Номер провадження: 22-ц/785/8702/14
Головуючий у першій інстанції Гандзій
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю: секретаря
Феленко В.В.,

представника третіх осіб
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 02
вересня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які діють в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7, до
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області та Овідіопольського PC ГУДМС
України в Одеській області, за участю
3-х осіб: Органу опіки та піклування
Овідіопольської районної державної
адміністрації Одеської області,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про
визнання договору найму дійсним, права
проживання у квартирі та зобов'язання
вчинити певні дії,

встановила:

24 червня 2014 року позивачі ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та
в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулися до суду з
позовом, в якому просили суд визнати
дійсним договір найму квартири
АДРЕСА_1, укладений з ОСОБА_4 29.05.2009 року,
визнати за всіма позивачами право
проживання у вказаній квартирі та
зобов'язати Овідіопольський PC ГУДМС
України в Одеській області
зареєструвати всіх позивачів у
вищевказаній квартирі (далі - спірна
квартира).

Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_4
проходив військову службу у Збройних
Силах України (далі - ЗСУ) у штабі
Південного командування у м. Одесі з 2003
р. по березень 2012 р. і був звільнений у
запас 30.03.2012 р. у зв'язку зі скороченням
штатів та реформуванням ЗСУ.

Також зазначили, що ОСОБА_4 звернувся до
начальника КЕВ м. Одеси полковника
ОСОБА_12 з проханням про вселення до
спірної квартири, яка була виділена
йому у якості службового житла та
отриманням від полковника ОСОБА_12
усного дозволу на вселення у квартиру.
Останній запевнив його, що спеціальний
ордер для вселення буде наданий ОСОБА_4
та його родині протягом червня 2009 р., що
зроблено не було.

Крім того позивачами при вселенні був
укладений договір найму службового
житлового приміщення від 29.05.2009 р. між
генералом майором Південного
оперативного командування ОСОБА_13 та
позивачем ОСОБА_4

Представник відповідача - Таїровської
селищної ради (далі - Таїровська ср)
позов не визнала повністю, пославшись
на його безпідставність і
необґрунтованість та просила
відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача -
Овідіопольського PC ГУДМС України в
Одеській області в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
судового розгляду був повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
повідомив, однак надіслав на адресу
суду заяву, в якій просив суд слухати
справу без участі їхнього представника
(а.с. 14-15).

Представник 3-ої особи - Органу опіки та
піклування Овідіопольської районної
державної адміністрації Одеської
області в судовому засіданні просила
суд задовольнити позов, пославшись на
порушення прав неповнолітніх дітей
подружжя ОСОБА_4.

3-ті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_14 в судове засідання не з'явились,
про дату, час та місце судового
розгляду були повідомлені належним
чином, про причини неявки суд не
повідомили, заяв про розгляд справи за
їх відсутністю суду не надали (а.с. 52).

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 02 вересня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відмовлено у
повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 і ОСОБА_5
ставлять питання про скасування
зазначеного судового рішення із
ухваленням нового про задоволення їх
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим, а також
таким, що ухвалене із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, позивачу
ОСОБА_4 та членам його сім'ї ордер на
вселення у спірну квартиру не
видавався, в свою чергу зазначений
ордер у встановленому законом порядку
був виданий ОСОБА_8 та членам його сім'ї
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_14, а тому саме
останні набули право на вселення і
користування спірною квартирою.

Таким чином, суд виходив із того, що
позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також їх
діти, не набули право на вселення у
спірну квартиру і проживання в ній
, що є підставою для відмови у позові у
повному обсязі.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Суд першої інстанції обгрунтовано
виходив із того, що у відповідності до
п.п. 2.6 «Інструкції про організацію
забезпечення і надання
військовослужбовцям Збройних Сил
України та членам їх сімей житлових
приміщень», яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин,
службові житлові приміщення
надавались військовослужбовцям за
місцем проходження ними військової
служби за рішенням командира ВЧ за
погодженням з квартирно
-експлуатаційним органом. При цьому, на
підставі рішення про надання
службового житлового приміщення
квартирно-експлуатаційний орган подає
затверджений начальником гарнізону
список розподілу службового житла з
необхідними документами виконавчого
органу районної, міської, районної у
місті ради для оформлення спеціального
ордера, який видається виконавчим
комітетом районної, міської, районної у
місті, селищної, сільської Ради
народних депутатів, та який є єдиною
підставою для вселення в надане
службове житлове приміщення.

У відповідності до ст. 59 ЖК України
ордер на жиле приміщення може бути
визнано недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_4 проходив військову
службу у ЗСУ у штабі Південного
командування у м. Одесі з 2003 р. по
березень 2012 р. і разом із своєю сім'єю:
дружиною ОСОБА_5 та неповнолітніми
доньками ОСОБА_6, 2000 р.н. і ОСОБА_7, 2004 р.н.
перебував на обліку як
військовослужбовець, який потребує
поліпшення житлових умов у м. Одесі
Південного оперативного командування
MO України.

