АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7099/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Циганков В. О. Доповідач - Петренко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 березня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення боргу за договором
безпроцентної цільової позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та
просив ухвалити рішення, яким стягнути
з відповідача на його користь суму
боргу за договором позики в розмірі 30 000
гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 15 березня 2000 року, між ним
та ОСОБА_4 було укладено договір
безпроцентної цільової позики. Того ж
дня, позивач передав ОСОБА_4 у позику 30
000 грн. Позика була надана в строк до 15
березня 2006 року.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 березня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15 березня 2000 року
між позивачем - ОСОБА_3 та відповідачем -
ОСОБА_4 було укладено договір
безпроцентної цільової позики. В
судовому засіданні судом встановлено,
що того ж дня, позивачка отримала у
позику 30 000 гривень. Факт передачі
грошей підтверджується власноручно
написаною відповідачкою розпискою ( ар.
сп. 67) у присутності двох свідків.
ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання
повернути грошові кошти до 15 березня 2006
року, проте у встановлений в договорі
строк відповідачкою грошові кошти у
зазначеному розмірі позивачу не
повернуті, заборгованість
відповідачки склала 30 000,00 гривень і ця
сума підлягає стягненню з неї на
користь позивача.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦПК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливістю
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК Кодексу України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позичальником) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Виходячи з вище наведеного , судом
першої інстанції обґрунтовано
прийнято рішення про стягнення з
відповідачки на користь позивача
взятої в борг грошової суми . Сторонами
та апелянтом дані обставини не
оскаржуються.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості доводів апеляційної
скарги , колегія суддів вважає за
можливе їх прийняти.

Так, відповідно до положень ст. 3 ЦПК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод і інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін , а у
відповідності до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб , поданим відповідно до
положень ЦПК України , в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб , які
беруть участь у справі .

Як вбачається з матеріалів справи , а
саме з позовної заяви ОСОБА_3 звернувся
до суду , посилався на положення ,
зокрема ст. 1049 ЦК України і просив
стягнути з відповідачки грошову суму
на виконання договору позики , що і
було предметом розгляду даної
цивільної справи.

Обставини , зазначені в рішенні суду ,
як встановлений факт , а саме
твердження про те , що 23 жовтня 2001 року
відповідачка за отримані від батька
(позивача) їй у позику грошові кошти,
придбала квартиру № 13, яка розташована
за адресою АДРЕСА_1, яка є її особистою
власністю, що підтверджується
договором купівлі-продажу квартири
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу та
зареєстрованого в реєстрі за номером
№9566 , не були предметом розгляду даної
справи , їх позивач не просив
встановлювати, а тому вище вказане
твердження знаходиться за межами
позовних вимог , заявлених та
розглянутих в даній справі.

Як , вбачається з матеріалів справи , а
саме з апеляційної скарги , на розгляді
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська знаходиться інша
цивільна справа - про поділ майна
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , де
предметом спору є вища вказана
квартира № 13, яка розташована за
адресою АДРЕСА_1 і суд встановлює чи
являється дана квартира спільним
майном бувшого подружжя чи ні.

Вищевказаний спір являється
самостійним предметом для вивчення
судом , а тому доводи апелянта про
необхідність виключення з
мотивувальної частини оскаржуваного
рішення висновків про те , що спірна
квартира була придбана саме
відповідачкою і , саме за отримані від
позивача гроші , являються
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 11 березня 2014
року змінити , виключивши з
мотивувальної частини рішення абзац 11
наступного змісту : « Судом встановлено
, що 23 листопада 2001 року відповідачка за
отримані від батька ( позивача) їй у
позику грошові кошти , придбала АДРЕСА_1
, яка є її особистою власністю , що
підтверджується договором
купівлі-продажу квартири посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу та
зареєстрованого в реєстрі за номером №
9566».

В іншій частині залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
- І.О. Петренко

судді
- М.М. Романюк

- С.П.Котушенко