У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
захист честі, гідності, ділової
репутації та стягнення моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 04 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7 про захист
честі, гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди. Позивач
обґрунтував свої позовні вимоги тим, що
відповідач розповсюдив недостовірну
інформацію щодо нього шляхом звернення
через органи прокуратури до
Мукачівського МВ, де повідомив, що він
начебто є інвалідом, в зв'язку з
відсутністю одного ока, а отже
незаконно отримав водійське
посвідчення. Просив визнати
недостовірною інформацію,
розповсюджену ОСОБА_7, а саме: «ОСОБА_6
будучи інвалідом по зору, тобто в нього
відсутнє одне око, отримав водійське
посвідчення…» та зобов'язати
відповідача спростувати її шляхом
публічного вибачення при свідкові
ОСОБА_8 за приниження його честі,
гідності, ділової репутації та
розповсюдження відомостей, які не
відповідають дійсності. Крім того,
позивач просив стягнути з відповідача
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 5 тис. грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 13
лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 04 червня 2014
року вказане рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено
частково. Визнано поширену ОСОБА_7
інформацію про те, що «ОСОБА_6 будучи
інвалідом по зору, тобто у нього
відсутнє одне око, отримав водійське
посвідчення» - недостовірною. Стягнуто
з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1 тис.
грн у відшкодування завданої йому
моральної шкоди. У позовних вимогах
ОСОБА_6 про спростування недостовірної
інформації шляхом публічного
вибачення у нього при свідкові ОСОБА_8
за приниження його, ОСОБА_6, честі,
гідності та ділової репутації та
розповсюдження відомостей, які не
відповідають дійсності відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
рішення апеляційного суду скасувати, а
рішення суду першої інстанції залишити
в силі, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позовних вимог,
апеляційний суд виходив з того, що
інформація, викладена у зверненні
відповідача до органів прокуратури, є
фактичним твердженням останнього, яке
не відповідає дійсності, так як позивач
не є інвалідом по зору і не перебуває на
обліку в Мукачівській міжрайонній
МСЕК, як інвалід, а тому поширена
відповідачем інформація щодо позивача
є недостовірною, внаслідок чого йому
було завдано моральної шкоди, яка
полягає у душевних стражданнях через
поширення про нього відповідачем
неправдивої інформації.

Проте повністю погодитись з такими
висновками апеляційного суду не можна
з наступних підстав.

Судами встановлено, що 28 жовтня 2013 року
відповідач ОСОБА_7 звернувся до
прокурора Закарпатської області зі
скаргою про злочин, а саме про
незаконне отримання водійського
посвідчення гр. ОСОБА_6 (а.с. 49). Зі змісту
скарги вбачається, що відповідач
зазначив обставини, які спонукали його
до звернення із цією скаргою і просив
здійснити перевірку чи законно позивач
отримав водійське посвідчення,
посилаючись на ст. 19 Закону України
«Про прокуратуру».

Відповідно до висновку дільничного
інспектора міліції Мукачівського МВ (з
обслуговування м. Мукачеве та
Мукачівського району) УМВС України в
Закарпатській області від 22 листопада
2013 року, перевірка по заяві ОСОБА_7
припинена, виділені матеріали
направлені до управління охорони
здоров'я Закарпатської області для
розгляду та вирішення питання по суті
(а.с. 6).

З копії медичної довідки щодо
придатності до керування транспортним
засобом серії 12ЯЯЮ №947683 (а.с. 7, 50)
вбачається, що вона видана на ім'я
ОСОБА_6 21 червня 2012 року і дійсна
до 21 червня 2014 року.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканними. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову про захист
гідності, честі чи ділової репутації, є
сукупність таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Із роз'яснень, викладених в п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» вбачається,
відповідно до ст. 40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у
випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевіряти таку інформацію та надавати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

За таких обставин, суд першої інстанції
відмовляючи в задоволені позовних
вимог щодо визнання недостовірною
інформації, поширеної відповідачем
відносно позивача дійшов вірного та
обґрунтованого висновку, що звернення
відповідача до правоохоронних органів
не може розцінюватись, як поширення
неправдивої інформації стосовно
позивача, а є лише одним з можливих
способів захисту своїх прав.

Апеляційний суд, вирішуючи спір по суті
позовних вимог, на зазначені положення
закону та роз'яснення, викладені у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» уваги не звернув, лише
зауважив, що звернення відповідача до
органів прокуратури є фактичним
твердженням встановленої позивачу
інвалідності по зору та відсутність у
нього одного ока, залишивши поза
увагою, що у своїй скарзі відповідач
просив провести перевірку вказаних ним
фактів, реалізувавши своє право на
звернення. Зі змісту скарги вбачається,
що відповідач звернувся до прокуратури
Закарпатської області із заявою про
злочин, як до компетентного органу,
який уповноважений провести таку
перевірку. Враховуючи, що позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди є похідними від позовних вимог
про визнання інформації недостовірною,
рішення апеляційного суду в цій
частині також підлягає скасуванню.

У порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України апеляційний суд, невірно
визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню, помилково
скасував законне рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 04 червня 2014
року скасувати, а рішення
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 13 лютого 2014
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук