Справа № 1320/84/2012
№
провадження 2/453/120/14
РІШЕННЯ

іменем
України

16.07.2014 року
м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської
області

у складі: головуючого - судді
Брони А.Л.,

при секретарі
Павкевич Н.Я.,

з участю представників позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_2,

адвоката відповідача
ОСОБА_3,

представника Славської селищної ради
Греб І.І.,

представника відділу регіонального
розвитку, містобудування та
архітектури Білого М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, з участю
третіх осіб Славської селищної ради
Сколівського району Львівської
області, відділу Держземагенства у
Сколівському районі Львівської
області і відділу регіонального
розвитку, містобудування та
архітектури Сколівської районної
державної адміністрації про
встановлення земельного сервітуту,

встановив:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_7 про встановлення земельного
сервітуту. У обґрунтування позовних
вимог посилався на те, що у зв`язку з
гористим рельєфом місцевості,
особливостями забудови та
відособленістю належної йому
земельної ділянки він позбавлений
можливості проводити будь-які
будівельні роботи на даній земельній
ділянці, до якої раніше існувала
під`їзна дорога, передбачена планом
забудови, яка внаслідок паводків
обвалилась і не придатна для
користування. За таких обставин
Славською селищною радою Сколівського
району Львівської області йому було
рекомендовано оформити земельний
сервітут на земельну ділянку,
власником якої є відповідачка, котра
відмовляється в добровільному порядку
від таких дій, що і стало підставою для
звернення до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві, просили їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачки та її адвокат
у судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечили, посилаючись
на те, що встановлення сервітуту
призведе до порушення права
відповідачки, як власника земельної
ділянки. Зазначили, що питання,
пов`язані з використанням позивачем
належної йому земельної ділянки по
АДРЕСА_1 за цільовим призначенням,
останній повинен вирішувати з селищною
радою, яка повинна забезпечити проїзд
до такої земельної ділянки, однак не за
рахунок земельної ділянки, власником
якої є відповідачка. З огляду на
викладене просили у задоволенні
позовних вимог відмовити за їх
безпідставністю.

Представник третьої особи - Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області у судовому
засіданні пояснив, що згідно
генерального плану забудови смт.
Славське до земельної ділянки позивача
ведуть дві під`їзні дороги, одна з яких
ще не збудована, інша - зі сторони
урочища «Жолобини», яка на даний час не
придатна для використання та потребує
капітального ремонту. Одночасно
зазначив, що комісією Славської
селищної ради рекомендовано селищній
раді варіант влаштування проїзду до
ділянки позивача з південної сторони
кварталу поряд із садибою ОСОБА_8, що
відповідає генеральному плану смт.
Славське.

Представник третьої особи - відділу
регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Сколівської районної державної
адміністрації у судовому засіданні
підтримав акт, складений комісією
Славської селищної ради Сколівського
району Львівської області 27.03.2014 року,
якою встановлено відсутність проїзної
дороги між житловим будинком та
господарською будівлею відповідачки, у
зв`язку з чим Славській селищній раді
було рекомендовано облаштувати проїзд
з південної сторони кварталу згідно
генерального плану смт. Славське.

Заслухавши пояснення представників
позивача, представників відповідачки,
представників Славської селищної ради
Сколівського району Львівської
області, та відділу регіонального
розвитку, містобудування і архітектури
Сколівської районної державної
адміністрації, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з`ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
у задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є власником земельної ділянки
площею 0,1500 га по АДРЕСА_1, наданої для
обслуговування житлового будинку, що
підтверджується копією державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЛВ № 021965 від 24.07.20103 року.
Відповідачці на праві власності
належить земельна ділянка площею 0,1500
га по АДРЕСА_2, надана для будівництва і
обслуговування житлового будинку, про
що свідчить копія державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 397932 від 17.11.2010 року.

В судовому засіданні встановлено, що
генеральним планом забудови
смт. Славське Сколівського району
Львівської області до земельної
ділянки, власником якої є позивач
передбачено дві під`їзні дороги, одна з
яких ще не збудована, інша - зі сторони
урочища «Жолобини», яка передбачена
будівельним паспортом земельної
ділянки позивача, є непридатною для
використання та потребує капітального
ремонту. Вказані обставини встановлені
судовим рішенням у адміністративній
справі за позовом ОСОБА_6 до Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області про зобов`язання до
вчинення дій, яке набрало законної
сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З копії рішення Славської селищної
ради Сколівського району Львівської
області № 4330 від 30.09.2010 року «Про
розгляд заяви ОСОБА_6» селищною радою
позивачу рекомендовано для проїзду
належної йому земельної ділянки
оформити сервітут на земельну ділянку,
власником якої є відповідачка.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 401 ЦК
України право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлене
щодо земельної ділянки для задоволення
потреб інших осіб, що не можуть бути
задоволені іншим способом. Сервітут
може належати власникові сусідньої
земельної ділянки, а також іншій
конкретно-визначеній особі.

Оскільки сторони не досягли
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови, позивач, як
конкретно-визначена особа, що вимагає
встановлення сервітуту, скористався
своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 402 ЦК
України і звернувся до суду з позовом
про встановлення сервітуту.

Відповідно до ст. 98 ЗК України правом
земельного сервітуту є право особи на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою.
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений. Відповідно до п. «з»
ст. 99 вказаного Кодексу
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати встановлення інших
земельних сервітутів.

Враховуючи роз'яснення Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ від 16.04.2004 року № 7 (із
змінами та доповненнями), види
земельних сервітутів, які можуть бути
встановлені рішенням суду, визначені
статтею 99 ЗК України, цей перелік не є
вичерпним. Встановлюючи земельний
сервітут на певний строк чи без
зазначення строку, суд має враховувати,
що метою сервітуту є задоволення
потреб особи для ефективного
використання земельної ділянки, а
умовою встановлення є неможливість
задовольнити такі потреби в інший
спосіб і в рішенні суд має чітко
визначити обсяг прав особи, що
звертається відносно обмеженого
користування чужим майном.

З акту комісії Славської селищної ради
від 27.03.2014 року вбачається, що між
житловим будинком та господарською
будівлею відповідачки по
АДРЕСА_2 відсутня проїзна
дорога шириною 2,5 м, про наявність якої
стверджував позивач, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги щодо встановлення
земельного сервітуту. Крім того,
підтверджено, що дана територія є
огороджена та перебуває у приватному
землекористуванні відповідачки. У
зв`язку з цим Славській селищній раді
було рекомендовано варіант
влаштування проїзду до ділянки
позивача з південної сторони кварталу
поряд із садибою ОСОБА_8, що відповідає
генеральному плану смт. Славське.

Отже, в судовому засіданні встановлено,
що вимоги позивача щодо облаштування
під`їзної дороги до земельної ділянки,
власником якої є він є, можуть бути
задоволені іншим способом, зокрема
шляхом влаштування проїзду з південної
сторони кварталу поряд із садибою
ОСОБА_8, що відповідає генеральному
плану забудови смт. Славське
Сколівського району Львівської
області, відтак позовна вимога про
встановлення земельного сервітуту для
використання належної позивачеві
земельної ділянки площею 0,15 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1 стосовно
земельної ділянки площею 0,15 га, яка
знаходиться по АДРЕСА_2 і належить
відповідачці на праві власності у
вигляді права проїзду на транспортному
засобі є необґрунтованою та у
задоволенні якої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
з участю третіх осіб Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області, відділу
Держземагенства у Сколівському районі
Львівської області і відділу
регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Сколівської районної державної
адміністрації про встановлення
земельного сервітуту - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через місцевий
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя