишилися
чинними (а.с. 8-10).

Після вивчення питання спірного заїзду
районною комісією Жидачівська
райдержадміністрація рекомендувала
Любшанській сільській раді
„розглянути питання щодо збереження
спільного заїзду до господарств гр.
ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5", а також
„зобов'язати гр. ОСОБА_5 провести
розчистку земельної ділянки від
самовільно встановленої огорожі" (а.с.
22).

Доводи апеляційної скарги вище
наведених доказів по справі в жодній
мірі не спростовують, а відтак до уваги
прийматися не можуть.

За вище наведених обставин колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дав належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому приходить до висновку про те, що
підстави для його скасування відсутні
і апеляційну скаргу на нього, доводи
якої не спростовують висновків
оскаржуваного рішення, слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити та залишити рішення
Жидачівського районного суду
Львівської області від 09 липня 2014 року
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: