Номер провадження: 22-ц/785/8943/14
Головуючий у першій інстанції Мишко В.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Железнові В.В.,

за участю: представника позивачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який є третьою особою,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 18 вересня 2014 року за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору,
ОСОБА_4, Білгород-Дністровського
районного відділу Головного
управління державної міграційної
служби України в Одеській області, про
усунення перешкод в користуванні
власністю, визнання особи такою, що
втратила право користування житлом,
зняття з реєстраційного обліку,

в с т а
н о в и л а:

06 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду в вказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що вона є власником
квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 25 вересня 2002 року.
На підставі рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30 березня 2005 року право власності
на спірну квартиру набув її колишній
чоловік, третя особа ОСОБА_4, яке
ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 червня 2011 року скасовано у зв'язку
з нововиявленими обставинами. Рішенням
апеляційного суду Одеської області від
03 жовтня 2010 року за відповідачкою
ОСОБА_5 визнано право власності на ?
частину спірної квартири й вона була
зареєстрована за вказаною адресою.
Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 28 листопада 2013 року,
залишеного без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 травня 2014 року, вказане
рішення апеляційного суду скасовано у
зв'язку з нововиявленими обставинами і
у задоволенні позову ОСОБА_5
відмовлено. В даній квартирі
відповідачка ОСОБА_5 з квітня 2012 року не
проживає і не бажає добровільно
знятися з реєстраційного обліку, що
порушує її права, оскільки вона не має
можливості належним чином
користуватися своєю власністю.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 71, 72 ЖК України, ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
позивачка ОСОБА_3 просила суд визнати
відповідачку ОСОБА_5 такою, що втратила
право користування квартирою АДРЕСА_1
та усунути перешкоди у користуванні
спірним майном шляхом зняття
відповідачки ОСОБА_5 з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2-4).

Відповідачка ОСОБА_5 проти позову
заперечувала й в своїх усних та
письмових поясненнях зазначала, що
спірна квартира належить їй та ОСОБА_4
на праві власності на підставі Витягу
про державну реєстрацію прав №34408625 від
07 червня 2012 року, виданого КП
"Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації". В квартирі
зареєстрована вона, її колишній
чоловік ОСОБА_4 та їх неповнолітня
дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, але після
припинення шлюбних відносин колишній
чоловік перешкоджає їй користуватися
квартирою (а.с. 25-26).

Третя особа ОСОБА_4 позов визнав в
повному обсязі.

Представник третьої особи,
Білгород-Дністровського районного
відділу Головного управління
державної міграційної служби України в
Одеській області, у судове засідання не
з'явився.

Рішенням суду першої інстанції позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Суд визнав
відповідачку ОСОБА_5 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовив.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_5 просить рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи тим, що судом
порушені норми процесуального та
матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідачки
ОСОБА_5, пояснення на апеляцію
представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
який є третьою особою, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга відповідачки
підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідачка ОСОБА_5 фактично оскаржує
в апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позову про визнання, такою що втратила
право користування житлом, тому
апеляційний суд перевіряє рішення в
цій частині.

Згідно ст. 391 ЦПК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачці ОСОБА_3 на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 25 вересня
2002 року, посвідченого приватним
нотаріусом Білгород-Дністровського
районного нотаріального округ ОСОБА_8
та зареєстрованого в реєстрі за № 3051,
(а.с. 12) та Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 27
травня 2014 року № 22193991 (а.с. 31, 42).

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30 березня 2005 року по цивільній
справі №1909/2005 за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу квартири дійсним та
визнання права власності на квартиру
визнано право власності на спірну
квартиру за її колишнім чоловіком,
третьою особою ОСОБА_4 (а.с. 29), ухвалою
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 липня 2011 року вказане рішення
суду першої інстанції скасовано у
зв'язку з нововиявленими обставинами,
ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 серпня 2013 року позов ОСОБА_3
залишений без розгляду з підстав п. 5 ч. 1
ст. 207 ЦПК України (а.с. 65).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 03 листопада 2010 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя та визнання права власності
на ? частину квартири за відповідачкою
ОСОБА_5 визнано право власності на ?
частину спірної квартири. Рішенням
апеляційного суду Одеської області від
28 листопада 2013 року, залишеного без
змін ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 травня 2014
року, вказане рішення апеляційного
суду скасовано у зв'язку з
нововиявленими обставинами і у
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено
(а.с. 5-6, 58-62).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачка ОСОБА_5
зареєстрована у спірній квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, але не проживає там з
квітня 2012 року, тому втратила право
користування квартирою. При цьому суд
застосував ст. ст. 71, 72 ЖК України.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

За положенням ст. 47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист
прав людини і основних свобод кожен має
право на повагу до його приватного і
сімейного життя, до житла і до таємниці
кореспонденції.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбаченим законом.

У пункті 10 постанови № 2 Пленуму «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року Верховний
Суд України роз'яснив, що у справах про
визнання наймача або члена його сім'ї
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу
площу за згодою членів сім'ї, його не
можна вважати таким, що втратив право
на жилу площу. Якщо ж він вселився в
жиле приміщення всупереч волі членів
сім'ї і був відсутнім понад встановлені
строки без поважних причин, то суд
вправі визнати його таким, що втратив
право на жилу площу. Коли в жилому
приміщенні не залишалися члени сім'ї
особи, яка була відсутня, його
повернення в це приміщення до часу
розгляду спору в суді є істотною
обставиною, але вона не може бути
безспірною підставою до відмови в
позові, а повинна оцінюватись у
сукупності з іншими обставинами.

Наявність рішення суду про право
громадянина користуватися жилим
приміщенням не є перешкодою до
розгляду і задоволення позову про
визнання його таким, що втратив це
право з мотивів, що після набрання
рішенням законної сили або після його
виконання він був відсутнім понад
шість місяців, у тому числі і в тих
випадках, коли строк для виконання
рішення не скінчився.

Наймачеві або членові його сім'ї, який
був відсутнім понад встановлений
законом строк без поважних причин, суд
вправі з цих мотивів відмовити в позові
про захист порушеного права (вселення,
обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Таким чином, предметом доказування за
вказаною справою є відсутність
відповідачки ОСОБА_5 у спірній квартири
понад шести місяців без поважних
причин.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
сторони у справі був зобов'язаний
довести в судовому засіданні
обставини, на які позивачка ОСОБА_3
посилається як на підставу своїх вимог,
а саме, відсутність відповідачки у
спірній квартирі без поважних причин
понад шести місяців.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку докази були досліджені судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права, тому апеляційний
суд має законні підстави для
встановлення обставин, що мають
значення для справи, та дослідження й
оцінки наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка
ОСОБА_3 послалася лише на акт
обстеження побутових умов її
проживання від 26 червня 2014 року, у якому
зазначено, що відповідачка ОСОБА_5 не
проживає в спірній квартирі з квітня
2012 року (а.с. 11).

Колегія суддів вважає, що в порушення
положень ст. ст. 10, 57, 60, 64, 179, 212, 213, 214 ЦПК
України суд першої інстанції не
з'ясував повно та всебічно обставини,
які мають значення для вирішення
справи, не дослідив та не надав
належної оцінки наявним у справі
доказам.

Так, з вказаного акту вбачається, що він
складений 26 червня 2014 року депутатом
Мирза В.І. та громадянами ОСОБА_10,
ОСОБА_11 в присутності позивачки ОСОБА_3,
але суд першої інстанції не перевірив
вказані обставини й не допитав
вказаних осіб в судовому засіданні у
якості свідків.

Не перевірені судом першої інстанції й
причина відсутності відповідачки
ОСОБА_5 у спірній квартирі з квітня 2012
року. Так у своїх запереченнях проти
позову відповідачка ОСОБА_5
стверджувала, що вона з неповнолітньою
дочкою ОСОБА_6, 30 червня 2005 року не має
можливості проживати в спірній
квартирі, оскільки після припинення
шлюбних відносин колишній чоловік
перешкоджає їй користуватися
квартирою та у незаконній спосіб її
позбавили права власності на ? частину
квартири.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка ОСОБА_5 перебувала у шлюбі
з третьою особою ОСОБА_4 з 18 листопада
2004 року по 07 серпня 2007 року (а.с. 84зв).
Позивачка ОСОБА_3 є колишньою дружиною
ОСОБА_4, з якої він перебував у шлюбі з 25
серпня 1990 року по 01 листопада 2004 року
(а.с. 87).

Під час шлюбу, 09 вересня 2005 року,
відповідачка ОСОБА_5 була
зареєстрована за адресою спірної
квартири (а.с. 84зв.).

Після припинення шлюбних відносин у
червні 2007 року між відповідачкою
ОСОБА_5 та її колишнім чоловіком ОСОБА_4
виник спір щодо поділу спірної
квартири (а.с. 5), рішенням апеляційного
суду Одеської області від 03 листопада
2010 року за неї визнано право власності
на ? частину спірної квартири й згідно з
Витягом про державну реєстрацію прав
№34408625 від 07 червня 2012 року, виданого КП
"Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації", за неї зареєстровано
право власності на ? частину квартиру
(а.с. 27).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 28 листопада 2013 року ОСОБА_5
відмовлено у задоволенні позову про
поділ спільного майна подружжя та
визнання за неї права власності на ?
частини квартири (а.с. 5-6).

Не надано судом першої інстанції
ніякої оцінки копії акту державного
виконавця відділу державної
виконавчої службу
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції від
06 лютого 2012 року. Так з копії акту
державного виконавця вбачається, що
відповідачка ОСОБА_5 з дитиною була
вселена у спірну квартиру на підставі
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області,
яким зобов'язано ОСОБА_4 усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_5 та її
неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 ?
частиною спірної квартири (а.с. 44). З
цього ж акту державного виконавця та
заяви третьої особи ОСОБА_4 від 09 лютого
2012 року вбачається, що у спірній
квартирі проживає інша особа - наймач
ОСОБА_12 (а.с. 43).

Аналізуючи зазначенні положення
закону, роз'яснення Пленуму Верховного
суду України, враховуючи вказані
обстави та оцінюючи належність,
допустимість, достовірність
приведених доказів, колегія суддів
відмовляє у прийнятті доказів наданих
позивачем (акту про обстеження
побутових умов проживання від 24 червня
2014 року) й приймає до уваги наявні у
справі вищезазначені докази, надані
відповідачкою, й вважає, що після
припинення шлюбних відносин з ОСОБА_4 з
червня 2007 року відповідачка ОСОБА_5 з
неповнолітньою дочкою не має
можливості проживати у спірній
квартирі, оскільки її колишній чоловік
перешкоджає їй у цьому, що є поважною
причиною.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, виконуючи
повноваження суду апеляційної
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про те, що позивачкою ОСОБА_3 в
судовому засіданні не доведено, що
відповідачка відсутня в спірній
квартири понад встановленого законом
строку без поважних причин. Тому вона
не порушує її прав на житло й у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
її вимоги не підлягають захисту судом.

Отже, вимоги ОСОБА_3 є незаконними,
необґрунтованими й задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006
року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" зазначено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Європейського
суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 та ст. 13
Європейської Конвенції про захист прав
і основоположних свобод людини кожен
має право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь -
якого висунутого проти нього
кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в
цій Конвенції, було порушено, має право
на ефективний засіб юридичного захисту
в національному органі, навіть якщо
таке порушення було вчинене особами,
які здійснювали свої офіційні
повноваження.

Одним з елементів здійснення принципу
справедливого судочинства є принцип
"рівності вихідних умов", дотримання
балансу сторін при розгляді справи в
суді.

У статті 8 Європейської Конвенції про
захист прав і основоположних свобод
людини кожен має право на повагу до
свого приватного і сімейного життя, до
свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть
втручатись у здійснення цього права, за
винятком випадків, коли втручання
здійснюється згідно із законом і є
необхідним у демократичному
суспільстві в інтересах національної
та громадської безпеки чи економічного
добробуту країни, для запобігання
заворушенням чи злочинам, для захисту
здоров'я чи моралі або для захисту прав
і свобод інших осіб.

Термін «житло» в тлумачення
Європейського суду з прав людини
означає переважно місце, де особа
мешкає на постійній основі, проте, цей
термін може поширюватись і на місце, де
особа мала твердий намір мешкати.

Таким чином, у даному випадку рішення
суду першої інстанції ухвалено з
порушенням принципу справедливого
судочинства - дотримання справедливої
рівноваги між інтересами сторін у
справі і в наслідок порушенням
положень ч. 1 ст. 6, ст. ст. 8, 13 Конвенції
про захист прав і основоположних
свобод людини та ст. 1 ЦПК України щодо
права на справедливий суд, на
ефективний засіб юридичного захисту в
національному органі та на повагу до
житла.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального, ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214
ЦПК України, та матеріального права, а
саме ст. ст. 71,72 ЦК України, у
відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для зміни рішення
суду першої інстанції й ухвалення
нового рішення суду про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 3, 309 ч.1 п.
4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити,
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 18 вересня 2014 року змінити й
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору,
ОСОБА_4, Білгород-Дністровського
районного відділу Головного
управління державної міграційної
служби України в Одеській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом, відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький