Справа № 159/4409/14-ц
Провадження № 2/159/994/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
05 листопада 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді - ВАСИЛЮКА О.С.,

за участю секретаря- БАКАЙ Л.О.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ковель цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила прраво користування
житловим приміщення. Свої позовні
вимоги мотивує тим, що в 1998 року , син
позивача, ОСОБА_3, вступив у шлюб з
відповідачем, ОСОБА_2. В 1999 році в них
народилась дочка- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після одруження вони стали проживати в
батьків відповідача. Пізніше стали
проживати на приватній квартирі. В 2010
році , відповідач, ОСОБА_2, попросила
позивача, щоб вона дала згоду
прописатися їй у квартирі АДРЕСА_1 , яка
в цілому належить позивачу на праві
приватної власності. Позивач дала
згоду і в 2010 році ОСОБА_2 разом з дочкою
ОСОБА_4 зареєструвалися в її квартирі.
Позивач зазначає, що відповідач, ОСОБА_2
з неповнолітньою дочкою ніколи не
проживали за місцем реєстрації, а саме
в квартирі АДРЕСА_1. Ніяких речей її в
квартирі немає. Подружнє життя з
відповідачем , ОСОБА_2із сином не
склалось. У вересні 2013 року шлюб між
ними було розірвано.Оскільки
відповідач, ОСОБА_2 зареєстрована у
квартирі позивача, то вона вимушена
сплачувати за нею комунальні платежі.
Позивач неодноразово зверталась до
відповідача, ОСОБА_2.з вимогою знятись з
реєстраційного обліку у її квартирі,
так як позивачу, як пенсіонеру,
доводиться багато сплачувати за
комунальні платежі остання
відмовляється. Отже, всі обов'язки , що
випливають з договору найму житлового
приміщення покладені на позивача.
Просить визнати ОСОБА_2 та її
неповнолітню дочку ОСОБА_4, такими, що
втратили право кристування житловим
приміщення в квартирі АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 зменшила позовні вимоги,
просить визнати ОСОБА_2, такою що
втратили право користування жилим
приміщення в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась , хоча належним чином та
завчасно була повідомлений про час та
місце розгляду З поданого до суду
заперечення вбачається, що в квартирі
АДРЕСА_1, вона та її неповнолітня дочка,
були заєстровані зі згоди позивача, в
зв'язку з погіршенням стосунків, що
було зумовлено розлученням, вона
змушена тимчасово проживати в чужій
квартирі. Житла, належного їй на праві
власності, в якому вона могла б
зареєструвати її місце проживання та
місце проживання неповнолітньої
доньки немає. Просить відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, покази
свідків, оцінивши та дослідивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підставний та підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що позивач
являється власником квартири АДРЕСА_1,
що стверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом виданого
державним нотаріусом Ваврищук В.С. від
06.07.2004 року.

Відповідач ОСОБА_2 як колишня невістка
позивача ОСОБА_1 зареєстрована у
спірному житлі з 2010 року , однак в даній
квартирі по АДРЕСА_1 не проживає, так як
з 2010 року разом з неповнолітньою
донькою- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає
АДРЕСА_2, що стверджується актом
обстеження умов проживання з 16.10.2014
року.

Згідно з правової позицією, викладеною
у постанові Верховного Суду України
від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321,
391 ЦК України має право вимагати
усунення відповідних перешкод шляхом
звернення до суду за захистом свого
майнового права, зокрема, із позовом
про усунення перешкод у користуванні
власністю, в тому числі і шляхом
позбавлення права користування
житловим приміщенням.

Дана постанова Верховного Суду України
згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою при застосуванні судами
норм матеріального права у подібних
правовідносинах.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Як вбачається з показів свідків ОСОБА_8
та ОСОБА_9 даних в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2 жодного дня не
проживали в квартирі АДРЕСА_1 її
особистих речей в квартирі немає.

З довідки №1057 виданої начальником
РЖКП-1 Солов’янчуком В.С. 13.10.2014 року
вбачається, що ОСОБА_2 на праві спільної
сумісної власності належить квартира
АДРЕСА_3.

Таким чином, оцінивши зібрані та
дослідженні в судовому засіданні
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов слід задовольнити та
визнати ОСОБА_2 такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням по АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 84, 85, 88, 213, 214,
215, 360-7 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16,
319, 321, 383, 391, 405 ЦКУкраїни, ст. 150 Житлового
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов
задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60
копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Волинської області через
Ковельський міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особи, які брали участь у справі , але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: О. С. Василюк