АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у І інстанції - Вовк Є.І.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович
В.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» - Калашнюка
ОлександраСергійовича на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
16 вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» про визнання
недійсним договору в частині,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» , в якому з
урахуванням уточнень просив визнати
недійсним положення пункту 7.5 «Оплата
послуг за цим Договором здійснюється
Власником з 08.09.2009 року» Договору про
надання послуг №39/07/К від 29.12.2012 року,
укладеного Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» та ОСОБА_4

Свої вимоги мотивував тим, що Договір
про надання послуг №39/07/К був укладений
між ТОВ «Рада 7» та ОСОБА_4 29.12.2012 року.
Відповідно до умов цього договору
(п.1.1-1.2.2) предметом договору є надання
Підприємством - ТОВ «Рада 7» ОСОБА_4 як
власнику квартири АДРЕСА_1, послуг
пропускного режиму шляхом організації
цілодобової служби консьєржів або
організації «через автоматизовану
систему диспетчеризації в будинку».

Проте, пункт 7.5 «Оплата послуг за цим
Договором здійснюється Власником з
08.09.2009 року» був підписаний позивачем
помилково, оскільки він не був
власником вказаної квартири та не
отримував вказані послуги з 08.09.2009 року,
а отже вказаний пункт має бути визнаний
недійсним відповідно до положень ЦК
України.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 16 вересня 2014 року позов
задоволено. Визнано недійсним
положення пункту 7.5 «Оплата послуг за
цим Договором здійснюється Власником з
08.09.2009 року» Договору про надання
послуг №39/07/К від 29.12.2012 року,
укладеного Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» та ОСОБА_4
Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ТОВ «Рада
7» судовий збір.

В апеляційній скарзі
представник відповідача просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на те, що суд
неповно з'ясував обставини справи,
зібраним доказам не дав належної
оцінки та допустив порушення норм
матеріального і процесуального закону
.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу, просив рішення суду
скасувати та постановити нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_4 просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що Договір про
надання послуг №39/07/К був укладений
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» та ОСОБА_4
29.12.2012 року.

Відповідно до умов цього договору
(п.1.1-1.2.2) предметом цього договору є
надання Підприємством - Товариством з
обмеженою відповідальністю «Рада 7»
-ОСОБА_4 як власнику квартири АДРЕСА_1
послуг пропускного режиму шляхом
організації цілодобової служби
консьєржів або організації «через
автоматизовану систему
диспетчеризації в будинку».

Позивач звернувся до суду із позовом
про визнання п. 7.5 Договору « оплата
послуг за цим договором здійснюється
власником з 8 вересня 2009 року»
недійсним з тих підстав, що він
укладений внаслідок помилки.( а.с. 27)

У витязі про державну реєстрацію права
власності позивача на квартиру АДРЕСА_1
зазначено, що рішення про державну
реєстрацію вказаного права прийнято
01.10.2012 року на підставі мирової угоди,
затвердженої ухвалою Обухівського
районного суду Київської області від
15.05.2012 року.( а.с.30).

Відповідно до ст.. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що позивач помилявся щодо його
обов'язку оплачувати послуги, які
надаються відповідачем, з 8 вересня 2009
року , так як він на той час не був
власником квартири та не отримував
зазначені послуги.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитися не
можна.

Як вбачається із витягу про державну
реєстрацію права власності позивача на
квартиру АДРЕСА_1 право власності ним
набуте на підставі мирової угоди (
а.с.15).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача та
представник відповідача пояснили, що
мирова угода була укладена позивачем з
бувшою дружиною, з якою шляхом
укладання мирової угоди було поділено
спільне майно подружжя.

До укладення мирової угоди власником
квартири АДРЕСА_1 була дружина
позивача.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції неповно встановлені
обставини справи, недоведено
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а тому рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
перебувала у спільній сумісній
власності подружжя - позивача та його
дружини.

З 2009 року, як вбачається із наданого
розрахунку заборгованості, послуги ТОВ
«Рада-7» не оплачувалися власниками
квартири 225.

Укладаючи договір і беручи на себе
зобов'язання оплатити заборгованість
за послуги , які надаються
відповідачем, починаючи з 2009 року,
позивач не зазначив, в чому саме
полягала його помилка щодо вказаного
договору та не надав доказів стосовно
того, що він помилявся.

Доводи позивача в тій частині, що він не
був власником квартири, а тому послуги
не отримував, спростовуються тим, що
позивач був співвласником зазначеної
квартири по закону, так як вона була
придбана в період шлюбу з бувшим
власником і обов'язок позивача щодо
оплати послуг відповідача існував з 2009
року .

За таких обставин колегія суддів
вважає, що в задоволенні вимог про
визнання п.7.5 Договору про надання
послуг №39/07/К укладеного між ТОВ «Рада
7» та ОСОБА_4 29.12.2012 року, повинно бути
відмовлено , так як позивачем позовні
вимоги не доведено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-315, 316 ЦПК
України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» - Калашнюка
Олександра Сергійовича задовольнити.

Рішення Дарницького районного
суду м.Києва від 16 вересня 2014 року
скасувати та постановити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» про визнання
недійсним договору в частині
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: