АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/4753/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції: Сухомлінов
Доповідач: Чобіток А.О.
Рішення

Іменем України

22 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 18 лютого 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, 3-я особа : ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа :
Об»єднання співвласників «Флагман»
про встановлення порядку користування
житлом ,-

в с т
а н о в и л а:

В січні 2012 року ОСОБА_2 пред»явила
позов до відповідача про поділ майна
подружжя , в якому зазначала , що
перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 з 14 жовтня
1995 року по 07 листопада 2011 року.
Посилаючись на те,що за час шлюбу ними
було придбано квартиру АДРЕСА_1 ,
здійснено грошові вклади в АТ
«Сведбанк», АКБ «Фінанси та кредит»,
АКБ «ПУМБ», та отримувалися доходи від
господарської діяльності ТОВ «Демар»,
учасником якого є відповідач , позивач
просила суд при поділі майна визнати
за нею 2/3 частини права власності на
вказану квартиру та грошові кошти, а
також право на одержання ј частини
доходів відповідача від участі в
діяльності ТОВ «Демар» .

В подальшому ОСОБА_2 змінила позовні
вимоги та остаточно просила суд
визнати її особистою приватною
власністю грошові кошти, що
знаходились на депозитному рахунку
НОМЕР_1, оформленому на ім»я ОСОБА_1 у
ПАТ «Перший Український міжнародний
банк» у розмірі 50 000 доларів США ,
отримані відповідачем від продажу за
дорученням дошлюбної квартири
позивача АДРЕСА_4 та стягнути з ОСОБА_1
на її користь вказану грошову суму.
Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільним
майном подружжя. Виділити із спільного
майна подружжя ОСОБА_2 майно на суму 1 833
734,24 грн.. Визнати право власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2. Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти
у розмірі 715 489,24 грн.. Виділити із
спільного майна подружжя ОСОБА_1 майно
на суму 1 833 734,24 коп.. Виділити квартиру
АДРЕСА_2 ОСОБА_1 в натурі. Залишити
ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 897 626,24
грн.. Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3 219 грн., а
також 3 600 грн. , що складає Ѕ частину
коштів , сплачених нею за проведення
судової будівельно-технічної
експертизи.

Визнаючи спільним майном
подружжя лише квартиру АДРЕСА_1 ,ОСОБА_1
звернувся до суду із зустрічним
позовом, в якому просив встановити
порядок користування вказаною
квартирою, виділивши у його
користування кімнати № № 10,9 площею 11,4
кв.м та 16,6 кв.м та суміжну між ними
веранду, а ОСОБА_2 кімнати №№ 8,3 площею
11,8 кв.м та 18 кв.м відповідно та суміжну з
кімнатою № 3 веранду. Кухню, ванну,
кімнату, коридор, водопровід,
електромережу, каналізацію, газові та
пральні прилади залишити в загальному
користуванні. Зобов»язати ОСББ
«Флагман» укласти зі сторонами окремі
договори найму житлового приміщення.
Зобов»язати ОСОБА_2 не перешкоджати
ОСОБА_1 у користуванні виділеними
кімнатами та підсобними приміщеннями
квартири.

Рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 18 лютого 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково. В
порядку поділу майна виділено в натурі
та визнано за ОСОБА_2 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 109,90
кв.м і житловою 57,80 кв.м.. В порядку
поділу майна виділено в натурі та
залишено за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 92
кв.м. і житловою площею 52,20 кв.м.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 916
173 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 10 455 грн. судових витрат. В решті
позову відмовлено. В задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
змінити рішення в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2. Поділити між
сторонами квартиру АДРЕСА_1 порівну,
визнавши право власності за кожним із
сторін по Ѕ частині . Визнати право
власності ОСОБА_1 на грошові кошти на
рахунку ОСОБА_2 в КБ «Приватбанк» в сумі
54 630,56 грн.. Визнати право власності
ОСОБА_2 на грошові кошти на рахунку
ОСОБА_2 в КБ «Приватбанк» в сумі 54 630,56
грн.. Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 54 630,56 грн.. В решті позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити. Зустрічний
позов задовольнити. При цьому вказує,
що спільним майном подружжя є лише
квартира АДРЕСА_1 та грошові кошти, які
знаходяться на рахунку позивача в КБ
«Приватбанк», а тому саме це майно і
підлягає поділу між сторонами.

