Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/4768/14 Головуючий у 1
інстанції: Зубенко Е.Н.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 11» листопада 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 в
особі представника ОСОБА_5 на рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 03 грудня 2001 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до
Гаражно-експлуатаційного кооперативу
«Дніпро», Запорізької міської ради про
визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2001 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вказаним позовом до
Гаражно-експлуатаційного кооперативу
«Дніпро», Запорізької міської ради.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що рішенням Запорізької
міської ради №240/4 від 31.07.1987 року
Запорізькій обласній раді
добровільного товариства
«Автомотолюбитель УРСР» було
дозволено будівництво гаражів на
майданчику по вул. Сапожникова, 3А.

В подальшому товариство було
реорганізовано в ГЕК «Дніпро», в якому
він є членом та має побудований ним
гараж НОМЕР_1.

Він звернувся до гаражної комісії
Хортицької районної адміністрації м.
Запоріжжя для оформлення необхідних
документів, де йому повідомили про
необхідність звернення до БТІ та
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради для реєстрації права
власності на гараж. В ЗМБТІ йому
оформили технічний паспорт на гараж.

Вказане питання вирішено не було, у
Виконавчому комітеті Запорізької
міської ради йому порадили вирішити
питання в судовому порядку, через що
вимушений звернутися до суду.

На підставі зазначеного просив визнати
за ним право власності на гараж НОМЕР_1,
що знаходиться на автостоянці №22 в м.
Запоріжжя по вул. Сапожникова, 3А.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 03 грудня 2001 року позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право
власності на гараж НОМЕР_1, що
знаходиться по вул. Сапожникова, 3А на
автостоянці №22 в м. Запоріжжі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням виконавчого комітету
Запорізької міської ради від 31.07.1987
року №240/4 Запорізькому обласному
добровільному товариству
"Автомотолюбитель" під збірно -
розбірні залізобетоні гаражі було
надано площадка по вул. Сапожнікова у м.
Запоріжжя для установки металевих
гаражів (а.с.6).

21.08.2000 року за рішенням арбітражного
суду Запорізької області по справі
№5/2/542 за позовом ВАТ "Автотехсоюз" до
Гаражно - експлуатаційного кооперативу
"Дніпро" про витребування майна з
чужого незаконного володіння
відповідача - Гаражно - експлуатаційний
кооператив "Дніпро" було зобов'язано
повернути майно автостоянки № 22 по
вул. Сапожнікова у м. Запоріжжя та майно
автостоянки було передано згідно з
актом - передачі ВАТ "Автотехсоюз"
(а.с.23-24).

13.07.2001 року за рішенням господарчого
суду Запорізької області по справі
№2/5/1041 право власності на цілісний
майновий комплекс автостоянки
АДРЕСА_1 було визнано за Запорізьким
міським об'єднанням учасників
дорожнього руху (а.с. 25-26) та
зареєстровано право власності (а.с.27,28).

18.07.2002 року Запорізьке міське
об'єднання учасників дорожнього руху
за договором купівлі - продажу,
посвідченим приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, продало цілісний
майновий комплекс автостоянки
АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (а.с. 29) .

20.02.2004 року ОСОБА_5 за договором купівлі
- продажу, посвідченим приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7, продав
цілісний майновий комплекс
автостоянки АДРЕСА_1 ОСОБА_8 (а.с. 31),
який в свою чергу 20.08.2004 року продав
його ОСОБА_4 (а.с. 43), яка зареєструвала
право власності на нього в Орендному
підприємстві Запорізьке міжміське
бюро технічної інвентаризації (а.с.35).

ОСОБА_6 станом на 05.07.2001 року є членом
Гаражно - експлуатаційного кооперативу
"Дніпро" (а.с.8).

За змістом ст.ст. 17,19 Земельного кодексу
України від 18 грудня 1990 року №561-XII, який
був чинним на час виникнення спірних
правовідносин, земельні ділянки
надаються у власність або користування
відповідною радою народних депутатів.
Надання земельної ділянки у
користування здійснюється на підставі
рішення.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про
благоустрій населених пунктів", до
повноважень міських рад у сфері
благоустрою населених пунктів
належить надання дозволу на розміщення
на цих територіях відповідних
об'єктів, споруд.

Статтею 18 Закону України "Про основи
містобудування" від 16.11.1992 року
передбачено, що будівництво об'єктів
містобудування незалежно від форм
власності здійснюється з дозволу
відповідних рад. Це право ради можуть
делегувати відповідним виконавчим
органам. Частина третя статті 18 Закону
України "Про основи містобудування"
забороняє експлуатацію об'єктів, не
прийнятих в експлуатацію у
встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Згідно з ч. 2 цієї ж статті особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. За
правилами ч. 3 ст. 376 ЦК право власності
на самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, лише за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. Закінчені
будівництвом об'єкти підлягають
прийняттю в експлуатацію в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Експлуатація не прийнятих у
встановленому законодавством порядку
об'єктів забороняється.

Пунктом 4 ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень"
передбачено, що у державній
реєстрації права може бути відмовлено
в разі, якщо подані документи не
відповідають вимогам, установленим
цим Законом та іншими нормативними
правовими актами, або не дають змоги
установити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.
Об'єкти нерухомого майна мають
особливий правовий режим, який полягає,
зокрема, у тому, що дані об'єкти, а також
права на них підлягають спеціальній
державній реєстрації відповідними
органами, що встановлено ст.182 ЦК та
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень". Відповідно до ст.2
зазначеного Закону державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою факту
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог. Статтями 58,
59 ЦПК України передбачено поняття
належності та допустимості доказів.

У матеріалах справи відсутні
документи, які б підтверджували, що
земельна ділянка під спірним гаражем
передавалась у встановленому законом
порядку позивачеві або Гаражно -
експлуатаційному кооперативу "Дніпро".

Отже виходячи з вищевикладених норм
Законів, а також враховуючи, що ані
позивачу, ані Гаражно -
експлуатаційному кооперативу "Дніпро"
земельна ділянка для будівництва
гаража не надавалась, висновок суду
першої інстанції про наявність підстав
для задоволення позову ОСОБА_6 до
Гаражно-експлуатаційного кооперативу
«Дніпро», Запорізького міського
виконавчого комітету про визнання
права власності, висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову є таким, що не
відповідає вимогам п.4 ст.309 ЦПК України,
тому рішення суду підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_6
про визнання права власності.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Верховного Суду України від 30 червня 2011
року по цивільній справі №6-27019 св 10.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316,317 ЦПК
України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 03 грудня 2001 року у цій
справі скасувати та ухвалити по справі
нове рішення наступного змісту.

В задоволенні ОСОБА_6 до
Гаражно-експлуатаційного кооперативу
«Дніпро», Запорізького міського
виконавчого комітету про визнання
права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: