Номер провадження: 22-ц/785/8260/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» в
особі Одеської обласної дирекції про
встановлення нікчемності правочину, за
апеляційною скаргою представника ПАТ
«Укрсоцбанк» на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 16 липня 2014
року, -

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулась
з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі
Одеської обласної дирекції про
встановлення нікчемності правочину.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка посилалася на те, що
відповідно до укладеного кредитного
договору № 2008/695-Ф03.14/54 від 20 червня 2008
року вона отримала кредит в розмірі 54000
доларів США зі сплатою 13,50 % річних та з
кінцевим терміном погашення
заборгованості за кредитом до 19 червня
2018 року. Починаючи з жовтня 2008 року курс
гривні відносно валюти кредиту - долару
США, став знижуватися, а з листопада 2008
року стрімко впав. Витрати позивачки на
погашення кредиту значно зросли. У
зв'язку із тим, що позичальник не міг
передбачити таких змін курсу
національної валюти, він не є фахівцем
в галузі фінансів. При цьому Банк
продовжував вимагати від позивачки
щомісячно сплачувати встановлену суму
ануїтентного платежу у доларах США.
Позивачка вважала, що кредитний
договір не містить застережень щодо
предмету договору, а саме договір не
містить умов, відносно сторони, на яку
покладаються валютні ризики під час
виконання зобов'язань, тобто сторони в
належній формі не досягли згоди з усіх
істотних умов договору. На підставі
наведеного позивач просив встановити
нікчемність кредитного договору №
2008/695-Ф03.14/54 від 20 червня 2008 року.

Представник позивача в судому
засіданні підтримав позов.

Представник відповідача позов не
визнав.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 16 липня 2014 року позов
задоволений. Встановлено нікчемність
Договору кредиту № 2008/695-Ф03.14/54 від 20
червня 2008 року, укладеного між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та
ОСОБА_2

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду представник ПАТ «Укрсоцбанк»
подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції посилався на те, що 20 червня
2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» в особі
Одеської обласної дирекції уклав з
позивачкою договір кредиту №
2008/695-Ф03.14/54, відповідно до якого
позивачка отримала кредит в розмірі
54000,00 доларів США зі сплатою 13,50 % річних
та з кінцевим терміном погашення
заборгованості за кредитом до 19 червня
2018 року.

Умовами договору передбачено, що
погашення кредиту та сплата
нарахованих процентів розраховані на
весь строк користування кредитом і
разом дорівнює фіксованій сумі (сума
ануїтетного платежу) - 825 доларів 59
центів США щомісячно. Курс гривні
встановлений Національним Банком
відносно валюти Договору - долару США,
на день укладання договору складав: за 1
долар США - 4 гривні 85 копійок. Таким
чином, на день укладання договору сума
ануїтентного платежу в національній
грошовій одиниці дорівнювала 4004 гривні
11 копійок.

Починаючи з жовтня 2008 року курс гривні
відносно валюти кредиту - долару США,
став знижуватися, а з листопада 2008 року
стрімко впав. Витрати позивачки на
погашення кредиту значно зросли. У
зв'язку із тим, що позичальник не міг
передбачити таких змін курсу
національної валюти, він не є фахівцем
в галузі фінансів. При цьому Банк
продовжував вимагати від позивачки
щомісячно сплачувати встановлену суму
ануїтентного платежу у доларах США.

Яка із сторін Договору несе валютні
ризики під час виконання зобов'язань
ані у кредитному договорі, ані у
додатковій угоді не зазначено. Банк не
визнає нікчемності зазначеного
правочину, вимагає від позивачки
подальшого виконання його умов.

В кредитному договорі є недоліки. А
саме: невизначеність сторони договору,
на яку покладається відповідальність
за наслідки змін валютного курсу
національної валюти відносно валюти
договору.

Згідно приписів пункту 3.8. «Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту»,
затверджених Постановою правління
Національного Банку України № 168 від
10.05.2007 року (Правила) - у разі надання
кредиту в іноземній валюті банки
зобов'язані під час укладення
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за кредитним
договором несе споживач; надати
інформацію щодо методики, яка
використовується банком, для
визначення валютного курсу, строків і
комісій, пов'язаних з конвертацією
валюти платежу у валюту зобов'язання
під час погашення заборгованості за
кредитом та процентами за користування
ним.

Згідно ст. 56 Закону України «Про
Національний Банк України» -
нормативно-правові акти Національного
банку видаються у формі постанов
Правління Національного банку, а також
інструкцій, положень, правил, що
затверджуються постановами Правління
Національного банку. Вони не можуть
суперечити законам України та іншим
законодавчим актам України і не мають
зворотної сили, крім випадків, коли
вони згідно з законом пом'якшують або
скасовують відповідальність.

Відповідно до ст. 638 ЦПК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, визначені законом як істотні або
є необхідними для договорів даного
виду.

Договір кредиту № 2008/695-ФОЗ.14/54 від 20
червня 2008 року в час, коли Правила
вступили в силу і їх вимоги мали бути
обов'язковими для сторін. Договір не
містить умов відносно сторони, на яку
покладаються валютні ризики під час
виконання зобов'язань. Сторони
договору в належній формі не досягли
згоди з усіх істотних умов договору, -
зміст договору суперечить актам
цивільного законодавства, а саме
зазначеним Правилам, що є частиною
банківського законодавства, тобто
сторони при укладенні договору не
виконали вимог ч. 1ст. 203 і ч. 1ст. 628 ЦК
України.

Згідно приписів ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). Договір кредиту №
2008/695-Ф03.14/54 від 20 червня 2008 року,
укладений між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«УКРСОЦБАНК» та громадянкою ОСОБА_2 є
нікчемним правочином, і, як зазначено у
пункті 5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» - вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
бути пред'явлено окремо без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину.

Для кредитних договорів, що надаються в
іноземній валюті банківське
законодавство встановило
необхідність/обов'язковість
досягнення між сторонами згоди щодо
сторони договору, на яку покладається
відповідальність за валютні ризики.

Згідно приписів п. п. «в» пункту 2.1.
Правил банки зобов'язані перед
укладенням кредитного договору надати
споживачу в письмовій формі інформацію
про орієнтовну сукупну вартість
кредиту; згідно приписів пункту 1.3.
Правил банки зобов'язані забезпечувати
виконання Правил під час укладання
кредитних договорів та у разі усних та
письмових звернень споживачів.

Згідно з вимогами п. п. «д» п. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про орієнтовну сукупну
вартість кредиту з урахуванням усіх
витрат, у тому числі і витрат,
пов'язаних з його поверненням.

За ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови що визначені законом як
істотні або є необхідними для
договорів даного виду.

Ціна Договору кредиту є істотною
умовою договору. Сторони не дійшли
згоди щодо суми Договору і не зазначили
ціну договору, до якої поряд з сумою
кредиту входять і інші складові, в тому
числі витрати, пов'язані з поверненням
кредиту, обслуговуванням тощо.

За викладених підстав суд першої
інстанції задовольнив позов в повному
обсязі.

З зазначеними висновками суду першої
інстанції колегія не погоджується.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено,
що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 215 ЦК України визначено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» - саме по собі
зростання/коливання курсу іноземної
валюти не є достатньою підставою для
розірвання кредитного договору на
підставі статті 652 ЦК, оскільки
зазначене стосується обох сторін
договору й позичальник при належній
завбачливості міг, виходячи з динаміки
зміни курсів валют із моменту введення
в обіг національної валюти та її
девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясувати
виконання банками чи іншими
фінансовими установами положення
статей 11, 18, 21 Закону України «Про
захист прав споживачів», а також пункту
3.8 Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року № 168,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо
договорів, укладених після набрання
постановою чинності), де передбачено
обов'язок банків у разі надання кредиту
в іноземній валюті під час укладення
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за цим договором
несе споживач.

При розгляді таких справ суди повинні
враховувати, зокрема, висновки,
викладені у Рішенні Конституційного
Суду України від 10 листопада 2011 року №
15-ра/2011 (справа про захист прав
споживачів кредитних послуг).

Підставою для задоволення позову як
зазначає позивач є те, що кредитний
договір не містить застережень щодо
предмету договору, а саме договір не
містить умов, відносно сторони, на яку
покладаються валютні ризики під час
виконання зобов'язань, тобто сторони в
належній формі не досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Посилання позивача на те, що згідно
приписів пункту 3.8. «Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту», затверджених
Постановою правління Національного
Банку України № 168 від 10.05.2007 року
(Правила) - у разі надання кредиту в
іноземній валюті банки зобов'язані під
час укладення кредитного договору
попередити споживача, що валютні
ризики під час виконання зобов'язань за
кредитним договором несе споживач;
надати інформацію щодо методики, яка
використовується банком, для
визначення валютного курсу, строків і
комісій, пов'язаних з конвертацією
валюти платежу у валюту зобов'язання
під час погашення заборгованості за
кредитом та процентами за користування
ним є обов'язковою підставою для
включення до істотних умов кредитного
договору, а саме зазначення сторони, на
яку покладаються валютні ризики під
час виконання зобов'язань є
безпідставним.

В зазначеному пункті 3.8. Правил не
міститься обов'язку банку включати в
істотні умови кредитного договору
зазначення сторони, на яку
покладаються валютні ризики під час
виконання зобов'язань, а лише
зазначається про обов'язок Банку у разі
надання кредиту в іноземній валюті під
час укладення кредитного договору
попередити споживача, що валютні
ризики під час виконання зобов'язань за
кредитним договором несе споживач;
надати інформацію щодо методики, яка
використовується банком, для
визначення валютного курсу, строків і
комісій, пов'язаних з конвертацією
валюти платежу у валюту зобов'язання
під час погашення заборгованості за
кредитом та процентами за користування
ним.

Сторони дійшли всіх істотних умов при
укладенні кредитного договору,
позивачем не надано доказів того, що в
порушення ч.1 ст. 638 ЦК України при
укладенні договору за заявою позивача
між сторонами не було досягнуто згоди
про включення до умов договору
зазначення сторони, на яку
покладаються валютні ризики під час
виконання зобов'язань.

Крім того в разі не включення за заявою
позивача до умов кредитного договору
зазначення сторони, на яку
покладаються валютні ризики під час
виконання зобов'язань, якби це мало
місце, не є підставою для встановлення
нікчемності договору, а є підставою для
внесення змін до договору відповідно
до положень ст. 651 ЦК України.

На підставі наведеного колегія вважає,
що рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні заявлених позивачем вимог.

При ухваленні рішення з позивача на
користь відповідача підлягають
стягненню понесені судові витрати в
розмірі 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 2, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ПАТ
«Укрсоцбанк» задовольнити. Рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 16 липня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» 121 грн. 80 коп. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша