АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2014
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Владичана
А.І.

секретар: Скрипник С.В.

за участю: представника відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа Колективне
проектно - кошторисне бюро побуту про
визнання недійсними угод, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 26 грудня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_8, третя особа:
Колективне проектно-кошторисне бюро
побуту про визнання недійсними угод.

Посилалися на те, що 09.02.1995 року
виконавчим комітетом Чернівецької
міської ради було зареєстровано
підприємство «Колективне
проектно-кошторисне бюро побуту». Вони
були одними із засновників даного
підприємства із частками у статутному
фонді відповідно 17% та 8 %. Відповідачі
ОСОБА_10, ОСОБА_1 також були
співзасновниками підприємства, їх
загальна частка становила 75%
статутного фонду.

Рішенням зборів засновників
підприємства від 19-20 березня 2008 року,
які проводились лише за участю двох
відповідачів, позивачів було виключено
з числа засновників підприємства та
затверджено новий розподіл часток у
статутному фонді.

24 березня 2008 року рішенням зборів
засновників підприємства, а саме
ОСОБА_10 та ОСОБА_1, було включено до
складу засновників ОСОБА_8 та якому
було продано 100% частки у статутному
фонді підприємства.

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 27 січня 2010 року та
постановою господарського суду
Чернівецької області від 13 жовтня 2008
року визнано незаконними рішення від 19
та 20 березня 2008 року загальних зборів
засновників підприємства «Колективне
проектно-кошторисне бюро побуту».

Позивачі просили визнати недійсними
цивільно-правові угоди між
відповідачами ОСОБА_10., ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 про передачу права власності на
частки у статному фонді підприємства
«Колективне проектно-кошторисне бюро
побуту» в частині належним позивачам
часток відповідно в розмірі 17% та 8%
статутного фонду.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 26 грудня 2013 року
позов задоволено.

Визнано частково недійсними угоди про
відступлення часток у статутному фонді
колективного проектно-кошторисного
бюро побуту, а саме: заяву ОСОБА_1 від
24.03.2008 року та заяву ОСОБА_10 від 24.03.2008
року в частині відступлення часток
ОСОБА_3 у розмірі 17% та ОСОБА_4 у розмірі
8%.

Вирішено питання про судові витрати.

На дане рішення суду ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. Посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді Чернівецької області відповідач
ОСОБА_10 помер, а тому до участі у справі
була залучена правонаступниця ОСОБА_7.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відступлення часток позивачів у
статутному капіталі Колективного
проектно-кошторисного бюро побуту
ОСОБА_8 порушує права позивачів.

Такий висновок суду є вірним та таким,
що відповідає встановленим обставинам.

Судом встановлено, що засновниками
підприємства були:

- ОСОБА_3 з часткою в статутному
фонді 17%;

- ОСОБА_4 із часткою в статутному
фонді 8%;

- ОСОБА_1 з часткою в статутному
фонді 48%;

- ОСОБА_10 з часткою в статутному
фонді 27%.

Рішенням зборів засновників
підприємства від 19 березня 2008 року, які
проводились лише за участю двох
відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_1,
позивачів було виключено з числа
засновників підприємства та
затверджено новий розподіл часток у
статутному фонді, зокрема: ОСОБА_10
володіє 39,5% статутного капіталу
підприємства, а ОСОБА_1 - 60,5% статутного
капіталу (а.с.57-58).

24 березня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_10
звернулися до загальних зборів
засновників даного підприємства із
заявами про виведення їх зі складу
засновників підприємства та
відступлення належних їм часток у
статутному фонді ОСОБА_8 (а.с.50, зворот).

В цей же день відбулися загальні збори
засновників Колективного
проектно-кошторисного бюро побуту, на
яких були присутні ОСОБА_10 та ОСОБА_1, та
які прийняли рішення про прийняття до
складу засновників підприємства
ОСОБА_8, про вихід зі складу засновників
ОСОБА_10, ОСОБА_1, про продаж їхніх часток
ОСОБА_8 (а.с.51).

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 27 січня 2010 року
визнано незаконними рішення від 19 та 20
березня 2008 року загальних зборів
засновників підприємства «Колективне
проектно-кошторисне бюро побуту» про
виключення ОСОБА_3 з числа засновників
підприємства та затвердження нового
розподілу часток в статутному фонді.

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 13 жовтня 2008
року визнано незаконними рішення від 19
та 20 березня 2008 року загальних зборів
засновників підприємства «Колективне
проектно-кошторисне бюро побуту» про
виключення ОСОБА_4 з числа засновників.

Дані судові рішення набрали законної
сили.

Оскільки рішення загальних зборів
засновників підприємства про
виключення із числа засновників
позивачів та про затвердження нового
розподілу часток у статутному фонді
були визнані судовими рішеннями
незаконними, то відповідно послідуючі
дії засновників про відчуження часток,
зокрема позивачів, є також незаконними.

З огляду на викладені обставини, суд
першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про
непідвідомчість даної справи суду
загальної юрисдикції, оскільки, на
думку апелянта, спір стосується
корпоративних прав і повинен
розглядатися в господарському суді.

Відповідно до змісту п.3 постанови
Пленуму Верховного Суду України №13 від
24.10.2008 року «Про практику розгляду
судами корпоративних спорів» та п.13
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» у порядку цивільного
судочинства підлягають розгляду
справи, пов»язані зі створенням,
діяльністю, управлінням інших
суб»єктів господарювання, які не є
господарськими товариствами
(кооперативи, приватні, колективні
підприємства тощо), якщо стороною у
справі є фізична особа.

Із статуту Колективного
проектно-кошторисного бюро побуту
вбачається, що за своєю
організаційно-правовою формою це є
колективне підприємство, а не
господарське товариство.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно вважав, що спір належить до
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Є безпідставними доводи апеляційної
скарги про те, що частки позивачів в
статутному фонді підприємства є
меншими, ніж 17% та 8%. При цьому колегія
суддів виходить з наступних підстав.

Так, з протоколу загальних зборів
засновників підприємства від 17 березня
2008 року вбачається, що зборами було
прийнято рішення про строки збільшення
розміру статутного фонду Бюро. При
цьому, розмір частки в статутному фонді
підприємства на день проведення зборів
ОСОБА_3 становив 17%, вона мала внести
протягом 14 днів додатковий внесок в
розмірі 51000 грн. Розмір частки в
статутному фонді підприємства ОСОБА_4
становив 8%, він мав протягом 14 днів
внести додатковий внесок в розмірі 24000
грн. Відповідно до рішення такий строк
внесення додаткового внеску починає
спливати з моменту повідомлення
засновника про реєстрацію змін щодо
розміру статутного фонду Бюро та
строків його збільшення (а.с.54-56).

В матеріалах справи відсутні докази
повідомлення позивачів про реєстрацію
змін щодо розмірів статутного фонду
Бюро та строків його збільшення.

Що стосується рішення зборів
засновників підприємства від 19 березня
2008 року, яким було проведено новий
розподіл часток в статутному фонді
Бюро між ОСОБА_10 та ОСОБА_1, то це
рішення зборів в подальшому за
рішенням суду було визнано недійсним
(а.с.57-58, 22-23).

Крім цього, з протоколу загальних
зборів засновників від 20 березня 2008
року про виплату позивачам вартості
частини майна Бюро вбачається, що
відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_1
визнавали на момент виключення із
числа засновників позивачів їх частки
в статутному фонді Бюро в розмірі 17% та
8% (а.с.60).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
на момент порушення права позивачів,
яке підлягає поновленню, частка ОСОБА_3
в статутному фонді Бюро становила 17%, а
частка ОСОБА_4 становила 8%.

Колегія суддів також не погоджується з
доводами апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог.

Так, в прохальній частині позовної
заяви позивачі просили визнати
недійсною цивільно-правові угоди між
відповідачами ОСОБА_10, ОСОБА_1 та ОСОБА_8
про передачу права власності на частки
у статутному фонді підприємства в
частині належним позивачам часток
відповідно в розмірі 17% та 8% статутного
фонду.

Мотивуючі позовні вимоги, позивачі
зазначали предмет та підстави позову.
При розгляді справи суд встановив, що
передача права власності часток у
статутному фонді підприємства між
відповідачами відбулася шляхом
написання ОСОБА_10 та ОСОБА_1
нотаріально посвідчених заяв про
відступлення своїх часток у статутному
фонді ОСОБА_8

Судом було встановлено, що дане
підприємство за своєю організаційною
формою є колективним підприємством.

Нормами Господарського кодексу
України та Цивільного кодексу України
не встановлено порядок відчуження
учасником підприємства своєї частки у
його статутному (складеному) капіталі.

Нормативний акт, який би чітко
врегульовував взаємовідносини
учасників колективного підприємства,
на даний час відсутній.

Поняття "відступлення частки" з
юридичної точки зору означає передачу
корпоративного права або сукупності
своїх прав та обов'язків, що витікають
із участі в товаристві. "Відступлення" -
це угода, пов'язана з передачею частки в
статутному фонді товариства, укладення
якої можливе на підставі ст. 4 ЦК, де
встановлено, що "цивільні права та
обов'язки виникають: з угод,
передбачених законом, а також з угод,
хоч і не передбачених законом, але які
не протирічать йому…".

Отже, відступлення частки у статутному
фонді фактично є угодою про відчуження
між особою, яка відступає свою частку
та особою, якій відступається ця частка
(набувач).

А тому, суд першої інстанції в своєму
рішенні визнав частково недійсними
угоди про відступлення часток у
статутному фонді колективного
проектно-кошторисного бюро побуту, а
саме: заяву ОСОБА_1 від 24.03.2008 року та
заяву ОСОБА_10 від 24.03.2008 року в частині
відступлення часток ОСОБА_3 у розмірі 17%
та ОСОБА_4 у розмірі 8%.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції не змінив ні предмет, ні
підставу позову, а лише правильно
виклав вимоги позивачів.

Рішення суду першої інстанції
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах
якого діє ОСОБА_2. відхилити .

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 26 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий: підпис

Судді: підписи