Єдиний унікальний номер 205/8245/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Скрипник К.О.,

при секретарі
Олексієнко О.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 30 вересня 2014 року звернувся до
суду зі вказаним позовом, в якому
зазначив, що протягом 2012-2013 років
позивач уклав з ПАТ «Ідея Банк» три
кредитних договори, які як тепер
з’ясувалося є неукладеними
(нікчемними) у зв’язку з відсутністю в
них істотної умови, яка необхідна
відповідно до Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
а саме відповідальність банку за
невиконання або неналежне виконання
умов договору, в кредитних договорах.
Згідно додатку № 1 Графіку платежів до
кредитного договору № В75.173.71041 від
21.03.2012 року позивач сплатив банку 16546,50
грн., що підтверджує довідка від 15.09.2014
року. Згідно додатку № 1 Графіку
платежів до кредитного договору №
М78.173.72099 від 25.10.2012 року, позивач сплатив
34696,60 грн. Згідно додатку № 1 графіку
платежів до кредитного договору №
Р24.172.70776 від 15.11.2013 року позивач сплатив
48424,37 грн. Всього позивачем було
сплачено банку суму в розмірі 99667,47 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача
грошові кошти в розмірі 99667,47 грн.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовну заяву підтримали,
посилаючись на обставини, викладені в
позові.

Представник відповідача в судове
засідання не з’явився, про день і час
проведення слухання справи
повідомлявся належним чином. Направив
письмове заперечення, згідно якого
позовну заяву не визнав в повному
обсязі та заперечував проти її
задоволення, справу просив слухати у
відсутність представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню по
наступних підставах.

За ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Судом встановлено, що 21.03.2012 року
між Публічним акціонерним товариством
«Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № В75.173.71041,
відповідно до умов якого позивач
отримав кредит в розмірі 7617,00 грн.
Згідно умов договору, позичальник
зобов’язався сплачувати банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 11,0000% річних (а.с.3).

Встановлено, що 25.10.2012 року між
Публічним акціонерним товариством
«Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № М78.173.72099,
відповідно до умов якого позивач
отримав кредит в розмірі 17536,00 грн.
Згідно умов договору, позичальник
зобов’язався сплачувати банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 17,0000% річних, кінцевий строк
повернення коштів 25.04.2015 року (а.с.6).

Встановлено, що 15.11.2013 року між
Публічним акціонерним товариством
«Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № Р24.172.70776,
відповідно до умов якого позивач
отримав кредит в розмірі 30 000,00 грн.
Згідно умов договору, позичальник
зобов’язався сплачувати банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 10,0000% річних (а.с.9).

Разом з тим, як зазначає позивач
вказані договори є неукладеними
(нікчемними), у зв’язку з відсутністю в
них істотної умови, яка необхідна
відповідно до Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
а саме відповідальність банку за
невиконання або неналежне виконання
умов договору. У зв’язку з чим позивач
просить провести повернення сплачених
ним коштів в розмірі 99667,47 грн.

Проте, суд з вказаними
твердженнями не погоджується та вважає
їх неспроможними з нижченаведених
підстав.

Закон України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» регулює відносини,
що виникають між учасниками ринків
фінансових послуг під час здійснення
операцій з надання фінансових послуг.

Під кредитними правовідносинами
розуміють такі, що виникають з приводу
надання (передачі, використання)
грошових коштів на умовах повернення.

Сторонами кредитного договору є
кредитодавець - банк або інша кредитна
організація, яка надає кошти, а також
позичальник - особа, якій надаються
кошти.

Предметом договору кредитування є
сума грошових коштів (речей, визначених
родовими ознаками), яка передається
позичальникові на умовах повернення та
сплати процентів.

Кредитний договір укладається в
письмовій формі, недодержання якої
призводить до недійсності договору.
Він є оплатним, консенсуальним,
двостороннім.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов’язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов’язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилом, встановленим ст. 509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 638
ЦК України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно статті 627 ЦК України, сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. У договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Отже, одним із фундаментальних
принципів приватноправових відносин є
принцип свободи договору, закріплений
у пункті 3 статті 3 ЦК України, та межі
дії цього принципу визначаються
критеріями справедливості,
добросовісності, пропорційності,
розумності, що обумовлюють розумний
баланс між комерційними інтересами
банків щодо отримання справедливого
прибутку від кредитування і
охоронюваними законом правами та
інтересами споживачів їх кредитних
послуг.

Та запровадження наведених
принципів має на меті фактичну
рівність сторін у цивільно-правових
відносинах, оскільки договір
представляє спільну волю його сторін
на досягнення правового результату.

Позивач свідомо звернувся до
банку з метою отримання кредитних
коштів, якими користувався на власний
розсуд, чим підтвердив, що повністю
розуміє всі умови договору, свої права
та обов'язки за договорами і
погоджується з ними. Обставини, на які
посилається позивач ніяким чином не
пов'язані з умовами виконання договору.
Банк свої зобов'язання по договору
виконав, кредитні кошти надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідач заперечує
будь-які домовленості і зобов'язання
стосовно позивача, а позивач цього не
довів, відповіді позивачу на його
звернення надавалися, твердження
позивача про наявність будь-яких інших
зобов'язань є припущенням.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд дійшов до висновку про те, що
сторони, зокрема, позивач, підписавши
спірний договір, встановили факт
досягнення згоди між собою щодо всіх
істотних умов кредитного договору.

Крім того, після укладання першого
кредитного договору у березні 2012 року,
позивач повторно звернувся до Банку
для отримання кредитних коштів, та
уклав ще два кредитних договори, при
цьому жодних заперечень не
висловлював.

Також, встановлено, що позивач повністю
виконав умови кредитних договорів,
сплатив заборгованість по всіх трьох
кредитних договорах (а.с.23-25).

Відповідно до принципу свободи
договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони
договору на власний розсуд визначають
його зміст і формулюють його конкретні
умови, якщо тільки зміст якої-небудь
умови імперативно не визначений
законом чи іншими правовими актами.

Умови кредитного договору
задовольняли позивача на протязі
значного часу, позичальник сплачував
кредит, тим самим погоджувався зі всіма
його істотними умовами.

При встановлених судом обставинах,
наведені позивачем та представником
позивача твердження знайшли своє
спростування у судовому засіданні.

За ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає позовні вимоги є незаконними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки факти
викладені позивачем не знайшли свого
об’єктивного підтвердження у судовому
засіданні, позивачем на підтвердження
викладених обставин не було надано
належних доказів.

В силу ст. 88 ЦПК України, враховуючи
те, що ОСОБА_1 був звільнений від сплати
судового збору при подачі позову, він
компенсуються за рахунок держави, в
порядку Закону України «Про судовий
збір».

Керуючись законом ст.ст. 10, 11, 57-60,
88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» про стягнення коштів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник