Справа № 740/3480/14 Провадження №
22-ц/795/2191/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Ковальова Т. Г. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової
І.О.,суддів:Висоцької Н.В., ШИтченко
Н.В.,при секретарі:Зіньковець О.О.,за
участю:позивача, його представника -
адвоката ОСОБА_5, відповідача, його
представника - адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 24
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа без
самостійних вимог приватний нотаріус
Ніжинського районного нотаріального
округу ОСОБА_9, про часткове скасування
свідоцтва про право на спадщину та
визнання права власності на спільну
сумісну власність подружжя,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 24
вересня 2014 року скасувати і ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Оскаржуваним рішенням Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 24 вересня 2014 року позов
задоволено. Визнано частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 02 липня 2013 року, виданого
на ім'я ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після
померлої ОСОБА_10 отримав спадщину на
нежитлову будівлю по АДРЕСА_1. Визнано
за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частку
нежитлової будівлі по АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8
понесені ним витрати по сплаті
судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, судом
не застосовано ряд норм чинного
законодавства, які необхідно було
застосувати до спірних правовідносин.
Так, судом не взято до уваги заяву
ОСОБА_11 від 21.05.2013, в якій він сам
зазначив, що на одержання свідоцтв про
право власності на частку в спільному
майні не претендує та не
претендуватиме в майбутньому, в суд
звертатися не буде. Тобто, даною заявою
він визнав, що майно спадкодавця не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Апелянт вважає, що належним
відповідачем у справі має бути ОСОБА_10,
але вона померла. Також, апелянту
незрозуміле речення в рішенні суду:
«Дослідивши усі докази по справі та
оцінивши їх відповідно до ст.212 ЦПК
України за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні, суд
дійшов висновку, що позов незаконний,
необґрунтований і не підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав», оскільки сам позов був
рішенням суду задоволений.

В судовому засіданні апелянт та його
представник підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її
задовольнити.

Позивач та його представник в судовому
засіданні послалися на
безпідставність апеляційної скарги і
просили відмовити в її задоволенні,
надавши письмові заперечення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору - приватний
нотаріус Ніжинського районного
нотаріального округу ОСОБА_9 - в судове
засідання не з'явився. Про час розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення 28.10.2014 р. поштового
відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки відповідач ОСОБА_7 не мав
права на спадкування в повному обсязі
спадкового майна після смерті ОСОБА_10,
відповідно суд визнав частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину .

Апеляційний суд погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він ґрунтується на матеріалах
справи та вимогах закону.

По справі встановлено, що 30 січня 1982
року між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 було
укладено шлюб, про що в книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу
здійснено запис №2. Після укладення
шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на
ОСОБА_8 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть Серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_10 відкрилася
спадщина, що складається (крім іншого) з
нежитлової будівлі - магазину по
АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,02
га, надану для комерційної діяльності
по АДРЕСА_1.

На випадок своєї смерті ОСОБА_10 24
травня 2005 року склала заповіт, за яким
належне їй на праві власності майно -
нежитлову будівлю - магазин по АДРЕСА_1
та земельну ділянку площею 0,02 га,
надану для комерційної діяльності по
АДРЕСА_1, вона заповіла ОСОБА_7 (а.с.55).

02.07.2013 приватним нотаріусом
Ніжинського районного нотаріального
округу ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_7 були
видані два свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, а саме, на
нежитлову будівлю - магазин по АДРЕСА_1
та земельну ділянку площею 0,02 га за
тією ж адресою (а.с.59,61).

З матеріалів спадкової справи
вбачається, що 21.05.2013 року ОСОБА_8
написав заяву, за якою він відмовився
від одержання свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні,
а також відмовився від спадкового
майна на користь іншого спадкоємця за
заповітом ОСОБА_14 (а.с.31).

Посилання апелянта на ту обставину, що
цією заявою позивач підтвердив, що
спадкове майно - приміщення магазину -
не є спільною сумісною власністю
подружжя, не заслуговують на увагу з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
спадкове майно - будівля магазину - було
набуто спадкодавцем 31.03.2005 (а.с.57), тобто
під час шлюбу з позивачем ОСОБА_8 Докази
того, що це майно є об'єктом особистої
приватної власності померлої ОСОБА_10 в
матеріалах справи відсутні. Набуття
майна за час шлюбу створює презумпцію
виникнення права спільної сумісної
власності, відповідно до ст. 60 СК
України.

Заява ОСОБА_8 від 21.05.2013 року про відмову
від прийняття спадщини в силу ст. 1273 ч.5
ЦК України є безумовною і
беззастережною. Проте, його заява в
частині відмови від одержання
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні не створює
жодних правових наслідків, оскільки
відповідно до приписів частин 1-3 статті
12 ЦК України, особа здійснює свої
цивільні права вільно, на власний
розсуд. Нездійснення особою своїх
цивільних прав не є підставою для їх
припинення, крім випадків,
встановлених законом. Особа може
відмовитися від свого майнового права.
Відмова від права власності на
транспортні засоби, тварин, нерухомі
речі здійснюється у порядку,
встановленому актами цивільного
законодавства.

Аналізуючи вищевикладене, слід зробити
висновок, що припинення свого права на
частку в спільній сумісній власності
подружжя, яка складається з частки у
нерухомому майні, не може бути
здійснено шляхом подачі заяви
нотаріусу, а може здійснюватися лише у
спосіб встановлений законом.

Що стосується речення в мотивувальній
частині рішення суду «..., що позов
незаконний, необґрунтований і не
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав», то на думку колегії
суддів, районним судом в даному випадку
була допущена описка, яка може бути
усунута за ініціативою суду, або шляхом
подання учасниками судового розгляду
відповідної заяви на підставі положень
ст.219 ЦПК України.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1
ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що доводи викладені в
апеляційній скарзі обґрунтованості
судових висновків не спростовують,
тому підстави для її задоволення
відсутні.

Судове рішення постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 24
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: