Справа № 343/1812/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2290/2014
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого : Мелінишин Г.П.

суддів: Шалаути
Г.І., Шишка А.І.

секретаря: Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Долинського
районного суду від 23 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_3 звернувся
в суд із позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки.

У вересні 2013 року ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_3 звернувся
в суд із позовом, уточнивши його в
подальшому, до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки.

Ухвалою Долинського районного суду від
30 вересня 2013 року позови об'єднано в
одне провадження.

Рішенням Долинського районного суду
від 23 вересня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 60 000,00 грн. матеріальної шкоди, 15
000,00 грн. моральної шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки та 2 500,00
грн. витрат на правову допомогу.

Також стягнуто з ОСОБА_4 на користь
держави 750,00 грн. судового збору.

На дане рішення ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Зазначає, що суд першої
інстанції неналежно оцінив
представлені ним на заперечення позову
докази, в той же час надав перевагу
доказам позивача, які є необ'єктивними.

Крім того, судом не в повній мірі
враховано положення ч.2 ст. 1193 ЦК
України, згідно якої якщо груба
необережність потерпілого сприяла
виникненню або збільшенню шкоди, то
залежно від ступеня вини потерпілого
розмір відшкодування зменшується.
Відповідно до постанови про закриття
кримінального провадження від 27 червня
2014 року транспортна пригода сталася
внаслідок порушення потерпілим ОСОБА_3
п.п. 6.1., 11.14 Правил дорожнього руху
України, а в діях водія автомобіля
ОСОБА_4 жодних порушень немає, у зв'язку
із цим в діях останнього відсутній
склад кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1. ст. 286 КК України.

Не взято судом до уваги і ту обставину,
що на його утриманні перебуває двоє
малолітніх дітей, розмір заробітної
плати є незначним, а тому стягнення в
повному об'ємі коштів згідно рішення
суду поставить сім'ю в тяжке
матеріальне становище.

Також апелянт вказує, що стягнута сума
моральної шкоди є надто завищеною та
такою, що не відповідає вимогам
розумності і справедливості.

З цих підстав просив рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
зменшити суму матеріального та
морального відшкодування.

В засіданні апеляційного суду апелянт
доводи скарги підтримав з наведених у
ній мотивів.

ОСОБА_2 та його представник доводів
скарги не визнали посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, заявлені ним в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив з того, що
виникненню шкоди безпосередньо
сприяли дії останнього, а тому з
врахуванням цієї обставини,
матеріального та сімейного становища
відповідача розмір матеріального
відшкодування зменшено до 60 000 грн. При
визначенні розміру моральної шкоди суд
виходив із засад розумності та
справедливості, врахувавши при цьому
характер та обсяг страждань
потерпілого, їх тривалість, тяжкість
вимушених змін в його життєвих
стосунках, а також матеріальне
становище відповідача, відсутність
його вини у ДТП.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Як вбачається із матеріалів справи, 25
травня 2012 року по вул. Коцюбинського в
с. Новичка, Долинського району,
Івано-Франківської області за участю
велосипедиста ОСОБА_3 та автомобіля
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4
сталася дорожньо-транспортна пригода.

Встановлено, що внаслідок цієї
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3
заподіяно тілесні ушкодження, зокрема,
травматична ампутація 2-го пальця лівої
кісті на рівні середньої фаланги, що
викликало необхідність формування
кукси на рівні 1-го міжфалангового
суглоба; відкритий відламковий перелом
нігтьової та середньої фаланг 3-го
пальця лівої кисті з дефектом м'яких
тканин, який ускладнився обмеженням
рухів в 2-му міжфаланговому суглобі;
рана в ділянці середньої фаланги 4-го
пальця лівої кисті; рана на задній
поверхні верхньої третини лівого
стегна (а.с.5-6).

Відповідно до консультативного
висновку № 429 від 19 вересня 2013 року
консультативно-діагностичною
поліклінікою Національної дитячої
спеціалізованої лікарні «Охматдит»
від 19.09.2013 року ОСОБА_3, 02.03.1999 року
рекомендовано
реконструктивно-відновлювальне
лікування (операція) з подовження 2-го
пальця та пересадки зі стопи на кисть
відсутніх середньої та нігтьової
фаланг. Разом з тим, зазначено, що такі
операції в даній клініці не
проводяться (а.с.146).

Згідно відповіді Федерального
державного бюджетного закладу
«Науково-дослідний дитячий
ортопедичний інститут ім. Г.І. Турнера»
Міністерства охорони здоров'я
Російської Федерації № 70 від 28.02.2014
року після огляду медичної
документації ОСОБА_3 рекомендовано
протезування, мікрохірургічна
пересадка пальця стопи в позицію
пальця кисті та подовження основної
фаланги 2-го пальця кисті. Вартість
хірургічного методу відновлення
пальців в даній клініці становить 321
000,00 російських рублів, що станом на
28.05.2014 року за офіційним курсом НБУ
становить 110 693,64 грн. (а.с. 111,112 ).

Як вбачається із матеріалів справи,
постановою старшого слідчого відділу
прокуратури Івано-Франківської
області, молодшого радника юстиції
Тепчука В.В. від 27 червня 2014 року
кримінальне провадження, внесене до
ЄДРДР за № 0000001 від 07.12.2012 року,
закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК
України, у зв'язку з встановленням
відсутності в діяннях ОСОБА_4 складу
злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК
України (а.с.136-145).

Разом з тим, матеріалами досудового
слідства встановлено, що дії
велосипедиста ОСОБА_3 не відповідали
вимогам п. 6.1 Правил дорожнього руху
України, оскільки такий не досягнув
14-річного віку. Відповідно до висновку
№ 225/226 комісійної транспортно -
трасологічної та автотехнічної
експертизи від 12.02.2014 року, проведеної
експертами Львівського НДІСЕ, якщо
велосипедист рухався ближче до центру
дороги, то його дії не відповідають
вимогам п.11.14 Правил дорожнього руху і
ці невідповідності перебувають в
причинному зв'язку з фактом ДТП. Тим
самим встановлено, що причиною ДТП, з
технічної точки зору, є обставини,
пов'язані з діями велосипедиста
(а.с.150-157).

За змістом ст. 1193 ЦК України якщо груба
необережність потерпілого сприяла
виникненню або збільшенню шкоди, то
залежно від ступеня вини потерпілого (а
в разі вини особи, яка завдала шкоди, -
також залежно від ступеня її вини)
розмір відшкодування зменшується, якщо
інше не встановлено законом.

Суд може зменшити розмір відшкодування
шкоди, завданої фізичною особою,
залежно від її матеріального
становища, крім випадків, коли шкоди
завдано вчиненням злочину.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, даних в пункті 7 постанови від 01
березня 2013 року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» при завданні шкоди джерелом
підвищеної небезпеки на особу, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, не може бути
покладено обов'язок з її відшкодування,
якщо вона виникла внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого (частина п'ята статті 1187
ЦК). Під непереборною силою слід
розуміти, зокрема, надзвичайні або
невідворотні за даних умов події (пункт
1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті,
які мають зовнішній характер. Під
умислом потерпілого слід розуміти,
зокрема, таку його протиправну
поведінку, коли потерпілий не лише
передбачає, але і бажає або свідомо
допускає настання шкідливого
результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню
шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого, якщо інше не встановлено
законом, розмір відшкодування з особи,
яка здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, має бути
зменшено (але не може бути повністю
відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена
потерпілим необережність грубою
(частина друга статті 1193 ЦК), у кожному
конкретному випадку має вирішуватись з
урахуванням фактичних обставин справи
(характеру дії, обставин завдання
шкоди, індивідуальних особливостей
потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення
розміру відшкодування з урахуванням
ступеня вини потерпілого
застосовуються і в інших випадках
завдання шкоди майну, а також фізичній
особі, однак у кожному разі підставою
для цього може бути груба
необережність потерпілого (в т.ч.
нехтування правилами безпеки руху
тощо), а не проста необачність.
Правила частини четвертої статті 1193 ЦК
про можливість зменшення розміру
відшкодування шкоди, завданої фізичною
особою, залежно від її матеріального
становища, крім випадків, коли шкоди
завдано вчиненням злочину,
застосовуються у виняткових випадках,
якщо відшкодування шкоди у повному
розмірі неможливе або поставить
відповідача у тяжке матеріальне
становище.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про те, що
ОСОБА_4 повинен нести відповідальність
за завдану шкоду та враховуючи, що дії
неповнолітнього ОСОБА_3 безпосередньо
сприяли виникненню шкоди обґрунтовано
зменшив розмір відшкодування такої на
підставі ст. 1193 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що судом не
враховано його матеріальний стан,
зокрема наявність в нього на утриманні
малолітніх дітей та отримання
заробітної плати в незначному розмірі
не заслуговують на увагу. Встановлено,
що при визначенні розміру
матеріального відшкодування місцевий
суд врахував і матеріальне становище, і
сімейний стан ОСОБА_4, вину
велосипедиста ОСОБА_3, тому відповідно
і зменшив розмір матеріальної шкоди із
заявлених 110 693,64 грн. до 60 000 грн.

Що стосується рішення суду першої
інстанції в частині відшкодування
моральної шкоди, то колегія суддів
виходить з наступного.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду
України, які містяться в п.п. 3, 9
постанови Пленуму від 31 березня 1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами та доповненнями) під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Тобто розмір на відшкодування
моральної шкоди визначається залежно
від характеру та обсягу страждань,
характеру немайнових втрат, стану
здоров'я потерпілого, тяжкості
вимушених змін у його життєвих
стосунках тощо.

Задовольняючи частково позов щодо
відшкодування моральної шкоди суд
правильно врахував характер та
тривалість моральних страждань
неповнолітнього ОСОБА_6, тяжкість
вимушених змін в громадському житті та
життєвих стосунках тощо, відповідно як
і матеріальний, сімейний стан
відповідача, відсутність його вини у
ДТП, та виходячи із засад виваженості,
розумності і справедливості
обґрунтовано визначив її розмір у 15 000
грн.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Долинського районного суду від
23 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Г.І. Шалаута

А.І. Шишко