У Х В А Л А

27 жовтня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого Дмитренко А. М.

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 клопотання ОСОБА_1 про
визнання на території України рішення
іноземного суду, що не підлягає
примусовому виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

24.09.2014 року до Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
надійшло клопотання ОСОБА_1 про
визнання на території України рішення
суду Графства Барнет Сполученого
королівства Великої Британії від 12.03.2013
року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, рішення набрало законної сили
16.05.2013 року.

За ухвалою судді від 15.10.2014 року
клопотання ОСОБА_1 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в відкритому судовому засіданні.

В судове засідання ОСОБА_1 не з’явився,
надав письмову заяву щодо розгляду
справи без його участі, в якій вказав на
те, що подане ним клопотання підтримує.

Представник заінтересованої особи -
відділу ДРАЦС реєстраційної служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції в судове засідання
не з’явився, про час розгляду справи
повідомлені належним чином, до суду
було надіслано листа, в якому вказано
на те, що відділ ДРАЦС заперечень щодо
задоволення цього клопотання не має.

Оглянувши матеріали справи, суд дійшов
висновку про задоволення клопотання з
наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 03.11.2006
року у відділі РАЦС Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
Київської області було зареєстровано
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, актовий
запис за № 1713, що стверджується копією
свідоцтва про шлюб.

А 12.03.2013 року судом Графства Барнет
Сполученого королівства Великої
Британії прийнято рішення по справі ВТ
12D00558 між ОСОБА_1 –заявником та ОСОБА_3,
згідно якого шлюб, укладений 03.11.2006 року
у ЗАГСі Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
Київської області, розірвано, якщо
вагома причина для його збереження не
надана суду протягом шести тижнів з
моменту прийняття цього рішення,
оскільки така причина не була надана
суду, рішення було прийняте остаточно 16
травня 2013 року і шлюб розірвано.

Наведене стверджується копією цього
рішення в матеріалах справи, рішення
містить печатку суду та апостиль, до
рішення додано його переклад з
англійської мови, виконаний
перекладачем ОСОБА_4, справжність
підпису якої засвідчено приватним
нотаріусом Білоцерківського міського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_5, зареєстровано в
реєстрі за № 2850, 2860, особу перекладача
встановлено, дієздатність та
кваліфікацію нотаріусом перевірено.

З тексту рішення вбачається, що воно не
потребує в подальшому примусового
виконання в Україні.

В п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.12.1999 року за № 12 «Про
практику розгляду судами клопотань про
визнання й виконання рішень іноземних
судів та арбітражів і про скасування
рішень, постановлених у порядку
міжнародного комерційного арбітражу
на території України» вказується на те,
що клопотання про визнання й виконання
рішень іноземних судів суд розглядає у
визначених ними межах і не може входити
в обговорення правильності цих рішень
по суті, вносити до останніх будь-які
зміни.

Згідно приписів ст.399 ЦПК України
рішення іноземного суду , що не
підлягає примусовому виконанню,
визнається в Україні, якщо його
визнання передбачено міжнародними
договорами, згода на обов’язковість
яких надана Верховною Радою України,
або за принципом взаємності.

Між Україною та Сполученим
королівством Великої Британії не
укладено міжнародних договорів, які б
регулювали питання визнання рішень
іноземних судів, а тому підлягає
застосуванню принцип взаємності.

Згідно з положеннями ст.11 Закону
України «Про міжнародне приватне
право» суд чи інший орган затосовує
право іноземної держави незалежно від
того, чи застосовується у відповідній
іноземній державі до подібних
правовідносин право України, крім
випадків, якщо застосування права
іноземної держави на засадах
взаємності передбачене законом
України або міжнародним договором
України. Якщо застосування права
іноземної держави залежить від
взаємності, вважається, що вона існує,
оскільки не доведено інше.

Отже, в цій статті закріплена
презумпція існування взаємності за
умови недоведення іншого.

У відповідності до вимог ч.ч. 6,7 ст.401 ЦПК
України за наслідками розгляду
клопотання, а також заперечення у разі
його надходження суд постановляє
ухвалу про визнання в Україні рішення
іноземного суду та залишення
заперечення без задоволення або про
відмову у задоволенні клопотання про
визнання рішення іноземного суду, що не
підлягає примусовому виконанню.

У визнанні в Україні рішення
іноземного суду, що не підлягає
примусовому виконанню, може бути
відмовлено з підстав, встановлених
статтею 396 цього Кодексу.

Згідно ст.396 ЦПК України клопотання про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду не
задовольняється у випадках,
передбачених міжнародними договорами,
згода на обов’язковість яких надана
Верховною Радою України. Якщо
міжнародними договорами, згода на
обов’язковість яких надана Верховною
Радою України, такі випадки не
передбачено, у задоволенні клопотання
може бути відмовлено: якщо рішення
іноземного суду за законодавством
держави, на території якої воно
постановлено, не набрало законної сили;
якщо сторона, стосовно якої
постановлено рішення іноземного суду,
була позбавлена можливості взяти
участь у судовому процесі через те, що
їй не було належним чином повідомлено
про розгляд справи; якщо рішення
ухвалене у справі, розгляд якої
належить виключно до компетенції суду
або іншого уповноваженого відповідно
до закону органу України; якщо
ухвалене рішення суду України у спорі
між тими самими сторонами, з того ж
предмета і на тих же підставах, що
набрало законної сили, або якщо у
провадженні суду України є справа у
спорі між тими самими сторонами, з того
ж предмета і на тих же підставах до часу
відкриття провадження у справі в
іноземному суді; якщо пропущено
встановлений міжнародними договорами,
згода на обов’язковість яких надана
Верховною Радою України, та цим Законом
строк пред’явлення рішення іноземного
суду до примусового виконання в
Україні; якщо предмет спору за законами
України не підлягає судовому розгляду;
якщо виконання рішення загрожувало б
інтересам України; в інших випадках,
встановлених законами України.

Судом встановлено, що рішення суду
Графства Барнет Сполученого
королівства Великої Британії набрало
законної сили 16.05.2013 року, участь у
розгляді справи приймали обидві
сторони, рішення винесено в межах
компетенції вказаного суду, також у
провадженні суду України не перебуває
справа про спір між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
же підстав.

Крім того, вказане вище рішення
винесено у справі, розгляд якої згідно
переліку, наведеного у ст.77 Закону
України «Про міжнародне приватне
право», не належить виключно до
компетенції суду або іншого
уповноваженого відповідно до закону
органу України.

Отже, підстав для відмови в задоволенні
цього клопотання в судовому засіданні
не встановлено, а тому суд дійшов
висновку, що клопотання ОСОБА_1 про
визнання рішення іноземного суду
підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись
Законом України «Про міжнародне
приватне право», ст.ст. 394, 396, 399-401 ЦПК
України, суд-

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 – задовольнити.

Визнати на території України рішення
суду Графства Барнет Сполученого
королівства Великої Британії від 12
березня 2013 року про розірвання шлюбу по
справі ВТ 12D00558 між ОСОБА_1 –заявником
та ОСОБА_3, яке було прийняте остаточно
16 травня 2013 року.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом п’яти днів з дня її
проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя ОСОБА_6