АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7077/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3401/14
Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С.
Доповідач Буленко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Буленка О.О.

Суддів: Кузнецової О.Ю.,Одринської Т.В.

при секретарі: Ачкасовй О.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 30 вересня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про внесення запису до трудової книжки,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки виплати та моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И Л
А :

В серпні 2014 року позивачка звернулась
до суду з позовом про внесення запису
до трудової книжки, стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
та моральне відшкодування. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що з листопада 2009 року по
липень 2010 року працювала у ФОП ОСОБА_2
продавцем з продажу ювелірних прикрас
з ненормованим робочим днем, без чітко
встановленого робочого місця, за усною
домовленістю між нею та роботодавцем
було встановлено розмір заробітної
плати 20 відсотків від суми
реалізованого товару. При прийомі на
роботу вона надала ОСОБА_2 всі
необхідні документи щодо її офіційного
працевлаштування, але трудові
відносини так і не були оформлені в
офіційному порядку, оскільки ФОП
ОСОБА_2 не бажала сплачувати відповідні
податки. Також позивачка зазначила, що
після розірвання відносин з
роботодавцем не отримала заробітної
плати за весь відпрацьований період, а
тому була змушена звернутись до суду.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 30 вересня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення
запису до трудової книжки, стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
виплати та моральної шкоди -
відмовлено.

Не погодившись із рішенням місцевого
суду, його в апеляційному порядку
оскаржила позивачка, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_1 з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
змінити рішення.

Так, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що позивачкою не
надано доказів про перебування у
трудових відносинах з відповідачем в
сенсі трудового законодавства.

Однак, погодитись з таким висновком
місцевого суду не можна, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд не правильно
застосував норми матеріального та
процесуального закону.

Відповідно до частин 1, 3 та 4
статті 24 КЗпП України трудовий договір
укладається, як правило, в письмовій
формі. Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Таким чином, фактичний допуск до
роботи вважається укладенням
трудового договору незалежно від того,
чи було прийняття на роботу належним
чином оформлене, якщо робота
провадилась за розпорядженням чи з
відома власника або уповноваженого ним
органу.

Відповідно до ст. 48 КЗпП
України трудова книжка є основним
документом про трудову діяльність
працівника.

За змістом ст.24 КЗпП України у спорах
щодо встановлення факту укладення
трудового договору суд зобов'язаний
шляхом оцінки наданих сторонами
належних і допустимих доказів
встановити наявність фактичного
допуску до роботи і виконання цієї
роботи працівником на підприємстві.

Як вбачається з матеріалів справи факт
перебування позивачки в трудових
відносинах із ФОП ОСОБА_2
підтверджується ухвалою Апеляційного
суду Полтавської області від 13 січня 2014
року, якою було залишено без змін
рішення Автозаводського районного
суду м.Кременчук Полтавської області
від 14 листопада 2013 року, яким було
відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики. / а.с. 45-46/.

Також, перевіркою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, з питань дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
головним ДПРІ відділу адміністрування
податків на доходи фізичних осіб
управління оподаткування фізичних
осіб Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_4, було
встановлено, що в своїй діяльності
приватний підприємець ОСОБА_2 протягом
січня - червня 2010 року використовував
працю неоформленого найманого
працівника ОСОБА_1, про що було складено
відповідний акт. / а.с. 85-90/.

Крім того, факт перебування сторін у
трудових відносинах підтверджується
відмовним матеріалом № 21 по заяві гр..
ОСОБА_2 щодо неправомірних дій збоку
гр.ОСОБА_1., який був оглянутий колегіє
суддів в судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі
докази зібрані по справі, колегія
суддів приходить до висновку, що
наданими суду доказами
підтверджується факт перебування
позивачки у трудових відносинах з
ОСОБА_2 протягом січня - червня 2010 року,
сукупність встановлених фактів
свідчить про постійний характер роботи
ОСОБА_1 як працівника суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 , з її відома та згоди, отже
вона дійсно перебувала з нею в трудових
відносинах, хоча прийняття на роботу
належним чином оформлене не було,

Та обставина, що не була оформлена
трудова книжка за період її роботи є
неналежним виконанням ФОП ОСОБА_2 як
роботодавцем покладених на неї
обов'язків і не може тягнути негативних
наслідків для працівника.

В свою чергу, відповідно до вимог ст.
233 КЗпП України працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного суду в тримісячний строк з
дня, коли він дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права.

Пояснення позивачкою та її
представником причини пропуску строку
для звернення до суду з трудовим спором
- намаганням вирішити спір шляхом
звернення до правоохоронних органів,
колегія суддів не вважає поважними,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що звернення позивача до
правоохоронних органів розпочалися з
2012 року.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення запису до
трудової книжки, стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
виплати та моральної шкоди в зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів приходить до висновку
про зміну рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 30 вересня 2014
року в частині формулюванні підстав
відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314,
316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 30 вересня 2014 року - змінити .

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про внесення запису до трудової книжки,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки виплати та моральної
шкоди - відмовити в зв'язку з пропуском
позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : __________
О.О. Буленко

Судді: ___________ О.Ю.Кузнецова
____________ Т.В.Одринська