Справа № 127/4235/14-ц
Провадження № 2/127/2388/14
Вінницький міський суд Вінницької
у складі головуючого - судді
при секретарі Мартинюк Т.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" про визнання недійсним
збільшення процентної ставки за
кредитним договором та зобов'язання
здійснити перерахунок сплачених
В позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" про визнання
недійсним збільшення процентної
ставки за кредитним договором та
зобов'язання здійснити перерахунок
сплачених коштів - відмовити.
Судові витрати залишити без
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ

Справа № 127/4235/14-ц

Провадження № 2/127/2388/14

Р
І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2014 року
м.
Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді
Романчук Р. В.

при секретарі Мартинюк Т.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" про визнання недійсним
збільшення процентної ставки за
кредитним договором та зобов'язання
здійснити перерахунок сплачених
коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк" про
визнання недійсним збільшення
процентної ставки за кредитним
договором та зобов'язання здійснити
перерахунок сплачених коштів,
мотивуючи позовні вимоги тим, що 05.03.2013
року у відділенні "Островське"
Вінницької філії Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" він отримав довідку
за № 424221 про стан кредиторської
заборгованості згідно кредитного
договору № VIV9NN00000001 від 22.04.2008 року. В
зв'язку з тим, що він не погодився з
сумами заборгованості, вказаними у
довідці, в нього виникла необхідність
отримати в банку копію цього договору
та виписку про рух коштів по кредитному
рахунку. У процесі телефонного
звернення на гарячу лінію клієнтської
підтримки Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк", оператор його запевнив, що
після офіційного звернення до банку
надасть копії всіх необхідних
документів, що стосуються даного
кредиту, а виписку про рух коштів на
кредитному рахунку він зможе отримати
в будь-якому відділені банку. 01.08.2013
року ним була направлена заява до
Вінницької філії ПАТ КБ "Приватбанк", в
якій він просив надати копію
кредитного договору № VIV9NN00000001 від
22.04.2008 року, а виписку про рух коштів на
кредитному рахунку договору вирішив
отримати, звернувшись у відділення
банку. В заяві він зазначав, що не
погоджується із залишком
заборгованості, який вказаний у
довідці від 05.03.2013 року, вважає, що
вказані в ній цифри не відповідають
дійсності, за його підрахунками кредит
повинен був бути повністю погашений.
Для повного з'ясування обставин щодо
залишків заборгованості йому
необхідно отримати копію кредитного
договору № VIV9NN00000001 від 22.04.2008 року. В
результаті звернень 01.08.2013 року у
відділення, які знаходяться в м.
Вінниці по вул. Ватутіна та по вул. А.
Іванова Вінницької філії ПАТ КБ
"Приватбанк", співробітники банку йому
повідомили, що вони не в змозі надати
таку виписку, посилаючись на те, що у
них відсутній доступ в електронній
системі банку саме по цій операції.
Після його звернення 01.08.2013 року у
відділення Вінницької філії ПАТ КБ
"Приватбанк", яке знаходиться по вул.
50-річчя Перемоги 26 в м. Вінниці, його
керівник намагалась допомогти у
вирішенні питання, в результаті чого
він отримав таку ж відповідь, як і у
попередніх двох відділеннях. Але
керівник запропонувала ще один
можливий варіант отримання виписки -
спробувати зареєструватися у "Приват24".
Повідомила його, що для того, щоб
зареєструватися у системі "Приват24"
потрібно мати будь-яку пластикову
карту Приватбанку. Але у нього такої
картки не було, картку, яку йому
запропонували оформити також не була
активована, доступу у систему "Приват24"
він не отримав, як наслідок - виписка по
кредитному рахунку йому була не
доступна. Останній варіант, в
результаті якого він зміг би отримати
виписку, полягав у написанні письмової
заяви. 07.08.2013 року він отримав
СМС-повідомлення з короткого номеру
10600, що відповідь на його запит можна
отримати в системі "Приват24" або у
терміналі самообслуговування ПАТ КБ
"Приватбанку". В цей же день він отримав
в терміналі роздруківку від ПАТ КБ
"Приватбанк", з якої видно, що це
відповідь на його заяву, в якій він
просив надати виписку з детальною
розшифровкою надходжень і списань по
кредитному договору № VIV9NN00000001 від
22.04.2008 року. З даної відповіді
вбачається, що ПАТ КБ "Приватбанк"
відмовляється надати йому додаткову
копію кредитного договору. 14.08.2013 року
він отримав лист від ПАТ КБ
"Приватбанк", яку вважає формальною
відпискою з огляду на те, що в ній
йдеться про картковий кредит, що немає
ніякого відношення до персонального
кредиту № VIV9NN00000001 від 22.04.2008 року, який
видається готівкою через касу банку.
07.08.2013 року він втретє направив до
Вінницької філії ПАТ КБ "Приватбанк"
заяву, в якій описав всю ситуацію і
керуючись ст.ст. 7, 15, 20 Закону України
"Про звернення громадян", Законом
України "Про захист прав споживачів",
Законом України "Про банки і банківську
діяльність", просив банк надати
відповідь на заяву та надіслати копію
кредитного договору № VIV9NN00000001 від
22.04.2008 року і виписку по надходженням і
списанням коштів по кредитному
рахунку, який відповідає кредитному
договору з детальною розшифровкою
надходжень та списань грошових коштів
за весь період кредитування з 22.04.2008
року, у встановлені законом строки.
Якщо дана послуга - видача виписки
платна, то він зобов'язався оплатити її
протягом 2-х днів після отримання
листа-відповіді. Результатом
четвертого письмового звернення з
приводу отримання копії кредитного
договору і виписки по рахунку була
відповідь від 22.08.2013 року надана через
термінал самообслуговування ПАТ КБ
"Приватбанк", з якої вбачається, що ПАТ
КБ "Приватбанк" відмовляється надати
йому всі необхідні документи,
посилаючись на ст. 60 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" і
пропонує оформити звернення у
відповідності до Постанови Правління
НБУ від 14.07.2006 року № 267. П'яте звернення
від 27.08.2013 року він відправив поштою
нотаріально посвідчену заяву
відповідно до вимог Постанови
Правління НБУ від 14.07.2006 р. № 267 з
проханням надати копію договору і
виписки. 27.09.2013 року поштою йому
надійшов лист-відповідь № 20.1.0.0.0/7-130830/618
датований 17.09.2013 року до якого була
додана виписка за кредитним договором.
У всіх трьох його зверненнях до ПАТ КБ
"Приватбанк" він наголошував на тому, що
виписка йому необхідна з детальною
розшифровкою надходжень і списань по
кредитному рахунку за весь період.
Натомість всупереч вимог, визначених у
п. 5.5 Положення про організацію
операційної діяльності в банках
України, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
№ 254 від 18.06.2003 року, він отримав не
виписку по рахунку, а таблицю з датами і
цифрами, де не вказаний номер
кредитного рахунку, розмір основної
процентної ставки, розмір процентної
ставки згідно якої нараховується
прострочений процент, залишок
заборгованості після операції і
найважливіше - немає детальної
розшифровки надходжень і списань по
кредитному рахунку. Всі перераховані
показники кредиту, які відсутні у
наданій виписці, а також відсутність
описів транзакцій, не дають йому змоги
перевірити правильність розрахунків
залишку заборгованості та нарахування
відсотків. Що стосується копії
кредитного договору, то документ на
чотирьох аркушах, який був приєднаний
до листа-відповіді № 20.1.0.0.0/7-130830/618
взагалі немає ніякого відношення до
кредитної угоди (договору) №VIV9NN00000001
від 22.04.2008 року і навіть не являється
будь-яким договором по формі і змісту.
Вважає вищевказаний лист ПАТ КБ
"Приватбанк" з приєднаними до нього
додатками формальною відпискою та
систематичним ігноруванням його
звернень, що грубо порушує його права,
як споживача послуг банку (ст.ст. 4, 11 ЗУ
"Про захист прав споживачів"). 27.10.2013
року він звернувся із заявою до
Управління Національного банку
України у Вінницькій області, в якій
просив: 1) провести перевірку всіх
викладених у цій заяві порушень
Законодавства України у межах своїх
повноважень, визначених Законами
України "Про Національний банк
України", "Про банки і банківську
діяльність", тощо; 2) надати роз'яснення
з посиланням на законодавчі і
нормативно-правові акти, у який спосіб
він може поновити свої порушені права і
інтереси в частині отримання від ПАТ КБ
"Приватбанк" всіх необхідних йому
документів в установленій формі,
вказаних вище, для подальшого судового
спору. 21.12.2013 року він отримав поштою
від Управління НБУ лист-відповідь №
П-84/18-006/3931 від 13.12.2013 року. Після
отримання цього листа він особисто
відвідав Управління НБУ у Вінницькій
області, де йому було роз'яснено, що ПАТ
КБ "Приватбанк" надав пояснення на
запити Управління НБУ та представив
розрахунок заборгованості, виписку по
кредиту та так званий "кредитний
договір" - Анкету-заяву позичальника
від 22.04.2008 року, копію якої йому надали
лише в Управлінні НБУ, тому що
неодноразові звернення з його боку до
ПАТ КБ "Приватбанк" з проханнями надати
копію цього договору, були
проігноровані. На першій сторінці цієї
Анкети-заяви позичальника від 22.04.2008
року вказано: "Заповнивши та підписавши
цю Анкету-заяву позичальника, він
розуміє та погоджується з тим, що: у
разі прийняття Банком позитивного
рішення про надання йому кредиту, Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам ("Персональний кредит"), Тарифи
банку та Анкета-заява позичальника
будуть складати кредитний договір між
ним та банком, який буде вважатися
укладеним не інакше, як при умові
погодження усіх істотних умов. У своїй
заяві до Управління НБУ від 27.10.2013 року
він зазначав, що не погоджується із
залишком заборгованості, який вказаний
у довідці від 05.03.2013 року, вважає, що
вказані в ній цифри не відповідають
дійсності, за його підрахунками кредит
повинен був бути повністю погашений.
Для повного з'ясування обставин щодо
залишків заборгованості йому
необхідно отримати копію кредитної
угоди (договору) №VIV9NN00000001 від 22.04.2008
року, на яку наявне посилання у довідці
за №424221 від 05.03.2013 року. Виходячи із
зазначеного вище, три окремих
документи (Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам ("Персональний
кредит"), Тарифи банку та Анкета-заява
позичальника) складають Кредитний
договір №VIV9NN00000001 від 22.04.2008 року. Окрім
Анкети-заяви позичальника ніяких інших
документів, що стосуються даного
кредиту він не отримував. 30 січня 2014
року він повторно звернувся до
Управління НБУ із заявою, де зауважив,
що не може погодитись із уважністю
розгляду та результатами проведеного
аналізу стану здійснення операцій за
кредитним договором Управлінням НБУ та
просив повторно провести перевірку і
витребувати необхідні документи. На
вказану заяву він отримав
лист-відповідь Управління НБУ №
П-7/1/7/18-006/608 від 14.02.2014 року, в якому було
роз'яснено, що вирішення спірних питань
щодо укладення, зміни, виконання та
розірвання договорів до компетенції
НБУ не належить та рекомендує
вирішувати дані питання у судовому
порядку. Додатком до цього
листа-відповіді Управління НБУ є
наданий ПАТ КБ "Приватбанк" розрахунок
заборгованості за договором №VIV9NN00000001
від 22.04.2008 року у вигляді таблиці, але
знову ж без опису транзакцій
(деталізацій операцій), як того він
неодноразово просив у своїх зверненнях
до ПАТ КБ "Приватбанку". У стовпчику 6
цього розрахунку вказана поточна річна
процентна ставка по кредиту - 28,8%, яка
відповідає вказаній процентній ставці
на першій сторінці Анкети-заяви
позичальника від 22.04.2008 року - 2,4% в
місяць на суму залишку по кредиту. Але
згідно цього ж розрахунку з 22.07.2010 року
процентна ставка збільшена до 36%
річних. 10.01.2009 року набрав чинності
Закон України від 12.12.2008 року "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо заборони банкам
змінювати умови договору банківського
вкладу та кредитного договору в
односторонньому порядку", Цивільний
кодекс України було доповнено ст. 1056-1,
згідно з якою встановлений договором
розмір процентів не може бути
збільшений банком і односторонньому
порядку. Просить визнати недійсним
збільшення ПАТ КБ "Приватбанк" в
односторонньому порядку процентної
ставки за кредитним договором
№VIV9NN00000001 від 22.04.2008 року, зобов'язати
ПАТ КБ "Приватбанк" здійснити
перерахунок коштів, сплачених за
кредитним договором та зарахувати
отриману банком різницю за процентами
від одностороннього збільшення
процентної ставки за кредитом в
рахунок сплати заборгованості за
основною сумою кредиту. Стягнути з
відповідача на його користь судові
витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_4 підтримали
позовні вимоги із зазначених у позові
підстав. Вважають, що відповідачем в
односторонньому порядку було
збільшено процентну ставку за
кредитним договором №VIV9NN00000001 від
22.04.2008 року, що є порушенням прав
позивача. Позивачу про збільшення
процентної ставки відомо не було,
жодних повідомлень з даного приводу
відповідач йому не надсилав. Позивач
продовжував сплачувати кошти на
погашення кредитного договору та
вважав, що процентна ставка за
договором залишається в тому розмірі,
який зазначено у договорі. Про
збільшення відповідачем в
односторонньому порядку процентної
ставки за кредитним договором
№VIV9NN00000001 від 22.04.2008 року йому стало
відомо в лютому 2014 року, після
отримання листа з Управління НБУ від
14.02.2014 року, додатком до якого був
наданий ПАТ КБ "Приватбанк" розрахунок
заборгованості за договором №VIV9NN00000001
від 22.04.2008 року у вигляді таблиці, з
якого вбачалося, що поточна річна
процентна ставка по кредиту була 28,8%,
яка відповідає вказаній процентній
ставці на першій сторінці Анкети-заяви
позичальника від 22.04.2008 року, однак з
22.07.2010 року процентна ставка була
збільшена до 36% річних. Після того, як
йому стало відомо про збільшення
відповідачем в односторонньому
порядку процентної ставки він одразу ж
звернувся з даним позовом до суду.
Зазначають, що 10.01.2009 року набрав
чинності Закон України від 12.12.2008 року
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку", тому банк не міг збільшувати
процентну ставку за кредитним
договором в односторонньому порядку.
Позивач був співробітником банку,
однак 04.08.2010 року його було звільнено,
після чого він оскаржував своє
звільнення в суді. Відповідно до
рішення суду було змінено формулювання
причини звільнення позивача та
стягнуто на користь позивача середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні. Зазначають, що
позивачем не підписувалися Умови
надання споживчого кредиту
фізичним-особам - співробітникам Банку
(«Персональний кредит»), тому
відповідач не може керуватися даними
Умовами. Вважає, що документи банком
підроблені. Крім того, відповідачем на
неодноразові звернення позивача не
надавалися копія договору та виписка
по рахунку, що також є порушенням його
прав. Вважають, що діями відповідача
порушені права позивача, передбачені
Законом України "Про захист прав
споживачів". Просять позов
задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідача Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" Ліфанова Л.М. позов не
визнала та суду пояснила, що 22.04.2008 року
між позивачем та відповідачем було
укладено кредитний договір №VIV9NN00000001.
На час укладення договору позивач був
співробітником банку. Позивачем було
підписано анкету - заяву та отримано
кошти. Оскільки даний договір є
договором приєднання, то підписання
позивачем Умов надання споживчого
кредиту фізичним-особам -
співробітникам Банку («Персональний
кредит») не потребується. Банком не
було збільшено процентну ставку за
кредитним договором №VIV9NN00000001 від
22.04.2008 року в односторонньому порядку.
Банк діяв відповідно до п. 6.3 Умов
надання споживчого кредиту
фізичним-особам - співробітникам Банку
(«Персональний кредит»), в якому
зазначено, що відсоткова ставка за
користування кредитом складає 3% у
випадку припинення трудового договору
та прострочки з погашення
заборгованості строком більш ніж 60
календарних днів. Позивач систематично
порушував умови договору. Оскільки
позивачем було допущено прострочку з
погашення заборгованості строком
більш ніж 60 календарних днів в 2010 році,
а також у зв'язку із звільненням
позивача із займаної посади 04.08.2010 року,
відсоткова ставка за користування
кредитом з 22.07.2010 року склала 3%. Умовами
надання споживчого кредиту
фізичним-особам - співробітникам Банку
(«Персональний кредит») не передбачено,
що банк зобов'язаний був повідомляти
позивача про зміну відсоткової ставки
чи надсилати йому будь-які
повідомлення. Після цього позивачем
сплачувалися кошти на погашення
кредитного договору, отже він
погоджувався з усіма його умовами.
Зазначає, що позивач був працівником
банку, а отже не міг не знати про умови
договору. Вважає, що позивачем
пропущено строк позовної давності на
звернення до суду із даним позовом.
Крім того, зазначає, що банком було
надано позивачу всю необхідну
інформацію, під час перевірки дій банку
управлінням НБУ у Вінницькій області
порушень в діях банку виявлено не було.
Зазначає, що позивач, підписавши
анкету-заяву, підтвердив, що він
ознайомлений з усіма умовами договору.
Просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, оцінивши надані докази в їх
сукупності, прийшов до висновку, що
позов є необґрунтованим та
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

В судовому засіданні з пояснень сторін
та наданих суду доказів встановлено, що
22.04.2008 року між позивачем та
відповідачем було укладено кредитний
договір №VIV9NN00000001.

Як вбачається з Анкети - заяви
позичальника №VIV9NN00000001 від 22.04.2008 року,
відповідач надав позивачу споживчий
кредит в сумі 15 000 грн. терміном на 36
місяців з 22.04.2008 року до 22.04.2011 року
включно при умові сплати за
користування відсотків в розмірі - 2, 4% в
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту. Позивачем було підписано
Анкету - заяву та отримано кошти.

Як вбачається з Анкети - заяви в ній
зокрема зазначено, що у разі прийняття
банком позитивного рішення про надання
кредиту Умови надання споживчого
кредиту фізичним-особам -
співробітникам Банку («Персональний
кредит»), Тарифи банку та Анкета-Заява
позичальника будуть складати
Кредитний договір між позичальником та
банком, який буде вважатися укладеним
не інакше, як при умові погодження усіх
істотних умов. Позичальник
ознайомлений та згоден з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам «Персональний кредит» та
тарифами банку.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що на час укладення даного
договору позивач був співробітником
банку.

Відповідно до п. 6.3 Умов надання
споживчого кредиту фізичним-особам -
співробітникам Банку («Персональний
кредит») відсоткова ставка за
користування кредитом складає 3% у
випадку припинення трудового договору
та прострочки з погашення
заборгованості строком більш ніж 60
календарних днів.

Як вбачається з наданого відповідачем
розрахунку заборгованості позивачем
було допущено прострочку з погашення
заборгованості строком більш ніж 60
календарних днів в 2010 році.

Крім того, як вбачається із копії
трудової книжки позивача, 04.08.2010 року
позивача було звільнено з посади
заступника керівника кредитного
центру ПАТ КБ «Приватбанк». Оскільки
рішенням суду було змінено
формулювання причини звільнення
позивача, то відповідно до наказу
відповідача від 23.03.2011 року до трудової
книжки позивача було внесено запис з
якого вбачається, що позивача було
звільнено 04.08.2010 року із займаної
посади за власним бажанням.

Як вбачається з матеріалів справи
відсоткова ставка за користування
кредитом з 22.07.2010 року склала 3%.

Крім того, як встановлено в судовому
засіданні, позивач протягом 2013 року
неодноразово звертався до відповідача
із заявами про надання копії
кредитного договору та виписки по
рахунку.

Із листа Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" від 05.08.2013 року
адресованого ОСОБА_1 вбачається, що
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк "Приватбанк" не може
надати йому додаткову копію кредитного
договору №VIV9NN00000001 від 22.04.2008 року,
оскільки це робиться в першу чергу для
його ж безпеки та збереження
конфіденційної інформації, щоб
сторонні особи не змогли скористатися
нею. При укладанні договору він отримав
всю необхідну інформацію щодо послуг
кредитування та сукупної вартості
кредиту у вигляді другого екземпляра
договору. Якщо йому потрібна додаткова
інформація, він може отримати її в
будь-якому відділенні Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" або на сайті
w.w.w.privatbank.ua.

Із листа Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" №20.1.0.0.0/7-130801/3221 від 03.08.2013
року вбачається, що позивача
повідомлено, що дії банку щодо
встановлення розміру оплати за
надання додаткових послуг по
банківським операціям відповідають
вимогам чинного законодавства.
Вартість виписки про рух коштів
становить 10 грн. 00 коп. При необхідності
отримання додаткової інформації (у
тому числі виписок, довідок про розмір
заборгованості та інше), клієнти банку
мають можливість ознайомитись з нею в
обслуговуючому відділенні банку, за
телефонами служби клієнтської
підтримки 0 або на сайті банку.

Відповідно до листа Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" від 22.08.2013 року
адресованого позивачу, банк повідомив,
що не може надати інформацію за
запитом, оскільки вона є банківською
таємницею, посилаючись на ст. 60 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" і запропонував оформити
звернення у відповідності до Постанови
Правління НБУ від 14.07.2006 року № 267.

Відповідно листа Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" № 20.1.0.0.0/7-130830/618 від
17.09.2013 року, Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" надало копію кредитного
договору № VIV9NN00000001 від 22.04.2008 року та
виписку за договором за есь період
користування кредитом.

Відповідно до листів Управління
Національного банку України у
Вінницькій області № П-84/18-006/3931 від
13.12.2013 року та П-7/1/7/18-006/608 від 14.02.2014 року
адресованих позивачу, позивача
повідомлено, що управління не вбачає
порушень банком умов кредитного
договору. Крім того позивачу
роз'яснено, що вирішення спірних питань
щодо укладення, зміни, виконання та
розірвання договорів до компетенції
НБУ не належить та рекомендує
вирішувати ці питання у судовому
порядку. Додатком до листа був наданий
ПАТ КБ "Приватбанк" розрахунок
заборгованості за договором №VIV9NN00000001
від 22.04.2008 року станом на 26.11.2013 року у
вигляді таблиці.

Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 6 ЦК України
сторони мають право укласти договір,
який не передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. У договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Згідно положень ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст. 630 ЦК України
договором може бути встановлено, що
його окремі умови визначаються
відповідно до типових умов договорів
певного виду, оприлюднених у
встановленому порядку. Якщо у договорі
не міститься посилання на типові умови,
такі типові умови можуть
застосовуватись як звичай ділового
обороту, якщо вони відповідають
вимогам статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору. Договір
приєднання може бути змінений або
розірваний на вимогу сторони, яка
приєдналася, якщо вона позбавляється
прав, які звичайно мала, а також якщо
договір виключає чи обмежує
відповідальність другої сторони за
порушення зобов'язання або містить
інші умови, явно обтяжливі для сторони,
яка приєдналася. Сторона, яка
приєдналася, має довести, що вона,
виходячи зі своїх інтересів, не
прийняла б цих умов за наявності у неї
можливості брати участь у визначенні
умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Умовами ст. 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Умовами ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник повернути кредит та
сплатити відсотки. Особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом.

Договір є укладеним з моменту
передання грошей (ч. 2 ст. 1046 ЦК України)
і є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним (ст. 204
ЦК України).

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір процентів не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку, а також що умова договору щодо
права банку змінювати розмір процентів
в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону України
«Про банківську діяльність»
комерційні банки самостійно
встановлюють процентні ставки та
комісійну винагороду по своїх
операціях.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 28
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30.03.2012 року № 5 при
вирішенні спорів щодо правомірності
підвищення процентної ставки згідно зі
статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям
Закону України від 12 грудня 2008 року №
661-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку", яким передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також, що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку є нікчемною, суди мають
виходити з того, що цей закон набрав
чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із
закріпленого Конституцією України
принципу незворотності дії в часі
законів та інших нормативно-правових
актів (частина перша статті 58), всі
рішення банку в будь-якій формі
(постанова, рішення, інформаційний
лист) щодо підвищення процентної
ставки в односторонньому порядку є
неправомірними лише з 10 січня 2009 року
(Рішення Конституційного Суду України
від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів). При
вирішенні питання щодо правомірності
підвищення банком чи іншою фінансовою
установою процентної ставки суди також
повинні розрізняти умови кредитного
договору, які встановлюють
односторонню зміну умов договору, від
умов договору, що встановлюють
погоджену сторонами процедуру зміни
договору шляхом прийняття
позичальником пропозиції кредитора
про зміну умов договору відповідно до
вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку,
визначеному частиною шостою статті 1056-1
ЦК. Наприклад, не є односторонньою
зміною умов договору та не суперечить
статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої
процентної ставки залежно від зміни
обставин кредитного ризику
(неукладення договору страхування,
припинення договору застави/іпотеки
тощо), якщо в кредитному договорі
визначено обставини, за якими
застосовується інша фіксована
процентна ставка, та її розмір. При
підвищенні процентної ставки
з'ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки (лише повідомлення
позичальника чи підписання додаткової
угоди тощо); дії позичальника щодо
прийняття пропозиції кредитора тощо.

З аналізу матеріалів справи, зокрема з
оглянутих в судовому засіданні
оригіналів документів кредитної
справи позивача, які були надані для
огляду в судовому засіданні
представником відповідача, вбачається,
що, підписавши анкету-заяву
позичальника №VIV9NN00000001, позивач
підтвердив, що Умови надання
споживчого кредиту фізичним-особам -
співробітникам Банку («Персональний
кредит»), Тарифи банку та Анкета-Заява
позичальника будуть складати
Кредитний договір між позичальником та
банком. Крім того, позивач підтвердив,
що він ознайомлений та згоден з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам «Персональний кредит» та
тарифами банку.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що під час укладання
договору кредиту позивач був
ознайомлений в повному обсязі з
умовами кредитного договору, про що
свідчить його особистий підпис в
анкеті-заяві, крім того підпис позивача
в анкеті-заяві підтверджує його вільне
волевиявлення на укладення даного
договору.

З зазначеного вбачається, що сторонами
при укладені договору було досягнуто
домовленості щодо усіх його умов, у
тому числі щодо п. 6.3 Умов надання
споживчого кредиту фізичним-особам -
співробітникам Банку («Персональний
кредит»).

Згідно з п. 6.3 Умов надання споживчого
кредиту фізичним-особам -
співробітникам Банку («Персональний
кредит») сторони домовились, що
відсоткова ставка за користування
кредитом складає 3% у випадку
припинення трудового договору та
прострочки з погашення заборгованості
строком більш ніж 60 календарних днів.

Тобто, в кредитному договорі сторонами
погоджено обставини, за яких
застосовується інша фіксована
процентна ставка, та її розмір.

При цьому суд зазначає, що Умовами
надання споживчого кредиту
фізичним-особам - співробітникам Банку
(«Персональний кредит») не передбачено
обов'язку банку повідомляти
позичальника про застосування іншої
фіксованої процентної ставки та її
розмір.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачем було допущено прострочку з
погашення заборгованості строком
більш ніж 60 календарних днів в 2010 році.
Крім того 04.08.2010 року позивача було
звільнено з посади заступника
керівника кредитного центру ПАТ КБ
«Приватбанк». Оскільки рішенням суду
було змінено формулювання причини
звільнення позивача, то відповідно до
наказу відповідача від 23.03.2011 року до
трудової книжки позивача було внесено
запис з якого вбачається, що позивача
було звільнено 04.08.2010 року із займаної
посади за власним бажанням.

Як вбачається з матеріалів справи
відсоткова ставка за користування
кредитом з 22.07.2010 року склала 3%. Отже, з
матеріалів справи вбачається, що
банком дотримано умов договору і така
зміна не суперечить договору, що уклали
сторони, та чинному законодавству.

Як встановлено в судовому засіданні та
сторонами не заперечується, після
цього позивачем сплачувалися кошти на
погашення кредитного договору, отже
він погоджувався з усіма його умовами.

Доводи позивача про те, що банком
незаконно в односторонньому порядку
підвищено розмір відсоткової ставки за
користування кредитними коштами а
також про те, що було порушено його
права, передбачені Законом України "Про
захист прав споживачів" не
відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються дослідженими
в судовому засіданні доказами. Крім
того, суд не приймає до уваги
твердження позивача про те, що
працівниками банку були підроблені
документи, які містяться у його
кредитній справі, оскільки жодних
доказів на підтвердження цього
позивачем до суду не надано.

Крім того суд критично оцінює
твердження позивача про те, що ним не
підписувалися Умови надання
споживчого кредиту фізичним-особам -
співробітникам Банку («Персональний
кредит»), тому відповідач не може
керуватися даними Умовами, оскільки
відповідно до ст. 634 ЦК України даний
договір є договором приєднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, представником відповідача в
судовому засіданні заявлено про
застосування позовної давності.

Як вбачається з роз'яснень, які
містяться в п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 "Про судове рішення у цивільній
справі" встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не надано жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог та не доведено
обставини, на які позивач посилається
як на підставу своїх вимог, як це
передбачено ст. 60 ЦПК України, а судом
за результатами розгляду справи не
встановлено підстав для задоволення
позову. Натомість відповідачем
доведено ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх
заперечень проти позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позивачеві в
задоволенні позовних вимог відмовлено,
тому підстав для відшкодування судових
витрат немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" про визнання
недійсним збільшення процентної
ставки за кредитним договором та
зобов'язання здійснити перерахунок
сплачених коштів - відмовити.

Судові витрати залишити без
відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