АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 603/428/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Гудкова Ю.Г. Провадження №
22-ц/789/1257/14 Доповідач - Міщій
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 р. колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Шевчук Г. М., Бершадська Г. В.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю:представника відповідача -
Мартищук Л. П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Монастириського районного
суду Тернопільської області від 17.09.2014
р. за позовом ОСОБА_2 до державного
підприємства "Ковалівський спиртовий
завод" про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

12.06.2014 р. ОСОБА_2 звернулась в суд із
вказаним позовом, посилаючись на те, що
25.08.2010 р. вона була звільнена з роботи з
посади інженера навколишнього
середовища ДП "Ковалівський спиртовий
завод" у зв'язку з виходом на пенсію, а
02.08.2013 р. згідно наказу керівника
підприємства поновлена на роботі.

Наказом від 03.09.2013 р. вона звільнена з
роботи на підставі поданої заяви
згідно ст. 38 КЗпП України.

Позивачка вказала, що відповідач
зобов'язаний оплатити їй середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
25.08.2010 р. до 02.08.2013 р. в розмірі 36925,35 грн.,
оскільки 25.08.2010 р. вона звільнена з
роботи незаконно.

Рішенням Монастириського районного
суду Тернопільської області від 17.09.2014
р. у задоволенні позову ОСОБА_2 до
Державного підприємства "Ковалівський
спиртовий завод" про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в
інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись на те, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт вказала, що відповідач визнав
факт незаконного звільнення її з
роботи, тому повинен був виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що
ОСОБА_2 не перебувала у вимушеному
прогулі, тому відмовив у задоволенні
позову.

З таким висновком суду слід погодитись,
оскільки він відповідає вимогам закону
і грунтується на зібраних матеріалах
справи.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 працювала
на ДП "Ковалівський спиртовий завод" на
посаді інженера навколишнього
середовища.

Наказом № 76-К від 25.08.2010 р. позивачка
звільнена з роботи на підставі поданої
заяви згідно ст. 38 КзпП України у
зв'язку з виходом на пенсію.

Наказом ДП "Ковалівський спиртовий
завод" № 48-К від 02.08.2013 р. скасовано
наказ № 76-К від 25.08.2010 р., яким ОСОБА_2
звільнена з роботи.

Відповідно до наказу № 53-К від 03.09.2013 р.
ОСОБА_2 звільнена з роботи на підставі
ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на
пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 21 КзпП України трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 235 КзпП України (у
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Отже, за змістом закону, вимушений
прогул - це час, протягом якого
працівник з вини власника або
уповноваженого ним органу був
позбавлений змоги працювати.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 12.03.2009 р.
подала заяву про надання їй відпустки
по догляду за дитиною (онукою) і виїхала
за межі України на заробітки в Італію. З
того часу і до тепер позивачка
перебуває за кордоном і лише іноді на
нетривалий час навідується в Україну.

Вказані обставини визнані сторонами і
ніким не заперечуються.

Судом встановлено, що 25.08.2010 р. ОСОБА_2
звільнена з роботи згідно заяви, яку
подала інша особа (родич позивачки),
тому після з'ясування цієї обставини
наказ про звільнення був скасований, а
відповідальний працівник з відділу
кадрів притягнутий до дисциплінарної
відповідальності.

Як пояснили сторони, ОСОБА_2,
перебуваючи за кордоном, не мала наміру
працевлаштовуватись в Україні, хоч
отримала трудову книжку. Працюючи за
кордоном, вона отримувала пенсію в
Монастириському районі і не
оскаржувала наказ про звільнення від
25.08.2010 р.

Отже, суд вірно зазначив про те, що в
серпні 2010 р. ОСОБА_2 була зацікавлена в
припиненні трудових відносин, оскільки
перебуваючи за кордоном могла бути
звільнена з ініціативи власника чи
уповноваженого ним органу.

Як пояснив представник позивачки, в
травні 2013 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з
вимогою про стягнення з ДП
"Ковалівський спиртовий завод"
вихідної допомоги.

Під час розгляду в суді цієї справи
було з'ясовано те, що позивачка
звільнена з роботи на підставі заяви,
яку подала інша особа. Після поновлення
на роботі ОСОБА_2 ніякі трудові
обов'язки не виконувала, на роботу не
виходила, оскільки продовжувала
проживати за кордоном. З 03.09.2013 р. ОСОБА_2
звільнена з роботи і їй виплачено
вихідну допомогу в розмірі 3441 грн. у
зв'язку з виходом на пенсію згідно
колективного договору.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає вірним висновок суду про те, що
позивачка не перебувала у вимушеному
прогулі, а з власної ініціативи виїхала
за межі України, тому відсутні підстави
для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Монастириського районного
суду Тернопільської області від 17
вересня 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.Я. Міщій