30.03.2012 року позивач ОСОБА_4 був
звільнений у запас зі ЗСУ у зв'язку зі
скороченням штатів та реформуванням
ЗСУ.

02.02.2009 року житловою комісією штабу та
управління Південного оперативного
командування (далі - ПОК) на підставі
рапорту позивача ОСОБА_4 і рішення
Командувача ПОК від 17.11.2006 року було
прийнято рішення про розподілення
позивачу ОСОБА_4 та членам його сім'ї у
якості службового житла спірної
квартири, яка надійшла від КЕВ м. Одеси
за нарядом № 708 від 21.01.2009 року. Вказане
рішення відображене у протоколі № 2
засідання житлової комісії штабу та
управління ПОК від 02.02.2009 р. (а.с. 10-17).

На підставі цього, за рішенням КЕВ м.
Одеси, з додержанням вимог ЖК України
та діючого на той час Наказу МОУ № 577
від 06.10.2006 p., позивач разом із сім'єю був
включений до списку розподілу житлової
площі, у якому зазначено, що йому
розподіляється службове житло у
вигляді вищевказаної спірної квартири.

В подальшому позивач ОСОБА_4 з усного
дозволу начальника КЕВ м. Одеси
полковника ОСОБА_12, без відповідного
ордеру вселився до спірної квартири.
При цьому, після вселення у вказану
квартиру, позивачем були укладені
договори про надання послуг
водопостачання та водовідведення і
користування електричною енергією з
ТОВ «Комунсервіс» (а.с. 21-30).

Посилання позивача ОСОБА_4 на п. 2.6
вищевказаного Наказу МОУ № 577 від 06.10.2006
p., відповідно до якого КЕВ м. Одеси
повинен був направити його документи
до місцевих органів влади для видачі
спеціального ордеру для вселення у
спірну квартиру, є безпідставним,
оскільки, починаючи з травня 2009 р. і до
теперішнього часу позивачу ОСОБА_4 та
членам його сім'ї відповідний ордер
для вселення у спірну квартиру так і не
був виданий.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Таїровської ср № 1721-У від
13.10.2009 p. було затверджено акт
приймання-передачі до комунальної
власності територіальної громади смт.
Таїрове, с. Мізікевича, Балка,
управління якою здійснює Таїровська
ср: 5-ти поверховий 4-секційний
100-квартирний житловий будинок (шифр
Ч/100-С) з належною до нього
прибудинковою територією, інженерними
мережами, який розташований за адресою:
АДРЕСА_3 з державної власності, яке
знаходилося в управлінні Південного
управління капітального будівництва
МОУ (а.с. 32).

Разом з тим, 04.09.2009 р. Таїровською ср на
підставі її рішення № 533 від 31.08.2009 року,
на ім'я 3-ої особи ОСОБА_8 та членів його
сім'ї ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_14 було
видано ордер на службове житлове
приміщення № 92 серії ТР - на спірну
квартиру.

Правомірність видачі вказаного ордеру
була підтверджена рішенням
апеляційного суду Одеської області від
19.12.2013 p., залишеним без змін ухвалою
ВССУ від 26.03.2014 p., яким у задоволенні
позову ОСОБА_4 до виконкому Таїровської
ср Овідіопольського району Одеської
області про визнання ордеру № 92 серії
ТР від 04.09.2009 p., виданого на ім'я ОСОБА_8
та членів його сім'ї ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_14 недійсним - відмовлено (а.с.
99-119,122-128).

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті сам особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням
виконкому Таїровської с/р № 620 від
30.09.2009 р. «Про розгляд заяви ОСОБА_4 щодо
видачі ордеру на житлове приміщення в
багатоквартирному житловому будинку в
АДРЕСА_2» - було відмовлено ОСОБА_4 у
видачі ордеру на спірну квартиру, у
зв'язку з тим, що відповідно до
завірених документів, а саме: списку
житлової площі по ВМКЦ Південного
регіону (службова) від 06.08.2009 p., витягу з
протоколу № 157, ксероксу паспортів та
кодів, свідоцтва про укладення шлюбу та
рішення виконкому Таїровської с/р № 533
від 31.08.2009 року, вказана квартира надана
другому громадянину (а.с. 61,62).

З підстав викладеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що та обставина,
що після вселення у спірну квартиру,
позивачем був укладений договір найму
службового житлового приміщення від
29.05.2009 р. та підписаний від імені ПОК
генерал-майором ОСОБА_13 та начальником
КЕВ м. Одеси полковником ОСОБА_12 (а.с. 31),
в даному випадку правового значення не
має. При цьому колегія суддів також
погоджується з висновком суду стосовно
того, що вказаний договір був укладений
з порушенням вимог діючого
законодавства.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
діють в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7,
відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 02 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко