АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/7450/14
Головуючий 1-ої інстанції -
Доповідач -Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В.,
Карімової Л.В.,

при секретарі : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Автрамат» на
заочне рішення Московського районного
суду м. Харкова від 19 серпня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ПАТ «Автрамат» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
інфляційних втрат, відсотків річних,
компенсації за час затримки
остаточного розрахунку та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

16 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Автрамат» про
стягнення 13865,16 грн. заборгованості по
заробітній платі, 306,03 грн. інфляційних
втрат, трьох відсотків річних від суми
заборгованості - 48,06 грн., 1032,32 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, 5000 грн.
моральної шкоди.

На обґрунтування позову послався на те,
що 09 липня 2014 року за угодою сторін він
звільнився з ПАТ «Автрамат», п. 1 ст. 36
КЗпП України. Однак при звільненні з
ним з вини відповідача не був
проведений повний розрахунок,
заборгованість по заробітній платі,
яка виникла з 01 березня 2014 року на день
звільнення складала 13865,16 грн.
Посилаючись на ст. 117 КЗпП України
позивач просив стягнути середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні, відшкодувати моральну
шкоду, завдану внаслідок порушення
його законних прав на вчасне отримання
зарплатні та проведення розрахунку в
день звільнення, що призвело до
фінансових труднощів і необхідно брати
кошти в борг і що призвело до душевних
страждань позивача. Крім того, з
посиланням на ст. 625 ЦК України позивач
просив сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також - 3 % річних від
простроченої суми.

Відповідач у судове засідання не
з'явився і заочним рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 19 серпня 2014 року позов було
повністю задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 13
865.13 грн. заборгованості по заробітній
платі, інфляційні втрати в сумі 306,03
грн., 3% річних в сумі 48,06 грн.,
компенсацію за затримку розрахунку при
звільненні (середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні) в
сумі 1032,32 грн. і відшкодував моральну
шкоду на суму 5000 грн. Стягнув на користь
держави судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду, окрім стягнення заборгованості
по заробітній платі, відповідач, після
відмови у скасуванні заочного рішення,
в апеляційній скарзі просить його в
іншій частині скасувати і у
задоволенні позову, крім стягнення
13815,03 грн., відмовити, посилаючись на
відсутність вини відповідача у
заборгованості по заробітній платі,
яку спричинило погіршення збуту
продукції, що виробляє відповідач, а
також - порушення судом ст.. 625 ЦК
України, яка не підлягає застосуванню
до спірних правовідносин.

Колегія суддів відповідно до ст. 303 ЦПК
України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював
у відповідача
слюсарем-інструментальником і був за
згодою сторін звільнений 09.07.2014 року. В
день звільнення з ним не був проведений
повний розрахунок: не була виплачена
заборгованість по заробітній платі за
період з березня по липень 2014 року в
сумі 13 865,13 грн. і в цій частині спору по
справі немає.

На підтвердження відсутності своє вини
у несвоєчасному розрахунку та
заборгованості по заробітній платі
відповідач послався на зміну
економічної і політичної ситуації в
Україні, внаслідок чого підприємство
втратило ринок збуту своєї продукції в
РФ, а його доходи зменшилися.

Колегія суддів не погоджується з тим,
що вказані обставини звільняють
відповідача від передбаченої у ст. 117
КЗпП України відповідальності за
несвоєчасний розрахунок з працівником,
оскільки вони не мають характер форс
мажорних обставин і перебувають у
межах комерційних ризиків, які
адміністрація підприємства за
розумного та відповідального
відношення до своїх обов'язків повинна
була врахувати у своїх бізнес планах
щодо необхідності зміни ринків збуту, з
огляду на загальновідому обставину
тривалого ведення з боку РФ негативної
економічної політики відносно
підприємств з України.

Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Однак районний суд не врахував, що він
вже застосував такого роду
відповідальність за несвоєчасне
сплату заробітної плати з передбачених
ст.. 117 КЗпП України підстав на суму 1032,32
грн., а інфляційні втрати від
несвоєчасного розрахунку чинне
законодавство передбачає у вигляді
обов'язку роботодавця в разі затримки
виплати заробітної плати нарахувати та
виплатити працівникам компенсацію
втрати частини заробітної плати,
пов'язаної з інфляцією. Порядок
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати, затверджений постановою КМУ
від 21.02.2001 р. № 159. Однак таких вимог по
справі не заявлялося і тому судом
безпідставно та з порушенням вказаних
норм матеріального права було стягнуто
з відповідача інфляційні втрати в сумі
306,03 грн., 3% річних в сумі 48,06 грн.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Суд правильно встановив, що
несвоєчасною виплатою заробітної
плати відповідач порушує право
позивача на отримання винагороди за
свою працю, що завдало йому моральної
шкоди, він зазнав фінансових трудощів і
був змушений докладати додаткові
зусилля до органіації умов свого життя
і життя своєї сім'ї.

Однак розмір стягнення, 5000 грн., за
відсутності доказів про значну ступінь
душевних страждань позивача, свідчить
про порушення районним судом в цьому
питанні загальних засад цивільного
законодавства про справедливість,
добросовісність та розумність його
застосування, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. З
урахуванням цих засад та встановних
судом обставин справи, колегія суддів
вважає за необхідне обмежити розмір
відшкодування моральної шкоди сумою 500
грн.

Таким чином, оскільки суд першої
інстанції в цій частині неповно
з'ясував обставини справи, порушив
норми матеріального права, то з
передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підстав рішення районного суду
про стягнення моральної шкоди підлягає
відповідній зміні, а позов - частковому
задоволенню на суму 500 грн.; в частині
стягнення суми заборгованості по
зарплаті з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми - рішення
районного суду підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні таких вимог, за їх
безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 315, 319-324, 327 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Автрамат»
задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного
суду м. Харкова від 19 серпня 2014 року
змінити, зменшивши розмір стягнення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зменшити розмір відшкодування
моральної шкоди до 500 грн., а в частині
стягнення втрат від інфляції в сумі 306,03
грн. та 3 процентів річних в сумі 48,06 грн.
- заочне рішення Московського
районного суду м. Харкова від 19 серпня
2014 року скасувати і у задоволенні
позову в цій частині відмовити.

В іншій частині заочне рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 19 серпня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, при цьому протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили в може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: