Єдиний унікальний номер: 378/494/14-ц
Провадження № 2/378/155/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р.
Ставищенський районний суд Київської
області в складі:

головуючого - судді: Галич
Ю. М.

за участю секретаря:
Заболотня Ю .В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Ставище
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся
ОСОБА_1, посилаючись на те, що він
позичив відповідачу 30000 тисяч гривень,
а відповідач зобов'язалася повернути
борг до 01 липня 2012 року. На вимогу
позивача, відповідач 02 січня 2012 року
склала письмову розписку, яка
підтверджує факт укладення договору,
де зазначила строк повернення боргу,
проте борг відповідач не повертає і
ухиляється від виконання свого
зобов'язання. Позивач просить суд
стягнути з відповідача на його користь
борг в сумі 30000 тисяч гривень та судовий
збір.

Позивач в судове засідання не прибув,
до суду подав заяву, відповідно до якої
позовні вимоги підтримує, справу
просить розглядати у його відсутність.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, та в якості
свідка суду пояснив, що грошові кошти у
позивача не позичав, а розписку про
позику написав під психологічним
тиском позивача, який погрожував
розповсюдити про неї компрометуючі її
фотокартки і відео та шантажував її
цим. Крім того по справі відсутні прямі
докази того, що вона брала кошти у
позивача і розписка не підтверджує
факт передачі їй коштів позивачем.

Представник відповідача ОСОБА_3 також
заперечила проти задоволення позову та
пояснила, що позивач не довів тих
обставин, що позичав кошти
відповідачці, крім того позивач
шантажував відповідачку
компрометуючим її відео і вона
написала розписку під психологічним
тиском і сама розписка не містить
доказів передачі коштів позивачем,
відповідачці.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду пояснили,
що їм нічого не відомо про те, що їхня
дочка, відповідачка по справі, позичала
грошові кошти у позивача, про розписку
ОСОБА_2 і зобов'язання нею повернути
кошти позивачу вони дізналися від
відповідачки приблизно місяць назад,
проте ніяких позичених коштів вони в
неї не бачили і про них не знали.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення відповідача та
його представника, свідків дослідивши
подані письмові докази, вважає, що
позов підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до копії розписки від 2
січня 2012 року, відповідачка ОСОБА_2, до 01
липня 2012 року зобов'язувалася віддати
ОСОБА_1 30 тисяч гривень (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

У відповідності зі ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що з відповідача, слід
стягнути на користь позивача 30 тисяч
гривень за вищевказаним договором
позики, поскільки в справі є розписка
від 02 січня 2012 року, згідно якої
відповідачка ОСОБА_2, до 01 липня 2012 року
зобов'язувалася віддати ОСОБА_1 30 тисяч
гривень, що не зробила у зазначені в
розписці строки та не повернула їх на
час розгляду справи. Інших доказів
того, що відповідач по справі не
отримував коштів від позивача, писав
розписку під психологічним тиском в
судовому засіданні не добуто і
відповідач не надав суду доказів на
підтвердження своїх тверджень та
заперечень. Навіть якщо існують
фотографії та відео, що компрометують
відповідачку, то вона не надала суду
будь- яких доказів того, що позивач
шантажував її ними та під примусом
заставив її написати розписку, крім
того датою написання розписки є 02 січня
2012 року і з того часу відповідачка не
зверталася до правоохоронних органів з
приводу незаконного впливу на неї чи
психологічного тиску під яким нею було
написано вищезазначену розписку
позивачу. Враховуючи викладене суд
визнає наявну в справі розписку ОСОБА_2
як доказ на підтвердження укладення
договору позики та його умов, тобто
зазначення строку повернення грошових
коштів позивачу.

З відповідача також слід стягнути на
користь позивач судові витрати,
понесені позивачем по сплаті судового
збору.

Керуючись ст. ст. 509, 525. 526, 530, 1046, 1047, 1049,1050
ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212, 214-215,
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 жителя АДРЕСА_2,
заборгованість за договором позики в
розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 300 (триста) гривень, а всього 30300
(тридцять тисяч триста) гривень.

Повне рішення виготовити на 1 липня 2014
року.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Київської області через Ставищенський
районний суд Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя
Ю. М. Галич