Провадження №2/485/828/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області в
складі:

головуючого судді - Квєтка І.А.

при секретарі - Шеремет Ю.Є.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представникавідповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Снігурівка
цивільну справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2014 року позивачка звернулася
до суду з даним позовом. Позовні вимоги
обґрунтувала тим, що продала
відповідачці в борг товарів на
загальну суму 4138 грн., які вона
повернути відмовляється. Просить
стягнути з неї вказану суму боргу та
судові витрати.

Позивачка у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, суду пояснила, що у
грудні 2013 року ОСОБА_3 заборгувала їй за
товар 1778 грн. 65 коп., яку зобов"язалася
погасити в січні того ж року. Вказану
суму відповідачка погасила частково,
станом на 09 квітня 2014 року
заборгованість складала 636 грн.10 коп.
Після цього, вона знову
передавалаОСОБА_6. товари в борг як на
її їм"я та і на ім"я її дідуся, всього
борг складає 4138 грн. Розписки та суму
боргу з відповідачки вона не вимагала,
накладних про передачу товарів не
складала, бо сподівалася на її
порядність.

Відповідачка в судовому засіданні
позовні вимоги визнала частково на
суму 636 грн. 10 коп., суду пояснила, що
товарів на суму, яку вказує позивачка в
її магазині вона не брала.

Дослідивши докази по справі, суд
прийшов до наступного.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
існуванням між ним та відповідачкою
боргових зобов"язальних цивільних
правовідносин.

Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Згідно ст. 655 ЦК України: за договором
купівлі-продажу одна сторона передає
або зобов'язується передати майно у
власність другій стороні, а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно і сплатити за нього певну грошову
суму.

Згідно зі ст.1053 ЦК України за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням
проводиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики (ст.
1047 ЦК).

Відповідно ст.1046 ЦК за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
речі, а позичальник зобовязується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошей або кількість речей того ж роду
і якості.

На підтвердження наявності позикового
зобов"язання може бути надана розписка
позичальника або інший письмовий
документ, незалежно від його
найменування, з якого дійсно
вбачається як сам факт отримання в борг
(тобто із зобов"язанням повернення)
певної грошової суми, так і дати її
отримання (правова позиція Верховного
суду України у справі №6-79 цс14від 02
липня 2014 року).

Відповідачка не заперечила, що дійсно
придбала у магазині позивачки товар
продовольчої групи за наступної
оплати, у зв"язку з чим має борг за цей
товар у сумі 636 грн.10 коп.

У підтвердження наявної суми боргу за
товар позивачка представила суду
розписку ОСОБА_3 Від 10.12.2013 року про
зобов"язання погашення боргу у сумі 1778
грн. 65 коп. у січні (а.с.3). Сторонами не
заперечується погашення цієї суми
борги частинами й залишок боргу за цією
розпискою у сумі 636 грн. 10 коп.

Будь-яких доказів у підтвердження
передачі ОСОБА_3 товарів на суму 4138 грн.,
розписки чи іншого письмового
документу, з якого дійсно вбачається як
сам факт отримання в борг (тобто із
зобов"язанням повернення) певної
грошової суми, так і дати її отримання
позивачка суду не надала.

Суд не приймає до уваги посилання
позивачки про підтвердження наявної
суми боргу її (позивачки) власноручними
записами у книзі боргу, де ОСОБА_3
вказала, що їй все зрозуміло, оскільки
такі записи не можуть бути належними та
допустимими доказами наявності
боргового зобов"язання у відповідності
до чинного законодавства, так само як і
лист Нововасилівського сільського
голови ОСОБА_5 за яким ОСОБА_3 у ході
бесіди пообіцяла йому сплачувати
заборгованість позивачці частинами.

Крім того, допитаний судом у якості
свідка ОСОБА_5 пояснив, що яку саме суму
боргу визнавала відповідачка до сплати
за товар позивачеві він не з'ясовував й
розгляд таких питань не відноситься до
його компетенції.

Таким чином, позивачка належними та
допустимими доказами не довела, що
передавала відповідачці в борг товарів
на суму 4138 грн.

За такого, позов підлягає до часткового
задоволення на суму 636 грн. 10 коп.

Суд розподіляє судові витрати
відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись, ст.ст. 3,10, 88, 212- 218, 293, 294 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -
задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - 636 грн. 10 коп. у
рахунок погашення боргу за отриманий
товар та 37 грн. 44 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Миколаївської області протягом 10 днів
з дня його проголошення, через
Снігурівський районний суд.

СУДДЯ