АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 23 липня 2014
року

в справі за позовом комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 р. комунальне підприємство
по утриманню житлового господарства
Дніпровського району м.
Києвазвернулося у суд з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що відповідачі, починаючи з липня 1998 р.
своєчасно та в повному обсязі не
сплачували за спожиті
житлово-комунальні послуги, внаслідок
чого утворилася заборгованість, яка
станом на 01 липня 2013 р. складає 8
560 грн. 44 коп.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просив суд стягнути солідарно
з відповідачів на користь підприємства
заборгованість за житлово-комунальні
послуги, в сумі 8 560 грн. 44 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 липня 2014 р. в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити по справі нове
рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши
представника позивача, який підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити, відповідачку, яка
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково, з
огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи,
кв.АДРЕСА_1 на підставі розпорядження
органу приватизації житла
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації від 03 лютого
2009 р. за №69-2199С, було передано в
приватну спільну сумісну власність
ОСОБА_1 та членів її сім'ї - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 /а.с.8/.

Згідно довідки житлової
ремонтно-експлуатаційної організації
№409 комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва по формі
3а від 06 серпня 2013 р. за №676, кв.АДРЕСА_1 є
приватною власністю ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 й їх місцем
реєстрації та проживання /а.с.7/.

Відповідно до долученого до справи
розрахунку заборгованості житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№ 409 комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва визнано
доведеним наявність у відповідачів
заборгованість за житлово-комунальні
послуги за період з 01 липня 1998 р. по 01
липня 2013 р., в сумі 8 560 грн. 44 коп. /а.с.12/.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог районний суд виходив з того, що
відповідачі почали повному обсязі
сплачувати за спожиті комунальні
послуги з серпня 2010 р. й просили
застосувати строк позовної давності, з
позовом підприємство звернулася в
червні 2014 р., тобто за сплином
трирічного строку встановленого
законом, а позивач клопотання про
поновлення строку давності не давав.

Між тим, повністю погодитися з такими
висновками суду першої інстанції
неможливо.

Відповідно до вимог ст.322 ЦК України
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, закон на споживача
комунальних послуг покладає прямий
обов'язок із оплати спожитих послуг.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ч.2-3 ст.267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України
встановлено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.

Встановлено, що у суд з позовом
комунальне підприємство звернулося у
червні 2014р.

Між тим, районний суд належним чином не
дослідив долучений до матеріалів
справи розрахунок заборгованості
/а.с.16/, у відповідності до якого
відповідачами у липні 2011р. було
переплачено 20 грн. 28 коп., у вересні -
147 грн. 31 коп., у жовтні - 42 грн. 46 коп., у
листопаді - 61 грн. 50 коп., й у цілому за
2011 р. переплата склала 93 грн. 93 коп.
Сплачено частину заборгованості - в
сумі 375 грн. 87 коп. й у 2012р. /а.с.16/.

Отже, вчинення боржниками дій,
спрямованих на часткове погашення
заборгованості свідчить про визнання
ними свого обов'язку по оплаті
отриманих послуг й відповідно до ч.1
ст.264 ЦК України - перериву перебігу
строку позовної давності, що
залишилося поза увагою суду.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як постановлене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню, а по справі необхідно
ухвалити рішення про часткове
задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що протягом
2004-2008 р.р. відповідачі вносили поточні
платежі, так і платили попередньо
виниклу заборгованість, проте протягом
2009 р. фактично не сплачувати вартість
отриманих послуг, у зв'язку з чим
заборгованість склала суму 3 524 грн. 75
коп., а за 2010р. - 3 445 грн. 59 коп. /а.с15/.

Враховуючи зазначене, а також ту
обставину, що у липні 2011 р.
відповідачами перебіг строку позовної
давності було перервано, то з них
підлягає стягненню існуюча
заборгованість в межах трирічного
строку, що передувала визнанню ними
свого боргу, тобто з 2009 р.

Зі справи убачається, що відповідачі
заборгованості за отримані як у 2008р.
так і у 2013 р. житлово-комунальні послуги
не мають /с.12-16/.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
правових підстав до стягнення з ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості
по платежах за 2009-2010 р.р., в сумі 3 524 грн.75
коп. та 3 445 грн. 59 коп. відповідно, а
також вирахування сплачених у рахунок
погашення боргу 93 грн. 93 коп. за 2011 р. та
375 грн. 87 коп. за 2012 р.

Отже, сума заборгованості за
житлово-комунальні послуги становить
суму 6 500 грн. 54 коп. / 3 524,75 + 3 445,59 - 93,93 - 375,87
= 6 500,54/

Відповідно до матеріалів справи,
кв.АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, тому заборгованість підлягає
стягненню з відповідачів у дольовому
порядку, тобто з кожного з них по 1 625
грн. 14 коп. /6 500,54:4 = 1625,14/.

Окрім цього, на підставі положень ст. 88
ЦПК України на користь комунального
підприємства з відповідачів підлягає
стягненню у дольовому порядку й
витрати, пов'язані з оплатою судового
збору, по 91 грн. 35 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 липня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позов комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва заборгованість по оплаті за
житлово-комунальні послуги, з кожного,
по 1 625 грн. 14 коп., а також з кожного по 91
грн. 35 коп. судових витрат, пов'язаних з
оплатою судового збору.

В задоволенні позову у іншій частині
відмовити.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/15828/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12428/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Савлук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.