Справа № 741/1656/13-ц Провадження №
22-ц/795/1818/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Киреєв О. В. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар
В.С.,суддів:Позігуна М.І., Харечко Л.К.
при секретарі:Коваленко Ю.В.за
участю:представника позивача Рожка
С.М., ОСОБА_6 та її адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Носівського районного суду
Чернігівської області від 14 березня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_6 на користь банку заборгованість
за кредитним договором від 01 лютого 2006
року в розмірі 25577,74 грн., посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи
та невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Оскаржуваним рішенням Носівського
районного суду Чернігівської області
від 14 березня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
за кредитним договором у зв'язку зі
спливом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що пунктом 9.12 умов та правил
надання банківських послуг сторони
погодили, що договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання, а якщо
протягом цього терміну жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий же
термін, тобто, на думку апелянта,
ненадання відповідачем заяви про
припинення строку дії договору
свідчить про автоматичну пролонгацію
договору на той же термін. Апелянт
вказує, що суд повинен був застосувати
до спірних правовідносин ч.1 ст. 259 ЦК
України, оскільки ОСОБА_6 договору не
виконала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали цивільної справи
та матеріали кримінальної справи
№2516/1380/12 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.4
ст.191 КК України та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до наступних висновків.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Відмовляючи ПАТ КБ „ПриватБанк" в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив трирічний строк звернення до
суду за захистом порушеного права. З
таким висновком суду першої інстанції
погоджується апеляційний суд, зважаючи
на таке.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідно до
заяви від 01 лютого 2006 року ОСОБА_6
отримала кредит в розмірі 6 000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Як встановлено судом, ОСОБА_6
ознайомлена з умовами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною картою та
тарифами банку і погодилася на
отримання кредиту на запропонованих
банком умовах і ця заява разом з
вказаними умовами, правилами та
тарифами складає між нею та банком
договір про надання банківських
послуг. Зазначені обставини сторони у
суді першої інстанції та у
апеляційному суді не спростовували і
не заперечували(а.с.12, 13).

Звертаючись до суду з позовом 18
листопада 2013 року (згідно відбитка
штампа на поштовому конверті), ПАТ КБ
„ПриватБанк" обгрунтовував свої
вимоги неналежним виконанням
відповідачем умов кредитного договору,
у зв'язку з чим станом на 31.08.2013 року, за
твердженням позивача, у ОСОБА_6
утворилася заборгованість за цим
кредитним договором в сумі 25 577 грн. 74
коп., яка складається з:

- 7340,78 грн. заборгованості за
кредитом;

- 16542,78 грн. заборгованості по
процентах за користування кредитом;

- 500,00 грн. штрафу (фіксована
частина);

- 1194,18 грн. штрафу (процентна
складова).

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк,
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як визначено статтею 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з умовами та правилами надання
банківських послуг, наданими
позивачем, мінімальний обов'язковий
платіж - це розмір боргових зобов'язань
позичальника, які щомісячно підлягають
сплаті позичальником протягом строку
дії картки.

Відповідно до п. 3.1. умов та правил
надання банківських послуг, для
надання послуг банк відкриває клієнту
картрахунки, видає клієнту карти, їх
вид та строк дії вказаний в заяві і в
пам'ятці клієнта, підписанням якого
банк та клієнт укладають договір про
надання банківських послуг (а.с.14-20).

Пунктом 9.12 умов та правил надання
банківських послуг визначено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий же
строк (а.с.18).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відтак, доводи апелянта про те, що
позовна давність не сплинула, оскільки
строк договору не закінчився, а строк
дії картки відповідає строку дії
договору, не ґрунтується на умовах
договору та обставинах справи.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH)
(а.с.14-15).

Отже, кредитним договором передбачені
обов'язкові щомісячні платежі, що
підтверджується правилами
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору.

Згідно з правовою позицією, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 19 березня 2014 року у
справі №6-14цс14, і яка згідно ст.360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст.257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі - зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Як встановлено судом з матеріалів
справи, відповідно до розрахунку
заборгованості, виписки по рахунку
НОМЕР_1 останній платіж ОСОБА_6
здійснила 31 березня 2010 року (а.с.5-11, 47-61).

Доводи апелянта про здійснення ОСОБА_6
останнього платежу 18.05.2011 року
спростовуються випискою по руху коштів
НОМЕР_1 за 18.05.2011 рік та листом ПАТ КБ
«ПриватБанк» №20.1.0.0.0.17 - 20140128/2644,
адресованим ОСОБА_6, із змісту якого
вбачається: «Переказ на кредитну
картку НОМЕР_1 від 18.05.2011 рік суми 0,50 грн.
є службовою операцією проведеною
банком, клієнт до цієї операції
відношення не має. Зарахування на
картку 0,50 грн. було спрямовано на
погашення відсотків» (а.с.82).

Апеляційним судом встановлено, що
строк дії картки ОСОБА_6 НОМЕР_1 був
встановлений до лютого 2009 року
(граничний строк картки - 02/09), останній
платіж здійснено ОСОБА_6 31 березня 2010
року, що свідчить про переривання
строку позовної давності у
відповідності до ст.264 ЦПК України.
Відтак, після переривання
процесуального строку, у ПАТ КБ
«ПриватБанк» перебіг строку позовної
давності розпочався заново - з 31
березня 2010 року.

Перевіряючи законність рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених в суді
першої інстанції вимог, апеляційний
суд, з метою повного, об»єктивного та
всебічного з'ясування обставин справи,
зобов'язав ПАТ КБ «ПриватБанк» надати
суду для огляду в судовому засіданні
оригінал кредитної справи ОСОБА_6 В
судовому засіданні представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» пояснив, що оригінал
кредитної справи був вилучений у банку
в ході проведення слідчих дій, що
підтверджується постановою
Носівського районного суду
Чернігівської області від 01 червня 2010
року (а.с.124) та до цього часу
знаходиться в матеріалах кримінальної
справи № 2516/1380/12.

Зважаючи на доводи апелянта,
апеляційним судом була витребувана та
досліджена кримінальна справа №2516/1380/12
по обвинуваченню Особи 1 у скоєнні
злочинів, передбачених КК України та по
обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.4 ст.191 КК
України, проте, оригінал кредитної
справи ОСОБА_6 у матеріалах цієї
кримінальної справи відсутній.

Як встановлено апеляційним судом з
дослідженої кримінальної справи, в
ході проведення досудового слідства
та під час розгляду кримінальної
справи у суді, предметом дослідження
та доказами у кримінальній справі були
вилучені у позивача банківські
документи щодо зарахування та виплати
заробітної плати ОСОБА_6 на її
зарплатну банківську карту.

Як встановлено апеляційним судом з
матеріалів кримінальної справи,
кредитні правовідносини між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 не були
предметом досудового слідстава і не
досліджувались під час слухання
кримінальної справи судом, кредитня
справа ОСОБА_6 у ПАТ КБ»ПриваьБанк»
ніким не вилучалась і не
витребовувалась, що підтверджується,
зокрема, обвинувальним висновком та
вироком Носівського районного суду
Чернігівської області від 09 серпня 2012
року, який набрав законної сили 28
серпня 2012 року (том 10, а.с.1-117, 154-170, 174)

Таким чином, доводи апелянта про
отримання відповідачем в травні 2010
року нової кредитної картки не
підтверджені належними і допустими
доказами та ґрунтуються на припущенні,
що в силу ч.4 ст.60 ЦПК України є
недопустимим.

З матеріалів справи вбачається, що
адвокат ОСОБА_6 - ОСОБА_7 під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, посилаючись на ст. ст. 257, 261
ЦК України, звертався до суду з заявою
про застосування строку позовної
давності (а.с.38).

Отже, останній платіж відповідачем
здійснений 31 березня 2010 року, а відтак
з позовом до відповідача про стягнення
заборгованості банк звернувся 18
листопада 2013 року (згідно відбитка
штампа на поштовому конверті), тобто з
пропуском строку позовної давності.

Разом з тим, ПАТ КБ «ПриватБанк» не
порушував питання про поновлення чи
продовження процесуальних строків,
тоді як відповідач звернувся до суду з
клопотанням про застосування строку
позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції і не
надають підстав для скасування
судового рішення, яке постановлене з
дотриманням вимог закону.

Апеляційним судом не встановлено таких
порушень норм матеріального і
процесуального права, що призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору між сторонами або
таких, що тягнуть за собою безумовне
скасування судового рішення, а тому
відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Носівського районного суду
Чернігівської області від 14 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: