Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Джуги С.Д., Кеміня М.П.,

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Іршавського
районного суду від 24 квітня 2014 року в
справі за позовом «Закарпатської
Ощадної Кредитної Спілки» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором,
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
«Закарпатської Ощадної Кредитної
Спілки» про визнання кредитного
договору недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року «Закарпатська Ощадна
Кредитна Спілка» звернулася до суду з
даним позовом, в якому вказувала на те,
що згідно кредитного договору №
ІРНП-0000004 від 22.02.2008 року відповідачці
ОСОБА_1 був наданий кредит в сумі 50 000
гривень, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 2,5% за
місяць від суми кредиту, строком
погашення до 22.02.2011 року. На виконання
умов кредитного договору відповідачка
ОСОБА_1 зобов'язалася щомісячно
сплачувати частину кредиту та відсотки
по ньому в порядку, визначеному
розділом 4 цього договору, але до цих
пір заборгованість по кредиту не
погасила, внаслідок чого її
прострочена заборгованість станом на
26.11.2013 року становить 195367,08 грн., яка
складається з простроченого кредиту в
сумі 38172,57 грн. та прострочених
відсотків за користування кредитом в
сумі157194,51 грн.

Посилаючись на те, що відповідачка
ОСОБА_1 не виконала умови кредитного
договору, а саме не повернула кредит та
відсотки по ньому у строк, встановлений
договором, а відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, згідно договорів поруки від
22.02.2008 року, поручилися перед спілкою за
виконання ОСОБА_1 зобов'язань щодо
повернення кредиту, позивач просив
стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь «Закарпатської
Ощадної Кредитної Спілки»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 195367,08 грн. та судові витрати в
сумі 1953,68 грн.

ОСОБА_1 пред'явила зустрічний позов, в
якому просила визнати недійсним
кредитний договір № ІРНП-0000004 від 22.02.2008
року, укладений між нею та кредитною
спілкою «Закарпатська ощадна кредитна
спілка», посилаючись на те, що його
зміст суперечить вимогам Закону
України «Про кредитні спілки» (далі
Закон), оскільки для отримання кредиту
у вказаній спілці необхідно бути її
членом, а вона не була членом цієї
кредитної спілки та не сплачувала
вступні і пайові внески. Крім цього,
прийняття до кредитної спілки
провадитися за рішенням спостережної
ради кредитної спілки на підставі
письмової заяви особи (ч.3 ст.10, ч.2 ст.15
Закону). Однак її до Закарпатської
Ощадної Кредитної Спілки було прийнято
на підставі рішення правління, а не
спостережної ради, що є порушенням
Закону. Також вказувала на те, що п.11
кредитного договору не містить повних
даних про особу, яка підписала договір
з боку кредитної спілки, а тому вважає,
що кредитний договір слід визнати
недійсним і застосувати до нього
положення ч.1 ст.216 ЦК України.

Рішенням Іршавського районного суду
від 24 квітня 2014 року первісний позов
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь «Закарпатської
Ощадної Кредитної Спілки»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 195367,08 грн. та судові витрати в
сумі 1953,68 грн.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 - відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 просять скасувати зазначене
рішення, як постановлене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову «Закарпатської
Ощадної Кредитної Спілки» до них
відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1
задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та
представник відповідачів за первісним
позовом ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримали.

Представник «ЗОКС» Сідун Д.Д.
апеляційну скаргу визнав частково, а
саме щодо припинення поруки
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не
з'явилися, хоча про час і місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, а тому їх неявка згідно з ч.2 ст.305
ЦПК України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Так, задовольняючи позов «ЗОКС» і
стягуючи з поручителів ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 заборгованість за кредитними
договором, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідальність
поручителів за неналежне виконання
позичальником ОСОБА_1 взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору, передбачена договорами
поруки.

Проте, колегія суддів із висновком суду
першої інстанції погодитись не може з
таких підстав.

Судом встановлено, що 22.02.2008 року між
кредитною спілкою «Закарпатська
Ощадна Кредитна Спілка» (далі КС
«ЗОКС») та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № ІРНП-0000004, згідно
якого остання отримала кредит в сумі 50
000 гривень, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 2,5% за
місяць від суми кредиту, строком
погашення до 22.02.2011 року. На виконання
умов кредитного договору відповідачка
ОСОБА_1 зобов'язалася щомісячно
сплачувати частину кредиту та відсотки
по ньому в порядку, визначеному
розділом 4 цього договору.

На забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_1 за вказаним кредитним
договором, 22.02.2008 року між КС «ЗОКС» та
ОСОБА_2 був укладений договір поруки
№05 та між КС «ЗОКС» і ОСОБА_3 був
укладений договір поруки № 06 від
22.02.2008 року, згідно яких ОСОБА_2 і ОСОБА_3
поручилися відповідати в повному
обсязі перед кредитором за своєчасне
та повне виконання ОСОБА_1 зобов'язань
за вказаним кредитним договором, а саме
за належне виконання боржником
зобов'язань щодо повернення кредиту,
сплати відсотків за користування
кредитом, відшкодування всіх збитків,
понесених кредитором у разі
невиконання позичальником умов
кредитного договору, у розмірі і у
випадках, передбачених кредитним
договором.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_1
своїх зобов'язань за кредитним
договором належним чином не виконала, а
саме у строк, встановлений договором,
не сплатила кредит та відсотки за
користування кредитом, внаслідок чого
її прострочена заборгованість станом
на 26.11.2013 року становить 195367,08 грн. яка
складається з простроченого кредиту в
сумі 38172,57 грн. та прострочених
відсотків за користування кредитом в
сумі 157194,51 грн., які нараховані у
відповідності до п.4.3 кредитного
договору, яким встановлено, що у разі
прострочення сплати кредиту та/або
процентів на строк більш ніж 15 днів,
позичальник зобов'язаний до повного
погашення заборгованості за договором
сплачувати кредитору відсотки - за
подвоєною відсотковою ставкою, що
розраховуються поденно від суми
наданого кредиту. При цьому
перерахунок відсотків здійснюється з
початку дії договору за весь термін
користування кредитом. Згідно п.4.4
кредитного договору прострочення
сплати кредиту та процентів згідно п.4.2
не зупиняє нарахування процентів, крім
випадку прийняття окремого рішення про
це кредитодавцем. Порядок розрахунку
зазначеної заборгованості
стверджується особовою карткою
позичальника (а.с.33-34).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, відсотків, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Як роз'яснено у п.24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
№5, із змінами і доповненнями, - при
вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явлення вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Як слідує з договорів поруки від 22.02.2008
року, укладених між КС «ЗОКС» і ОСОБА_2,
та між КС «ЗОКС» і ОСОБА_3, то у п.12
зазначених договорів встановлено, що
договір діє з моменту його підписання
і до повного погашення зобов'язань за
кредитним договором від 22.02.2008 року.

Отже, з зазначених договорів поруки
слідує, що в таких не встановлено
строку, після якого порука
припиняється, а умова договорів про дію
поруки до повного виконання
зобов'язання за кредитним договором -
не є установленням строку дії поруки,
оскільки це не відповідає вимогам
статті 252 ЦК України.

Як вбачається з кредитного договору
від 22 лютого 2008 року, то у ньому
встановлено строк виконання
позичальником основного зобов'язання,
а саме 22.02.2011 року (п.4.2 договору). А тому
шестимісячний строк пред'явлення
кредитною спілкою до поручителів
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вимоги про повернення
боргу слід рахувати з 22 лютого 2011 року -
дня настання строку виконання
позичальником основного зобов'язання.

Оскільки кредитна спілка з письмовою
вимогою до поручителів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про повернення боргу
звернулася 29 липня 2013 року, яку ОСОБА_2,
згідно рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення
отримала 03.08.2013 року (а.с.29), а ОСОБА_3
06.08.2013 року (а.с.30), а до суду з позовом
звернулася 06.03.2014 року (а.с.3), що вказує
на пропуск позивачем шестимісячного
строку для пред'явлення вимоги до
поручителів, як шляхом
направлення/вручення їм вимоги про
погашення боргу, так і пред'явлення до
них позову, який закінчився ще у серпні
2011 року, а тому порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на підставі ч.4 ст.559 ЦК України є
припиненою.

Припинення поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
суді апеляційної інстанції визнав і
представник позивача КС «ЗОКС» Сідун
Д.Д.

У зв'язку з припиненням поруки ОСОБА_2
та ОСОБА_3 відсутні передбачені законом
підстави для стягнення з них в
солідарному порядку заборгованості за
кредитним договором та судових витрат,
про стягнення яких з поручителів суд
першої інстанції дійшов з порушенням
вимог закону.

Встановивши, що позичальник ОСОБА_1
своїх зобов'язань за кредитним
договором належним чином не виконала, а
саме у строк, встановлений кредитним
договором, не повернула кредит та не
сплатила відсотки за його
користування, а порука ОСОБА_2 і ОСОБА_3
є припиненою, тому колегія суддів
вважає, що заборгованість за кредитним
договором в розмірі 195367,08 грн. підлягає
стягненню з позичальника ОСОБА_1

Стосовно рішення суду, яким відмовлено
ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного
позову про визнання недійсним
кредитного договору № ІРНП-0000004 від
22.02.2008 року, укладеного між нею та
кредитною спілкою, то таке судом першої
інстанції в цій частині постановлено з
додержанням вимог закону, оскільки
позивачка у відповідності до вимог
статей 10, 60 ЦПК України не довела, що
зазначений кредитний договір був
укладений з порушенням вимог Закону
України «Про кредитні спілки», так як
її членство в «Закарпатській Ощадній
Кредитній Спілці» стверджується її
заявою про вступ до КС «ЗОКС» від 22.02.2008
року (а.с.9), протоколом засідання
правління кредитної спілки від 22.02.2008
року (а.с.70) та прибутковим касовим
ордером від 22.02.2008 року про сплату нею
вступних та пайових внесків. Стосовно
рішення правління кредитної спілки про
прийняття ОСОБА_1 до членів спілки, то
таке правлінням прийнято у
відповідності до вимог Закону України
«Про кредитні спілки», а саме ч.3 ст.10
Закону, згідно якої прийняття до
кредитної спілки провадиться на
підставі письмової заяви особи за
рішенням спостережної ради, до
компетенції якої, згідно ч.2 ст.15 Закону
належить вирішення питань про
прийняття нових членів до кредитної
спілки, рішення якої оформляється
протоколом (ч.4 ст.15 Закону), яка згідно
ч.2 ст.16 Закону може прийняти рішення
про делегування частини належних їй
повноважень до компетенції правління,
крім тих, що віднесені статутом
кредитної спілки до виключної
компетенції спостережної ради
кредитної спілки, - а також у
відповідності до положень статуту КС
«ЗОКС», згідно п.9.2 якого прийняття
нових членів до кредитної спілки не
відноситься до повноваження виключної
компетенції спостережної ради,
оскільки це питання радою було
делеговане правлінню спілки, що
стверджується протоколом №2 засідання
спостережної ради від 30 грудня 2003 року,
згідно якого спостережною радою
кредитної спілки правлінню ЗОКС були
делеговані обов'язки щодо прийняття
рішення про вступ та вибуття членів
ЗОКС та оформлення відповідних
протоколів (а.с.101).

Посилання у апеляційній скарзі на
пропуск позивачем строку позовної
давності, то такі не заслуговують на
увагу, оскільки п.10.2 кредитного
договору встановлено, що до
правовідносин, пов'язаних з укладанням
та виконанням цього договору,
застосовується строк позовної
давності тривалістю у десять років (
ст.259 ЦК України), який позивачем не
пропущений, так як строк повернення
кредиту договором визначено 22.02.2011
року, а до суду з позовом позивач
звернувся 06.03.2014 року, тобто в межах
встановленого договором строку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції у
відповідності до ст.309 ЦПК України в
частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором
та судових витрат підлягає скасуванню,
як постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, з ухваленням в цій частині
нового рішення, яким у вимогах
кредитної спілки до поручителів ОСОБА_2
і ОСОБА_3 про стягнення в солідарному
порядку заборгованості за кредитним
договором та судових витрат слід
відмовити, а у решті рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду від
24 квітня 2014 року - в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
«Закарпатської Ощадної Кредитної
Спілки» кредитної заборгованості та
судового збору - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у вимогах «Закарпатській Ощадній
Кредитній Спілці» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
та судового збору - відмовити.

У решті рішення суду - залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено в касаційному порядку
на протязі двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :