Справа № 128/4188/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем
України

03 листопада 2014 року

Вінницький районний суд Вінницької
області

в складі:

головуючого судді
Мотрука М.І.

при секретарі
Тихолаз Т.М.

за участю представника позивача:
ОСОБА_1

відповідача:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про
відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Вінницького
районного суду з позовом до ОСОБА_2, про
відшкодування шкоди посилаючись на те,
що в кінці 2006 року ним було придбано у
ОСОБА_2 автомобіль марки «Volvo», 1989 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1, шасі
НОМЕР_2.

Згідно з укладеного між сторонами
усного договору купівлі-продажу
відповідач передав позивачу вказаний
транспортний засіб, а ОСОБА_3 сплатив за
це ОСОБА_2 3500 доларів США, що
еквівалентно, згідно офіційного сайту
Національного банку України, на день
подання позовної заяви - 41 574 ( сорок
одну тисячу п'ятсот сімдесят чотири)
гривні, 40 копійок. Це підтверджується
копією рішення Вінницького районного
суду Вінницької області від 24.10.2013 року
ухваленого по справі № 128/4595/13-ц за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права власності.

За усною домовленістю між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 було вирішено, що укладений
договір купівлі-продажу нотаріально
посвідчити пізніше, оскільки у
відповідача не було достатньо для
цього часу. Для підтвердження
укладення вказаного договору,
відповідачем власноручно написано у
присутності позивача розписку та
надано йому доручення на користування,
розпорядження автомобілем марки «Volvo»,
1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_1,
шасі НОМЕР_2.

Позивач декілька раз звертався до
відповідача з проханням нотаріально
посвідчити укладений між ними договір
купівлі-продажу, проте відповідач
постійно стверджував, що в нього не
вистачає часу для цього.

Вкінці 2011 року ОСОБА_3 черговий раз
звернувся до відповідача з метою
нотаріально посвідчення вказаного
правочину та переоформлення
автомобіля на імя позивача, оскільки
закінчувався строк виданої
довіреності на право керування та
розпорядження транспортним засобом.
Проте відповідач запевнив ОСОБА_3, що
він може користуватися та
розпоряджатися транспортним засобом
ті надалі навіть без доручення,
оскільки із засобів масової інформації
стало відомо, що у серпня 2011 року
вступив у силу Закон України «Про
внесення змін у деякі законодавчі акти
України щодо усунення надмірного
державного регулювання в сфері
автомобільних перевезень», відповідно
до якого було виключено довіреності з
переліку документів, що дають право на
керування автомобілем, тобто за
наявності реєстраційного документу на
автомобіль, позивач міг пересуватись
без будь-яких обмежень.

ОСОБА_3 шість з половиною років
безперешкодно користувався
автомобілем, проте 30 червня 2013 року
даний транспортний засіб під його
керуванням було затримано працівником
ДПС та передано на тимчасове
зберігання на спеціальний майданчик
(стоянку) за адресою: вул. Горького, № 8,
м. Немирів, Вінницької області. Це
підтверджується копією акту огляду
тимчасово затриманого транспортного
засобу, що передається на тимчасове
зберігання за № 120 від 30.06.2013 року.

Працівником ДПС було роз'яснено
позивачу, що даний огляд та тимчасове
затримання транспортного засобу
здійснено у зв'язку з оголошеним
розшуком ДВС вказаного автомобіля.

Після чого позивач звернувся до
відповідача за роз'ясненнями, на що
останній пояснив, що він мав боргові
зобов'язання перед третьою особою, яка
звернулася до суду, оскільки він не
виконав свої боргові зобов'язання.
Судом у вказаній цивільній справі було
прийнято рішення про стягнення з нього
суми боргу. А так як відповідач
добровільно не виконав рішення суду, то
третя особа звернулася до відповідного
відділу ДВС. З метою виконання рішення
суду державним виконавцем відділу ДВС
винесено постанову про розшук
транспортного засобу.

За таких обставин, зазначений
автомобіль було вилучено у позивача, з
неналежних від нього на те причин.

Оскільки даний транспортний засіб
позивачем було придбано за кошти у
розмірі 3 500 доларів США. що
еквівалентно 41 574,40 гри., та не
заперечувалось відповідачем ні факту
відчуження йому рухомого майна, ні
отримання від позивача коштів, ОСОБА_3
звернувся до суду за захистом свого
порушеного права з позовом про
визнання права власності.

Проте 24 жовтня 2013 року Вінницьким
районним судом ухвалено рішення,

яким відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Дане рішення переглядалось в
апеляційному порядку, проте апеляційну
скаргу позивача залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин, саме з вини
відповідача позивачу завдано
матеріальної шкоди. оскільки він
неодноразово звертався до відповідача
з метою нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу автомобіля,
проте останній постійно ухилявся від
цього. Крім того, відповідач жодним
чином навіть не повідомив позивача про
наявність рішення про стягнення з
нього заборгованості та взагалі про
наявність у відповідача боргу перед
третіми особами, що в результаті
призвело до позбавлення позивача
придбаного автомобіля.

У зв'язку з наведеним в позивача
виникла необхідність у зверненні до
суду із даним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, на
підставах, викладених у позові. Просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав та просить суд відмовити в
задоволенні заявлених позовних вимог
позивача, та пояснив, що в 2006 році він
був учасником ДТП, в 2007 році він отримав
рішення суду про відшкодування шкоди
завданою ДТП. В подальшому в ДВС він не
звертався, а позивачу про свої боргові
зобов'язання нічого не повідомляв.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи оцінивши докази в їх
сукупності, вважає, що позовні вимоги
слід задоволити, оскільки вони ніким не
спростовані і підтверджуються іншими
матеріалами справи, а саме:

1) копією рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від
24.10.2013 року ухваленого по справі №
128/4595/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання права власності (а.с. 7-8);

2) копією доручення на ім'я ОСОБА_3 на
користування, розпорядження
автомобілем марки «Volvo», 1989 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1, шасі
НОМЕР_2 (а.с. 5);

3) копією акту огляду тимчасово
затриманого транспортного засобу, що
передається на тимчасове зберігання за
№ 120 від 30.06.2013 року (а.с. 6).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі, яка її завдала.

Розглядаючи дану цивільну справу,
визначаючись щодо заявлених позивачем
вимог суд виходив з того, що відповідно
до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов`язана довести ті
абставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

За даних обставин на підставі наявних у
справі доказів суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача є
доведеними та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 22 1166 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 15, 59, 60, 209, 212 - 215, 223 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 41 574
( сорок одну тисячу п'ятсот сімдесят
чотири) гривні, 40 копійок в якості
відшкодування матеріальної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь в справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :