Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2014 р.
Справа № 608/982/14-ц

Номер провадження2/608/365/2014

Чортківський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді
Яковець Н. В.

за участі секретаря
Олійник О.С.

представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - позивача
ОСОБА_3

позивачки відповідачки
ОСОБА_4

відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чорткові справу за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6,
ОСОБА_5 про визнання спільної сумісної
власності на житловий будинок та
визнання права на частку в ньому ,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні позивач ОСОБА_6
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстрації, в
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що її онук ОСОБА_5 та
відповідачка ОСОБА_4 з 2004 року по 2014
року проживали однією сім"єю. Після
одруження відповідачка та онук
позивачки один місяць проживали в
будинку позивачки, який належить їй на
праві власності. З листопада 2004 року
вони стали проживати у селі Жабинці у
будинку батьків відповідачки. Однак, в
2010 році в її будинковолодінні була
зареєстрована відповідачка ОСОБА_4 із
дитиною ОСОБА_7, проте продовжувала
проживати разом з своїм чоловіком
ОСОБА_5 та їхньою дитиною у її батьків в
с. Жабинці. Рішенням Чортківського
районного суду від 11.10.2013 року шлюб
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
розірвано. Відповідачка ОСОБА_4 з
березня 2013 року жодного разу в її
будинку не з'являлася, в добровільному
порядку відмовляється виписатися з
будинковолодіння, що змусило позивачку
звернутися до суду.

В судовому засіданні
представники позивачки позов про
визнання ОСОБА_4 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням підтримали в повному
обсязі та просили його задовольнити.
Щодо пред'явленого позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання спільної
сумісної власності на житловий будинок
та визнання права на частку в ньому
просили в позові відмовити посилаючись
на те, що будинок, який знаходиться в
АДРЕСА_1 належить на праві власності
ОСОБА_6, будівництво даного будинку
розпочалося ще в 1993 році з її покійним
чоловіком та дочкою ОСОБА_2 та зятем
ОСОБА_8 які проживали та проживають з
нею однією сім"єю. Будівництво
проводилось за її власні кошти та
кошти дочки та зятя, тобто з пенсії,
заробітної плати дочки та продажу
рогатої худоби та свиней, яких вони
вирощують в господарстві, а також за
продану сільсько-господарську
продукцію, а тому просила в позові
відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 теж заперечив щодо
пред'явленого позову ОСОБА_4 до нього
про визнання спільної сумісної
власності на житловий будинок та
визнання права на частку в ньому, при
цьому зазначив, що всі ремонтні роботи
в спірному будинку проводились за
рахунок його батьків та бабусі,
оскільки, вони з дружиною до розлучення
постійно проживали в будинку її
батьків в с. Жабинці, і ніяких коштів на
проведення ремонтних робіт в будинку
бабусі вони не давали, оскільки,
зароблених ними грошей було не
достатньо для утримання їхньої сім'ї.
Також, ними під час шлюбу було придбане
спільно нажите майно, яке після
розлучення залишилося у дружини.
Вважає, що вимоги колишньої дружини про
визнання спільною сумісною власністю
житлового будинку, який належить його
бабусі на праві власності є
безпідставними і не обґрунтованими,
оскільки ні він ні його дружина ніяких
ні своїх ні спільних коштів на
будівельні матеріали для проведення
внутрішніх робіт не вкладали так як їх
їм завжди не вистачало і вони самі як
молода сім'я потребували матеріальної
підтримки зі сторони батьків. Тому,
просив в позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4 щодо пред'явленого
позову не заперечує щодо визнання її
такою, що втратила право на проживання,
проте, пред'явила зустрічний позов до
ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання спільної
сумісної власності на житловий будинок
та визнання права на частку в ньому,
який знаходиться в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні збільшила позовні
вимоги та просила стягнути з
відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , як
компенсацію за вкладену нею працю,
грошові кошти та працю і кошти її
батька ОСОБА_9 на її користь у
завершенні добудови житлового будинку
та підсобних приміщень в сумі 53047
тисячі гривень.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що після одруження з ОСОБА_5
вона вселилася як член сім'ї у
двокімнатний житловий будинок, який є
власністю ОСОБА_6 на той час на
земельній ділянці яка належить ОСОБА_6
був розпочатий будівництвом новий
будинок, оскільки, в них з відповідачем
ОСОБА_5 не було власного житла то вони
за спільною домовленістю вирішили
своїми коштами та працею добудувати
новий будинок, щоб мати для своєї сім'ї
житло. За таких обставин вона з дитиною
зареєструвалась в даному
будинковолодінні позивачки ОСОБА_6

Вважає, їй як одному з учасників
добудови будинку повинна належати
відповідна частка, оскільки, з її
сімейного бюджету були затрачені
значні кошти в сумі 15948 гривень, та її
особиста праця впродовж 40 днів, яку
вона прирівнює до роботи підсобника,
якому оплачували по 100 гривень в день,
що складає 4000 гривень, також участь у
будівництві працею та коштами її
батька ОСОБА_9, який як спеціаліст
будівельник організував роботу,
сформував бригаду спеціалістів, з
якими нарівні працював на добудові
будинку по виконанню усіх робіт,
перечислених у висновку, вартість цих
робіт становить 28099 гривень. Тому
вважає, що її вклад в добудову спірного
будинку в грошовому виразі складає 48047
гривень, які слід стягнути з
відповідачів також відповідачка
ОСОБА_4 просила суд врахувати, те, що в
неї на утриманні залишилося двоє
малолітніх дітей, відповідач
добровільно не допомагає, не платить
аліменти, матеріально не забезпечує їх,
тому просила збільшити її частку
вкладу з подружнього майна в добудову
будинку на суму 5000 гривень. Також
просила стягнути з відповідачів
понесені нею судові витрати. В судовому
засіданні збільшені позовні вимоги
підтримала та просила їх задовольнити.

Вислухавши позивача його
представників, відповідачів та
представника відповідача, свідків,
дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до наступного висновку

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_6 є власником будинку в
АДРЕСА_1, що підтверджено свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно.

В 2010 році позивачка зареєструвала в
своєму будинковолодінні відповідачку,
дружину її онука ОСОБА_4 разом з її
малолітнім сином ОСОБА_7

11 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 розірвано.

В даному будинковолодінні
відповідачка з квітня 2013 року не
проживала та ненавідувалася, що
стверджується актом про встановлення
факту не проживання від 23.04.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає з указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення прав
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
з зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні прав користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну з таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання
про зняття особи з реєстраційного
обліку залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи житловим приміщенням відповідно
до норм житлового та цивільного
законодавства (статті 71,72,116,156,405 ЦК
України).

Саме таку правову позицію
висловив Верховний Суд України в
постанові від 16 січня 2012 року № 6-57цс11.

Рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом /судами/ касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на це, підстав для задоволення
позову ОСОБА_6 в частині зняття ОСОБА_4 з
реєстрації місця проживання, а
саме: АДРЕСА_1 немає, оскільки, рішенням
суду про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщеним є самостійною підставою для
зняття особи з реєстрації.

У зв'язку з вказаними обставинами та
враховуючи те, що визнання
відповідачем позову не суперечить
закону, не порушує прав, свобод чи
інтересів інших осіб, суд задовольняє
вимоги ОСОБА_6 частково, і позов в
частині визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням задовольняє, щодо зняття з
реєстраційного обліку в цій частині
суд вважає в позові слід відмовити.

Судом також встановлено, що на протязі
проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_4 однією
сімєю здійснювалась добудова спірного
будинковолодіння, який належить
позивачці і в якому сім'я ОСОБА_5
повинна була проживати після
завершення його будівництва та
ремонту, що не заперечували в судовому
засіданні сторони.

Допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, як на стороні позивачки так і
на строні відповідачки суду пояснили,
що в даному будинковолодінні була
збудована тільки сама коробка будинку,
а всі внутрішні роботи та добудови
здійснювались на протязі спільного
проживання відповідачки ОСОБА_4 з
ОСОБА_5, та деякі роботи здійснювались
батьком та бригадою батька ОСОБА_4 і
батько особисто розраховувався з
майстрами за виконану роботу, також
відповідачка ОСОБА_4 приймала участь у
різних підсобних роботах.

Згідно накладної №45, видаткової
накладної №ЯМРН-41, товарного чеку,
накладної, та чеку, вбачається, що
ОСОБА_4 за різні будівельні матеріали
та обладнання було заплачено 22933
гривні, які були використані на
будівництво та ремонт спірного
будинку.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

У відповідності до частини 1 ст.368 ЦК
України, спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві спільної
власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до частини 4 цієї ж норми
права, майно, набуте в результаті
спільної праці та за спільні кошти
членів сім*ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Оскільки, ОСОБА_4 була членом сім'ї
позивачки та була приписана в її
будинковолодінні, суд вважає, що
підлягають до задоволення зустрічні
позовні вимоги в частині щодо
задоволення позову в сумі 11466 гривень,
тобто ? від сум чеків, та 4000 гривень її
особистої праці на виконанні різних
підсобних робіт. Що стосується праці та
власного вкладу в будівництво батька
відповідачки ОСОБА_9, то суд вважає, що в
цій частині в позові слід відмовити,
тому, що на підставі ст. 3 ЦПК України та
ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, та за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу, оскільки, з вказаним
позовом ОСОБА_9 про повернення йому
вкладених коштів до позивачки не
звертався і повноважень відповідачці
ОСОБА_4 не надавав, тому суд приходить
до такого висновку.

На підставі ч.3 ст.70 СК України, за
рішенням суду частка майна дружини,
може бути збільшена, якщо з нею
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування, оскільки на утриманні
відповідачки ОСОБА_4 залишилося двоє
малолітніх дітей, і відповідач ОСОБА_5
не надає їм належного утримання зі слів
відповідачки, які не заперечував та не
спростовував в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_5, тому суд вважає за
необхідне збільшити частку
відповідачки ОСОБА_4 на суму 5000 гривень.

Таким чином, дослідивши обставини
справи, перевіривши їх доказами,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, виходячи з
принципів розумності, виваженості та
справедливості, тому суд дійшов до
таких висновків.

Також суд вважає, що понесені сторонами
витрати слід покласти на сторони в
межах ними понесених.

На основі встановленого та керуючись
ст.ст.10,11, 209, 212, 214-215,218 ЦПК України, ст.ст.
3, 60-63, 70 СК України, ст.ст. 16, 368 ЦК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про
визнання спільної сумісної власності
на житловий будинок та визнання права
на частку в ньому задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 солідарно
20466 гривень понесених витрат у
завершені добудови житлового будинку
по вул. Шлехта, 73 в селі Товстеньке,
Чортківського району Тернопільської
області

В решті первісного та зустрічного
позову відмовити.

Судові витрати покласти на
сторони в межах ними понесених.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Чортківський районний
суд, шляхом подачі протягом десяти днів
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Рішення набирає законної сили
після закінчення строків на його
апеляційне оскарження.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Рішення не набрало законної сили.

Оригінал рішення знаходиться в
матеріалах справи №608/982/14-ц.

Суддя:
Н. В. Яковець

Копію рішення видано "____"_________________2014 р.

Секретар: