Справа № 1307/989/2012
Головуючий у 1 інстанції: Галій О.Й.
Провадження № 22-ц/783/4191/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Мусіної Т.Г.,
Павлишинаа О.Ф.

за участі секретаря:
Азенко М.В.

з участю: представника ТзОВ
«Дунапак-Україна» - Гринів М.-А.Л.,
представника ВАТ «Осколцемент» -
Плесака С.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ТзОВ «Дунапак-Україна» -
Яремка Володимира Володимировича на
ухвалу Жидачівського районного суду
Львівської області від 27 лютого 2014 року
у справі за клопотанням ВАТ
«Осколцемент» до ТзОВ «Дунапак
Україна» про отримання дозволу на
виконання рішення іноземного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Жидачівського
районного суду Львівської області від
27 лютого 2014 року клопотання ВАТ
"Осколцемент" до ТзОВ "Дунапак Україна"
про отримання дозволу на виконання
рішення іноземного суду задоволено.

Надано дозвіл на примусове виконання
на території України рішення
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті Російської
Федерації від 14 грудня 2006 року у справі
№ 26/2006 про стягнення з ТзОВ
«Дунапак-Україна» на користь
Відкритого акціонерного товариства
"Осколцемент" м. Старий Оскол
Бєлгородської області, Росія, - 2 305 340
рублів 29 коп., що еквівалентно за курсом
Національного банку України,
відповідно до офіційного курсу станом
27.02.2014 року сумі 613128,30 гривень та 270 481
рублів, що еквівалентно за курсом
Національного банку України,
відповідно до офіційного курсу станом
27.02.2014 року сумі 71937,13 гривень на
відшкодування витрат по сплаті
арбітражного збору.

Видано виконавчий лист про стягнення з
ТзОВ «Дунапак-Україна», м. Жидачів
Львівської області, Україна - 2 305 340
рублів 29 коп., що еквівалентно за курсом
Національного банку України,
відповідно до офіційного курсу станом
27.02.2014 року сумі 613128,30 гривень та 270 481
рублів, що еквівалентно за курсом
Національного банку України,
відповідно до офіційного курсу станом
27.02.2014 року сумі 71 937,13 гривень на
відшкодування витрат по сплаті
арбітражного збору на користь
Відкритого акціонерного товариства
«Осколцемент» м. Старий Оскол
Бєлгородської області, Росія, по
реквізитах: Отримувач ОАО
«Осколцемент» Старооскольское ОСБ №
8426; ІНН: ; КПК: ; р/р:
; Назва банку: Белгородское
ОСБ № 8592, г. Белгород; к/р: ;
БІК 041403633.

Ухвалу суду оскаржив представник ТзОВ
«Дунапак-Україна» - Яремко В.В.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що виконання рішення Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово - промисловій палаті
Російської Федерації від 14 грудня 2006
року суперечить публічному порядку
України, оскільки спір між сторонами
було вирішено 30 грудня 2004 року шляхом
укладення Додаткової угоди №2 до
Контракту №Д085/04, згідно якої Стягувач
зобов'язаний здійснити Боржнику
поставку неякісних мішків, а останній у
свою чергу оплату їх вартості в сумі 1 851
011,12 рублів РФ.

В рамках розгляду справи в
арбітражному суді факт укладення
додаткової угоди №2 від 30 грудня 2004
року Стягувачем було приховано, що
порушило визначальні принципи
українського судочинства і є підставою
для відмови у виконанні арбітражного
рішення відповідно до п. «b» ч.2
Нью-Йоркської конвенції про визнання
та приведення у виконання іноземних
арбітражних рішень від 10 червня 1958 року
(надалі Нью-Йоркська конвенція).

Рішення Міжнародного комерційного
арбітражного суду при Торгово -
промисловій палаті Російської
Федерації від 14 грудня 2006 року винесено
щодо спору, який не підпадає під умови
арбітражного застереження в договорі,
оскільки відповідно до п.8.1 Контракту
№Д085/04 від 22 січня 2004 року: сторони
передбачили, що прикладуть всі розумні
зусилля для вирішення виниклих між
ними спорів і розбіжностей шляхом
переговорів. Якщо сторонам не вдалося
вирішити виниклі спори і розбіжності
на протязі 30 (тридцяти) тижнів з моменту
початку переговорів, такий спір
підлягає вирішенню в Міжнародному
комерційному арбітражному суді при
Торгово-промисловій палаті РФ.

Із вищенаведеного арбітражного
застереження випливає, що сторони
мають право передати на розгляд
арбітражного суду не будь-які спори,
які між ними виникають, а лише ті, щодо
яких не вдалося досягти домовленості
шляхом переговорів, що є підставою для
відмови у виконанні арбітражного
рішення відповідно до п. «с» ч.2 ст.5
Нью-Йоркської конвенції.

Арбітражне застереження (п.8.1 Контракту
№Д085/04 від 22 січня 2004 року) містить
невірне найменування Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово - промисловій палаті
Російської Федерації, де замість слів
Російської Федерації зазначено Р.Ф.

Апелянт також звертає увагу на те, що
його сторона (ТзОВ «Дунапак-Україна»)
не була належним чином повідомленою
про призначення арбітра, який повинен
був розглядати відповідну справу, що є
підставою для відмови у виконанні
арбітражного рішення відповідно до п.
«b» ч.1 ст.5 Нью-Йоркської конвенції.

Просить ухвалу Жидачівського
районного суду Львівської області від
27 лютого 2014 року скасувати та
постановити нову ухвалу, якою
відмовити в задоволенні клопотання про
надання дозволу на примусове виконання
рішення Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті Російської
Федерації від 14 грудня 2006 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ТзОВ «Дунапак-Україна» -
Гринів М.-А.Л. на підтримання
апеляційної скарги, представника ВАТ
«Осколцемент» - Плесака С.В. на її
заперечення, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваної ухвали в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу суду
без змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Відповідно до ч.6 ст.395 ЦПК України суд
постановляє ухвалу про надання дозволу
на примусове виконання рішення
іноземного суду або про відмову у
задоволенні клопотання з цього
питання.

Згідно з ч.1 ст.396 ЦПК України клопотання
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду не
дозволяється у випадках, передбачених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, такі випадки не
передбачено, то ч.2 ст.396 ЦПК України
передбачено підстави, за наявності
яких у задоволенні клопотання може
бути відмовлено.

Судом та матеріалами справи
установлено, що 22 січня 2004 року між ТзОВ
«Дунапак-Україна» та ВАТ «Осколцемент»
було укладено контракт №Д085/04.

У розділі 8 Контракту сторони
визначили, що докладуть усіх розумних
зусиль для урегулювання спорів і
розбіжностей, які між ними виникають
шляхом переговорів. Якщо сторони не
можуть урегулювати такі суперечки і
розбіжності протягом 30 днів з моменту
початку переговорів, така суперечка
підлягає урегулюванню в Міжнародному
комерційному арбітражному суді при
Торгово-промисловій палаті Російської
Федерації (т.1 а.с.34).

16 березня 2006 року ВАТ «Осколцемент»
звернувся до Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті Російської
Федерації з вимогами про стягнення з
ТзОВ «Дунапак-Україна» 2 305 340 рублів 29
коп., у зв'язку з наданням товару
неналежної якості.

Рішенням Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті Російської
Федерації від 14 грудня 2006 року у справі
№26/2006, залишеного без змін ухвалою
арбітражного суду м. Москви від 17
травня 2007 року, з ТзОВ
«Дунапак-Україна» на користь ВАТ
«Осколцемент» було стягнуто 2 305 340
рублів 29 коп. та 270 481 рублів на
відшкодування витрат арбітражного
збору (т.1 а.с.14-21,77-78).

29 жовтня 2007 року ВАТ «Осколцемент»
звернулося до суду з клопотанням про
отримання дозволу на виконання рішення
іноземного суду у якому на підставі
ст.ст.3,15,390,393,394 ЦПК України та положень
«Конвенції про визнання та виконання
рішень арбітражних судів»
(Нью-Йорк,1958р.) просило надати дозвіл на
примусове виконання рішення
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при Торгово -
промисловій палаті Російської
Федерації від 14 грудня 2006 року у справі
№26/2006 про стягнення з ТзОВ
«Дунапак-Україна» на його користь 2 305 340
рублів 29 коп. та 270 481 рублів на
відшкодування витрат арбітражного
збору (т.1 а.с.1-2).

Ухвалою Жидачівського районного суду
Львівської області від 22 серпня 2008
року, залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 16 жовтня 2008 року відмовлено ВАТ
«Осколцемент» у задоволенні
клопотання до боржника ТзОВ
«Дунапак-Україна» про надання дозволу
на примусове виконання рішення
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при Торгово -
промисловій палаті Російської
Федерації від 14 грудня 2006 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання
ВАТ «Осколцемент» до боржника ТзОВ
«Дунапак-Україна» про надання дозволу
на примусове виконання рішення
іноземного суду суди дійшли висновку
про те, що 30 грудня 2004 року між
сторонами було укладено додаткову
угоду №2 до контракту №Д085/04 від 22 січня
2004 року, відповідно до якої ВАТ
«Осколцемент» зобов'язане здійснити
поставку (повернення) ТзОВ
«Дунапак-Україна» неякісних мішків у
кількості 392 200 штук, а ТзОВ «Дунапак -
Україна» зобов'язане провести оплату
вартості цих мішків в сумі 1 851 011 рублів
12 коп. та відшкодувати збитки, пов'язані
з митним оформленням цих мішків і
залізничний тариф. Крім цього, указаною
угодою було продовжено термін дії
контракту №Д 085/04 від 22 січня 2004 року до
31 червня 2005 року.

Суди зазначали, що при наявності угоди
№2 від 30 грудня 2004 року до контракту
№Д085/04 зазначене рішення ухвалене у
справі, яка не підпадає під умови
арбітражного застереження в договорі.

Переглядаючи в касаційному порядку
ухвалу Жидачівського районного суду
Львівської області від 22 серпня 2008 року
та ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 16 жовтня 2008 року з
передачею справи до суду першої
інстанції на новий розгляд, колегія
суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного суду України в
ухвалі від 06 жовтня 2010 року зазначила,
що доводи з приводу наявності чи
відсутності додаткової угоди №2 до
контракту №Д 085/04 від 22 січня 2004 року
сторони мали подавати лише до
постановлення рішення іноземного суду
(арбітражу).

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п.12 постанови від 24 грудня 1999 року №12
«Про практику розгляду судами
клопотань про визнання й виконання
рішень іноземних судів та арбітражів і
про скасування рішень, постановлених у
порядку міжнародного комерційного
арбітражу на території України»,
розглядаючи клопотання про визнання
виконання рішень іноземних судів
(арбітражів), суд розглядає його в межах
заявленого клопотання і не може
входити в обговорення правильності
рішень іноземних судів (арбітражів) по
суті.

За таких обставин з висновками судів
про те, що рішення іноземного арбітражу
винесене по спору, який не підпадає під
умови арбітражного застереження в
договорі, а його виконання суперечило б
публічному порядку України погодитися
не можна.

Тому, задовольняючи клопотання ВАТ
«Осколцемент» про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду, суд першої інстанції
при новому розгляді справи дійшов
обґрунтованого висновку про те, що всі
заперечення ТзОВ «Дунапак-Україна»
зводяться до незгоди з рішенням
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при Торгово -
промисловій палаті Російської
Федерації від 14 грудня 2006 року, відтак,
відсутні підстави передбачені ч.2 ст.396
ЦПК України за наявності яких у
задоволенні клопотання може бути
відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ТзОВ
«Дунапак-Україна» про те, що виконання
рішення Міжнародного комерційного
арбітражного суду при Торгово -
промисловій палаті Російської
Федерації від 14 грудня 2006 року
суперечить публічному порядку України
(порушення п. «b» ч.2 Нью-Йоркської
конвенції) та винесено щодо спору, що не
підпадає під умови арбітражного
застереження в договорі (порушення п.
«с» ч.2 ст.5 Нью-Йоркської конвенції), по
мотивах знову зводяться до незгоди з
рішенням Міжнародного комерційного
арбітражного суду при Торгово -
промисловій палаті Російської
Федерації від 14 грудня 2006 року і до
уваги судом не беруться.

Наявність у п. 8.1 Контракту № Д 085/04 від 22
січня 2004 року скороченого найменування
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті Російської
Федерації (РФ), не свідчить про те, що
спір між сторонами 14 грудня 2006 року
вирішувала неналежна арбітражна
установа.

Не знайшли свого підтвердження в суді
апеляційної інстанції й доводи
апелянта про те, що його сторона (ТзОВ
«Дунапак-Україна») не була належним
чином повідомленою про призначення
арбітра, який повинен був розглядати
відповідну справу.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п.15 постанови від 24 грудня 1999 року №12
«Про практику розгляду судами
клопотань про визнання й виконання
рішень іноземних судів та арбітражів і
про скасування рішень, постановлених у
порядку міжнародного комерційного
арбітражу на території України», коли
документ, поданий на підтвердження
виклику сторони в судове засідання, не
свідчить про те, яким чином та коли їй
вручено цей виклик, і вона оспорює
даний факт, суд повинен з'ясувати
дійсні обставини її виклику на
підставі інших поданих сторонами
доказів, а в необхідних випадках -
запитати із суду, що постановив
рішення, й оглянути документи про
виклик сторони, встановлені
процесуальним законодавством, за яким
провадиться розгляд справи.

Згідно з Нью-Йоркською конвенцією (п.
«b» ч.1 ст.5) у клопотанні про визнання й
виконання іноземних арбітражних
рішень може бути відмовлено з мотивів
неповідомлення про призначення
арбітра та про час розгляду справи за
умови, що боржник, який звернувся з
проханням про таку відмову, продав
докази того, що йому належним чином не
було повідомлено про призначення
арбітра або про арбітражний розгляд чи
він не міг подати свої пояснення з
інших причин. При з'ясуванні того, чи
було зазначене повідомлення здійснено
належним чином, суд має виходити з
відповідних процедур, які були
визначені сторонами в арбітражні угоді
чи в арбітражному застереженні або на
застосування яких вони при цьому
погодились.

Таким чином, згідно положень
Нью-Йоркської конвенції, обов'язок
доказування про неналежне
повідомлення щодо призначення арбітра,
та про час розгляду справи
покладається на боржника, у даному
випадку ТзОВ «Дунапак-Україна».

В суді апеляційної інстанції
представник ТзОВ «Дунапак-Україна» -
Гринів М.-А.Л., не подала доказів
неналежного повідомлення їхнього
товариства про призначення арбітра на
час розгляду справи, та не клопотала
про їх витребування з іноземного суду.
В той же час, останньою не
заперечувалася та обставина, що їхнє
товариство належним чином
повідомлялось про розгляд справи в
Міжнародному комерційному
арбітражному суді при Торгово -
промисловій палаті Російської
Федерації.

Із належно - перекладеного на
українську мову рішення Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово - промисловій палаті
Російської Федерації від 14 грудня 2006
року убачається, що позивач по справі (у
даному випадку ВАТ «Осколцемент»)
просив Президію МКАС призначити
арбітра й запасного арбітра. Президія
МАКС за позивача призначила арбітром
Керова Є.П. та запасним арбітром
Вельямінова Г.М., про що позивач
інформований листом МАКС №1800-26/987 від
05.05.2006 року (л.д.66).

Копія позовної заяви й доданих до неї
документів відправлені МАКС
відповідачеві 05 травня 2006 року листом
№1800-26/986 (л.д.65), у якому запропоновано
представити письмові пояснення за
позовом, підкріплені відповідними
доказами й обрати арбітрів. Відповідно
до повідомлення кур'єрської служби UPS
(л.д.73) лист був отриманий відповідачем
12 травня 2006 року, що спростовує доводи
представника ТзОВ «Дунапак-Україна»
про неналежне повідомлення їхнього
товариства про призначення арбітра на
час розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Судом першої інстанції правильно
встановлено фактичні обставини справи,
дотримано процедуру розгляду справи,
встановлену ЦПК України, постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону, тому
підстав для її зміни чи скасування
колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312,
313, п. 4 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ТзОВ
«Дунапак - Україна» - Яремка Володимира
Володимировича - відхилити.

Ухвалу Жидачівського районного суду
Львівської області від 27 лютого 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Павлишин О.Ф.