Справа № 465/3912/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4785/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
представника позивача - Федорюк І.І.,

представника
відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 11 грудня 2013 року у справі
за позовом публічного акціонерного
товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором кредиту,-

в с т
а н о в и л а:

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 11.12.2013 року позов
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Фольксбанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 839261 грн. 11 коп. та судовий збір
у розмірі 3326 грн.

Рішення суду оскаржили відповідачі
ОСОБА_5, ОСОБА_5, просять його скасувати
з підстав неповного з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Свої доводи апелянти обґрунтовують
тим, що вимога про стягнення 40 тисяч
доларів США основного боргу є
безпідставною, оскільки позичальник
ОСОБА_5 не отримувала вказаних коштів і
вважає, що в заявах про видачу готівки в
графі підпис отримувача стоїть не її
підпис. У зв»язку з цим вважають, що
розрахунок заборгованості нарахованих
процентів не є об»єктивним і по своїй
суті повністю безпідставним. Вказують,
що на момент звернення позивача із
позовною заявою, жодних порушень умов
кредитного договору не було. Крім того,
зазначають, що на момент звернення до
суду з вказаним позовом позивач
втратив право вимоги до поручителя,
оскільки сплив шестимісячний строк для
пред»явлення такої вимоги у зв»язку з
невиконанням позичальником умов
кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони апелянтів в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
сторони позивача, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.09.2007 року між
ВАТ «Електрон Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Фольксбанк»
(кредитодавцем) та відповідачем ОСОБА_5
(позичальником) укладено кредитний
договір №КF 44824, предметом якого була
позика грошей в сумі 110 тисяч доларів
США, яку позичальник зобов»язана була
повернути у строк не пізніше 24.09.2027 року
із сплатою 11,5% річних за користування
кредитом, шляхом сплати щомісячних
платежів у встановлених договором та
додатковими угодами до нього строки та
розмірах згідно з графіком погашення
кредиту (а.с.9-25).

Забезпечення виконання боржником
зобов»язань за кредитним договором
було забезпечено порукою відповідача
ОСОБА_5 за договором поруки №РО 96490 від
03.03.2009 року, укладеним між ВАТ
«Фольксбанк» та ОСОБА_5 (а.с.26).

Згідно з п.3.2 кредитного договору,
надання кредиту здійснювалось банком
частинами протягом року з дня
укладення кредитного договору у
готівковій формі. Датою надання
кредиту є дата отримання позичальником
суми кредиту з каси банку.

Згідно з розпорядженнями банку по
вказаному кредитному договору,
позичальнику було надано кредит
траншами через касу банку, а саме: 27
вересня, 29 жовтня, 08 та 21 листопада, 14, 20
та 26 грудня 2007 року, 16 січня 2008 року
(а.с.27- 34).

Посилання сторони апелянтів на те, що
деякі із заявок на видачу готівки на
суму 40 тисяч доларів США підписані не
позичальником, а іншою особою, є
безпідставними і не є підтвердженням
тієї обставини, що позичальник гроші на
вказану суму від банку не отримала,
оскільки видача готівки здійснювалась
банком через касу при пред»явленні
паспорта позичальника, про що
відображено у цих заявках. Крім того, на
спростування таких доводів апелянтів,
стороною позивача було надано довідку
банку від 09.06.2011 року про
заборгованість за кредитним договором
станом на вказану вище дату у розмірі
104132,80 доларів США, яка пред»являлась
для ознайомлення позичальнику і
остання погодилась із змістом цієї
довідки (а.с.117), а також додаткові угоди
з додатками до них (графіками погашення
кредиту), укладеними 23.06.2011 року між
банком і позичальником, та між банком і
поручителем, щодо строків, розміру
щомісячних платежів та порядку
погашення кредиту (а.с.118-121), в яких
позичальник визнає, що на момент
укладення таких угод основний борг по
тілу кредиту становив 100938,62 доларів
США. Цими ж угодами підтверджується й
та обставина, що поручитель теж знав
про розмір існуючого боргу
позичальника перед банком.

Таким чином, ці документи ще раз
підтверджують той факт, що позичальник
отримала кредит саме у розмірі 110 тисяч
доларів США, а тому доводи апелянтів в
цій частині є безпідставними і не
спростовують висновків суду.

Судом встановлено, що в порушення умов
кредитного договору, позичальник
допустила прострочення сплати тіла
кредиту та процентів за користування
ним у грудні 2011 року (а.с.5).

Цей факт визнали обидві сторони.

Згідно розрахунку заборгованості за
кредитним договором (а.с.5),
заборгованість позичальника перед
банком станом на 19.03.2012 року становила
105104,71 доларів США, що еквівалентно 839261,11
грн., з яких: 100632,62 доларів США (803551,47
грн.) - заборгованість по тілу кредиту,
4417,11 доларів США (35270,62 грн.) -
заборгованість за процентами, 54,98
доларів США - пеня.

Право банку вимагати дострокового
повернення всієї суми кредиту із
сплатою процентів за користування
кредитними коштами та пені у випадку
прострочення сплати позичальником
визначеного договором платежу,
закріплене в ч.2 ст.1050 Цивільного
кодексу (далі-ЦК) України та у п.5.2.9
кредитного договору.

Пунктом 5.2.9 кредитного договору також
передбачено, що якщо банк вимагає
повернення кредиту, то воно повинно
бути здійснене протягом тридцяти
календарних днів з дати одержання
повідомлення про таку вимогу від банку,
але в будь-якому разі не пізніше сорока
п»яти календарних днів з дня
направлення банком такої
вимоги-повідомлення.

15.02.2012 року банк направляв позичальнику
та поручителю письмову вимогу про
дострокове повернення всієї суми
кредиту та сплати нарахованих
процентів за користування ним, а також
пені і штрафних санкцій в
добровільному порядку протягом 30
календарних днів з дати одержання
вимоги, але в будь-якому випадку не
пізніше 45 календарних днів з дня
направлення банком цієї вимоги, з
попередженням про наслідки
невиконання такої вимоги у
встановлений банком строк, - повернення
достроково всього кредиту із сплатою
процентів та штрафних санкцій в
судовому порядку та шляхом звернення
стягнення на заставлене майно (а.с.35, 36).

Відповідачі, не заперечили факту
отримання ними цієї вимоги.

У відповідності до ч.4 (друге речення)
ст.559 ЦК України, у разі, якщо строк дії
договору поруки не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов»язання не
пред»явить вимоги до поручителя.

Згідно з роз»ясненнями Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладеними в постанові №5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» (п.24), у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов»язань за кредитним договором,
строк пред»явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих в кредит коштів має
обчислюватись з моменту настання
строку погашення зобов»язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання
зобов»язання у повному обсязі або у
зв»язку із застосуванням права на
повернення кредиту достроково.

Таким чином, враховуючи ту обставину,
що у зв»язку із застосуванням права
банку на повернення кредиту достроково
та настанням строку виконання цього
обов»язку боржниками через 30
календарних днів з дати отримання ними
повідомлення (вимоги) банку, але в
будь-якому випадку не пізніше, ніж
через 45 календарних днів з дня
направлення банком цієї вимоги
(встановлення кредитодавцем нового
строку виконання зобов»язання), банк,
звернувшись у липні 2012 року з позовом
до суду про солідарне стягнення з
позичальника та поручителя всієї суми
заборгованості за кредитом, дотримався
встановленого частиною четвертою
статті 559 ЦК України шестимісячного
строку для пред»явлення вимоги до
поручителя, а тому правових підстав
визнавати поруку припиненою немає.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вирішив спір, застосувавши
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, які б були підставою для зміни
чи скасування рішення, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 11 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца
Ю.Г.