Сквирський районний суд Київської
Справа № 376/601/14-ц
Провадження № 2/376/302/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2014 р. Сквирський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Клочко В.М.,

при секретарі судових засідань -
Галюк О.В.,.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сквира Київської області
справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Сквирської міської ради Київської
області, ОСОБА_4 про визнання державних
актів на право власності на земельну
ділянку недійсними та визнання права
власності на земельну ділянку, -

встановив:

19 березня 2014 року позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулися до суду із
зазначеним позовом у якому просять
визнати незаконним рішення Сквирської
міської ради Київської області № 143-10-У
від 05.04.2007 року «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки 13-ом громадянам м.
Сквира виготовлену ТОВ «Будпроект м.
Сквира» в частині надання у власність
ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,10 га,
призначену для обслуговування
житлового будинку та земельну ділянку
площею 0, 0229 га, призначену для ведення
особистого селянського господарства;
скасувати Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№ 579166 від 27.06.2007 року виданий на ім'я
ОСОБА_5, який посвідчує право власності
на земельну ділянку площею 0,10 га,
призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку, яка
розташована по АДРЕСА_1; Скасувати
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 579167 від
27.06.2007 року виданого на ім'я ОСОБА_5 ,
який посвідчує право власності на
земельну ділянку площею 0,0229 га,
призначену для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована по АДРЕСА_1 та визнати за
ними право власності на ? частину
земельної ділянки площею 0,10 га та
площею 0,0229 га, які розташовані по
АДРЕСА_1 посилаючись на те, що
відповідно до рішення Сквирського
районного суду Київської області за
ними визнано право власності по ?
кожному на житловий будинок за АДРЕСА_1.

Відповідно до державних актів земельна
ділянка площею 0,10 га, яка призначене
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та земельна ділянка
площею 0,0229 га, яка призначена для
ведення особистого селянського
господарства на праві приватної
власності належали ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцем першої черги
за законом є дружина спадкодавця
ОСОБА_4.

У зв'язку з тим, що їм на праві приватної
власності належить ? частина житлового
будинку за АДРЕСА_1, то вище зазначені
спірні державні акти порушують їх
право власності, щодо володіння,
користування та розпорядження
житловим будинком.

Представник позивачів у судове
засідання не з'явився, звернувся до
суду з письмовим клопотанням про
розгляд справи у його відсутність та
просив ухвалити рішення по суті
позовних вимог.

Представник Сквирської міської ради
Київської області, у судове засідання
не з'явився звернувся до суду з
письмовим клопотанням про розгляд
справи у їх відсутність та не
заперечував проти задоволення
позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судове засідання не з'явився звернувся
до суду з письмовим клопотанням у
якому просить розглянути справу у його
відсутність та прийняти рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства з урахуванням вимог ст.
377 ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60
ЦПК України.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені
правила звільнення сторони від
доказування та розподілу обов'язків по
доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, установленим ст.
60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 ЦПК
України.

Основними законами, якими регулюються
земельні відносини, є Конституція
України, Земельний кодекс України, а
також прийняті відповідно до нього
нормативно-правові акти.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив, що відповідно до
рішення Сквирського районного суду
Київської області від 27.06.2013 року за
позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 визнано
право власності, за кожним на ? частину
житлового будинку за АДРЕСА_1 з
відповідною частиною господарських
будівель та споруд в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№ 579166 від 27.06.2007 року, ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, належала земельна
ділянка площею 0,10 га, призначена для
будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№ 579167 від 27.06.2007 року, ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, належала земельна ділянка
площею 0,0229 га, призначена для ведення
особистого селянського господарства
по АДРЕСА_1.

Спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за заповітом є
ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

За ст. 377 ЦК України до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не
визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Змістом частин 1, 2 ст. 120 ЗК передбачено,
що зазначена норма закріплювала
самостійні правові режими права
власності на земельну ділянку та права
власності на розташовані на цій
земельній ділянці об'єкти нерухомості,
згідно з якими перехід права власності
на будівлю та споруду до набувача
нерухомого майна не тягне за собою
безумовного (автоматичного) переходу
права власності на всю земельну
ділянку, на якій вони розташовані.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позов в частині визнання недійсним
Державного акта на право власності на
земельну ділянку, площею, 0,10 га
підлягає частковому задоволенню.

Разом із тим, вирішуючи вимоги про
визначення розміру земельної ділянки,
необхідної для обслуговування
житлового будинку, будівлі або споруди,
право власності на які при їх
відчуженні перейшло до набувача без
визначення в договорі права на
земельну ділянку, суд повинен
з'ясовувати, зокрема: чому це питання не
було вирішено в договорі; можливість
укладення між відчужувачем і набувачем
додатку до цього договору щодо права
набувача на земельну ділянку; чи не
свідчить реальна можливість
використання всієї земельної ділянки
за цільовим призначенням саме про той
розмір земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди, який існував до їх
відчуження.

Розмір земельної ділянки, необхідної
для обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди, визначається
шляхом проведення за клопотанням
сторін експертизи з урахуванням чинних
нормативних документів у галузі
будівництва, санітарних норм та правил
тощо.

Враховуючи, що в натурі частки на
житловий будинок не виділені,
сторонами не було надано доказів про
те, яка частина земельної ділянки
необхідна для обслуговування
житлового будинку то суд, вважає, що
вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають.

Вирішуючи позов в частині визнання
права власності на земельну ділянку
площею 0,0229 га призначену для ведення
особистого селянського господарства
то суд, приходить до висновку, що позов
в цій частині задоволенню не підлягає,
у зв'язку з тим, що виникнення права
власності на спірну земельну ділянку
площею 0,0229 га не пов'язане з переходом
права власності на будинок, оскільки
зазначений будинок не знаходиться на
цій ділянці, та що до вказаних
правовідносин не застосовуються
положення ЗК України про перехід права
на земельну ділянку в разі набуття
права на жилий будинок, будівлю або
споруду та ст. 377 ЦК України.

Також, суд, звертає увагу, що статтею 25
Закону України "Про місцеве
самоврядування в України " передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання. Порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
встановлений ст. 118 Земельного кодексу
України.

У відповідності до частини 3
вказаної норми законодавства,
громадяни - працівники державних та
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій, а
також пенсіонери з їх числа,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельних ділянок, які
перебувають у постійному користуванні
цих підприємств, установ та
організацій, звертаються з клопотанням
про приватизацію цих земель відповідно
до сільської, селищної, міської ради
або районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації.

Відповідний орган місцевого
самоврядування або орган виконавчої
влади в місячний термін розглядає
клопотання і надає дозвіл
підприємствам, установам та
організаціям на розробку проекту
приватизації земель (ч. 4 ст. 118 ЗК).

Відповідно до п.4 ст. 116 Земельного
кодексу України передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
кодексом, проводиться один раз по
кожному виду використання.

Відповідно до п.а,б ч.1 ст. 19 ЗК
України землі України за основним
цільовим призначенням поділяються на
такі категорії : землі
сільськогосподарського призначення;
землі житлової та громадської
забудови.

З огляду на вище наведені правові
норми можна дійти висновку, що покійний
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
скористався своїм особистим правом на
безкоштовну приватизацію і таким чином
спірна земельна ділянка, може бути
тільки успадкована тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України, суд,
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом
місцевого самоврядування якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
і інтереси. Аналогічні положення
закріплені і в ст. 155 ЗК України.

.

На підставі викладеного керуючись
ст.ст.5,10,57,60,61,79,88,131,212-215,218 Цивільно
процесуального кодексу України, ст.ст.
12, 116,118,120 Земельного кодексу України,
ст.ст. 377 Цивільного кодексу України,
суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Сквирської
міської ради Київської області, ОСОБА_4
про визнання державних актів на право
власності на земельну ділянку
недійсними та визнання права власності
на земельну ділянку - задовольнити
частково.

Визнати частково недійсним рішення
Сквирської міської ради Київської
області № 143-10-У від 05.04.2007
року «Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки
13-ом громадянам м. Сквира виготовлену
ТОВ «Будпроект м. Сквира» в частині
надання у власність ОСОБА_5 земельну
ділянку площею 0,10 га, призначену для
обслуговування житлового будинку.

Визнати частково недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ № 579166 від 27.06.2007 року
виданий на ім'я ОСОБА_5, який посвідчує
право власності на земельну ділянку
площею 0,10 га, призначену для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, яка розташована по
АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Сквирський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня його
проголошення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя :

Секретар :