Вислухавши доповідь
судді,пояснення осіб,що з»явилися в
судове засідання,обговоривши доводи
апеляційної скарги,обставини
справи,колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що з 14.10.1995 року до 07
листопада 2011 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1
перебували у шлюбі.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 07.11.2011 року шлюб між сторонами
розірвано.

В 1989 році, мати позивача ОСОБА_4
переоформила членство в кооперативі
«Росія» на останню, внаслідок чого
квартира АДРЕСА_7 ще до укладення шлюбу
між сторонами належала на праві
власності позивачу, що підтверджується
свідоцтвом про право власності,
виданого Краматорською міською радою
20.05.1999 року.

Відповідно до договору міни № 197 від
28.05.1999 року, квартира АДРЕСА_7 оцінена
вартістю у 8 330 грн. була обміняна на
квартиру АДРЕСА_4, вартістю 21 740 грн. 00
коп. ( а.с.11 - 12 том 1 ).

Вказана квартира була продана ОСОБА_2,
від якої діяв ОСОБА_1 26.12.2006 року за 242 400
грн. 00 коп.( а.с. 119-120 том 1) .

Під час шлюбу сторонами було придбано
квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується
свідоцтвом про право власності від
06.09.2005 року, виданого на підставі Наказу
Головного управління житлового
забезпечення від 01.09.2005 року за №
1638-С/КІ, загальною площею 109,90 кв.м і
житловою 57,80 кв.м. та складається з
чотирьох кімнат № № 10,9 та №№ 8,3
площею 11,4 кв.м та 16,6 кв.м та суміжна між
ними веранда і 11,8 кв.м та 18 кв.м та
суміжної з кімнатою 3 верандою, а також
коридору, кухні, ванної кімнати ,
туалету ( а.с.22 том 1).

03.03.2012 року, вже після розірвання шлюбу
, ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу було придбано квартиру
АДРЕСА_2 ( а.с. 128-129 том 4 ).

Відповідно до банківських довідок АТ
«Сведбанк», АКБ «Фінанси та кредит»,
АКБ «ПУМБ» у період з 2006 року по 2011 рік ,
у вказаних установах на депозитних та
карткових рахунках на ім»я ОСОБА_1
знаходились грошові кошти у різній
валюті, які знімалися з рахунків , а
рахунки закривались у 2007, 2009, 2010 та 2011
роках ( а.с. 150 , 216 том 1, а.с. 78, 83 -85 том 2 ).

Згідно з довідкою ПАТ «ПриватБанк» ,
залишок грошових коштів на відкритих
рахунках ОСОБА_2 складає 109 261,12 грн. ( а.с.
219 том 1 ).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України,
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Виділивши ОСОБА_2 в натурі
квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 квартиру
АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив
з того, що частину спільних сумісних
коштів подружжя, які знаходились на
особистих та депозитних рахунках
ОСОБА_1 , відповідач приховав і вже
після розірвання шлюбу за них ним було
придбано квартиру АДРЕСА_2 , а тому вона
є об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя разом з квартирою
АДРЕСА_1 , придбаною в період шлюбу.
Стягнувши з відповідача на користь
позивача 916 173 грн. , суд вважав, що
ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 розпорядився
спільними сумісними коштами, які
знаходились на банківських рахунках,
врахувавши в зазначену суму і 399 650 грн.,
еквівалент 50 000 доларів США, які на
думку суду були особистою власністю
ОСОБА_2 від продажу її дошлюбного майна
квартири АДРЕСА_4, які ОСОБА_1 було
покладено на депозитний рахунок в ЗАТ
«ПУМБ», а після закінчення строку
вкладу забрано 06.08.2009 року

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України,
майно, набуте, подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Частина 2 ст. 60 СК України
визначає, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз»яснень, викладених в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» за № 11 від
21.12.2007 року , вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Ухвалюючи рішення в даній
справі, суд вважав об»єктами права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_1 , квартиру
АДРЕСА_2 , а також грошові кошти в сумі 1
215 183 грн. 00 коп..

Проте, з таким висновком суду
колегія суддів погодитись не може,
оскільки він не відповідає обставинам
справи та вищевказаним нормам закону,
що регулюють правовідносини, що
виникли між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України
визначає, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Як вбачається зі свідоцтва про
право власності від 06.09.2005 року на
квартиру АДРЕСА_1, то вказана квартира
була придбана ОСОБА_1 в період шлюбу з
ОСОБА_2, тобто дійсно є об»єктом
спільної сумісної власності подружжя,
в зв»язку з чим частки сторін цього
майна є рівними.

Разом з цим, включивши до
об»єктів права спільної сумісної
власності квартиру АДРЕСА_2 , придбану
ОСОБА_1 03.03.2012 року після розірвання
шлюбу, суд першої інстанції
необґрунтовано вважав, що вказане
майно було придбано відповідачем за
приховані кошти.

Так, дійсно Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» за № 11 від 21.12.2007 року
визначено, що у випадку коли при
розгляді вимоги про поділ спільного
сумісного майна подружжя буде
встановлено, що один із них здійснив
його відчуження чи використав його на
свій розсуд проти волі іншого з
подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на
її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

Згідно з банківськими довідками
АТ «Сведбанк», АКБ «Фінанси та кредит»,
АКБ «ПУМБ» у період з 2006 року по 2011 рік ,
у вказаних установах на депозитних та
карткових рахунках на ім»я ОСОБА_1
знаходились грошові кошти у різній
валюті, які знімалися з рахунків , а
рахунки закривались у 2007, 2009, 2010 та 2011
роках. На час розірвання шлюбу між
сторонами та час розгляду справи, всі
рахунки відкриті на ім»я ОСОБА_1
закрито ( а.с. 150 , 216 том 1, а.с. 78, 83 -85 том 2
).

Вважаючи, що вказані кошти були
приховані відповідачем, суд в
порушення ч. 4 ст. 60 ЦПК України
допустився припущень, оскільки
будь-яких доказів, які б підлягали
оцінці у відповідності до ст. 212 ЦПК
України того , що саме за кошти, які
знімались з вказаних рахунків
протягом п»яти років до розірвання
шлюбу між сторонами, ОСОБА_1 придбано
квартиру АДРЕСА_2 вже після його
розірвання, матеріали справи не
містять.

Крім того, достовірно
встановивши, що банківські рахунки , на
яких у період з 2006 року по 2011 рік
зберігались кошти закрито ще до
розірвання шлюбу , суд визнав грошові
кошти в сумі 1 215 183 грн. 00 коп. об»єктом
спільного сумісного майна та поділив
їх, не звернувши увагу на те, що поділу
підлягає лише майно подружжя, наявне у
нього на час розгляду справи.

До того ж , як вбачається з
підписаних позивачем розписок, остання
05.05.2011 року та 16.05.2011 року отримала від
ОСОБА_1 16 156 доларів США та 75 000 грн. 00 коп.
( а.с. 36-37 том 1).

Таким чином, зважаючи на ту
обставину, що на рахунку на ім»я ОСОБА_2
на час розгляду справи знаходяться
грошові кошти в сумі 109 261,12 грн. , то саме
вказані кошти є об»єктом права
спільної сумісної власності, в зв»язку
з чим підлягають поділу між колишнім
подружжям у рівних частках.

Посилання позивача про те, що
вказані кошти є саме коштами, за
продану нею належну їй на праві
особистої приватної власності
квартиру АДРЕСА_6 від 29.10.2010 року на
увагу не заслуговують, оскільки
будь-яких доказів зазначеному , ОСОБА_2
не надала.

При цьому колегія суддів
враховує, що набуття майна за час шлюбу
створює презумпцію виникнення права
спільної сумісної власності, в зв»язку
з чим ні дружина, ні чоловік не
зобов»язані доводити наявність права
спільної сумісної власності на майно,
набуте у шлюбі, оскільки відповідно до
статті 60 СК України воно вважається
таким, що належить подружжю .

Не погоджується колегія суддів і
з висновком суду, що кошти в сумі 399 650
грн., еквівалент 50 000 доларів США , які на
думку суду є особистою власністю
ОСОБА_2 від продажу її дошлюбного майна
квартири АДРЕСА_4 , були приховані та
використані ОСОБА_1 у своїх інтересах
без згоди позивача , оскільки будь-яких
доказів зазначеному, позивачем також
не надано .

До того ж , колегія суддів
звертає увагу на той факт, що квартира
АДРЕСА_4 при укладанні договору міни
від 28.05.1999 року була оцінена у 21 740 грн. 00
коп., проте 26.12. 2006 року, вона була
продана вже за 242 000 грн. , що дає
підстави вважати що за час шлюбу
сторін, вартість вказаного майна
істотно збільшилась, в зв»язку з чим на
підставі ст. 62 СК України, вказане майно
було об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Таким чином, на час розгляду
справи встановлено, що у сторін наявне
майно, що належить їм на праві спільної
сумісної власності - квартира АДРЕСА_1
та грошова сума в гривневому
еквіваленті в сумі 109261,12 грн., яка
знаходиться у ПАТ «ПриватБанк» і саме
вказане майно підлягає поділу між
колишнім подружжям у рівних частках.

Разом з цим, колегія суддів
вважає, що підлягає задоволенню і
зустрічний позов ОСОБА_1 щодо
встановлення порядку користування
квартирою АДРЕСА_1 у запропонований
останнім спосіб з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК
України передбачено, що власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Також у статті 41 Конституції України
вказано, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу
України, жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством
Союзу РСР і Української РСР.

Згідно зі ст. 358 Цивільного
кодексу України, право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» роз'яснено, що квартира, яка
є спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Згідно з технічним паспортом квартири
АДРЕСА_1, то остання складається з
чотирьох кімнат жилою площею 57,8 кв.м., у
тому числі : кумнати № № 10,9 площею 11,4
кв.м та 16,6 кв.м, кімнати №№ 8,3 площею 11,8
кв.м та 18 кв.м (а.с.58-60 том 1 ).

Враховуючи, що сторонам у справі
належить по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1
, то ОСОБА_1може бути виділено у
користування кімнати № № 10,9 площею 11,4
кв.м та 16,6 кв.м, що становить 28 кв.м, а
ОСОБА_2 кімнати №№ 8,3 площею 11,8 кв.м та 18
кв.м , що складає 29,8 кв.м., і фактично
буде дорівнювати розміру, належних їм
часток, враховуючи розмір житлової
площі 57,8 кв.м (на кожного припадає по 28,9
кв.м ). Місця загального користування
залишити в спільному користуванні.

На підставі викладеного рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про часткове
задоволення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва 18 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове наступного
змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

В порядку поділу майна подружжя
визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1 та на 54 630 грн.
56 коп..

Визнати право власності за
ОСОБА_1 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та на
54 630 грн. 56 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 54 630 грн. 56 коп..

Зустрічний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Встановити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
виділівши у користування ОСОБА_1
кімнату № 10 площею 11,4 кв. м та кімнату №
9 площею 16,6 кв. м та суміжну з кімнатами
№№9,10 веранду.

Виділити у користування ОСОБА_2
кімнату № 8 площею 11,8 кв. м та кімнату №
3 площею 18 кв. м та суміжну із кімнатою №
3 веранду.

Кухню, ванну кімнату, коридор,
вбиральню залишити у спільному
користуванні.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -