Справа № 333/5728/14-ц
Провадження № 2/333/2347/14
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року          м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
позовну заяву ОСОБА_1 про зняття з
реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В
И В:

17.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Комунарського районного суду
м. Запоріжжя з позовом про зняття з
реєстраційного обліку.

17.07.2014 року зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

У вказаному позові ОСОБА_1 просить суд
зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до положень ст.ст. 55,124
Конституції України та ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаний або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

За змістом зазначеної статті, суд не
має право обирати спосіб захисту на
власний розсуд, оскільки це порушує
принцип диспозитивності та
змагальності цивільного процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав.

Європейський суд з прав
людини у своїй прецедентній практиці
виходить із того, що положення п. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

Вивчивши матеріали позовної заяви,
суддя приходить до наступного
висновку.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом. До
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України,
позови до фізичної особи
пред’являються в суд за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку її проживання або за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її
перебуванням.

Положеннями пункту 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України встановлено, що позовна заява
повинна містити ім'я (найменування)
позивача і відповідача, а також ім'я
представника позивача, якщо позовна
заява подається представником, їх
місце проживання (перебування) або
місцезнаходження, поштовий індекс,
номери засобів зв’язку.

Згідно з п. 1.2 «Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів»,
затвердженого наказом МВС України №
1077, реєстрація місця проживання або
місця перебування особи - внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси, за якою з особою
може вестися офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції.

Місцем проживання фізичної особи
згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти
від місця перебування фізичної особи,
тобто того місця, де вона не проживає, а
тимчасово знаходиться.

За своєю суттю адреса це умовна
кодифікація місця знаходження
об’єкту, яка застосовується з метою
поштового зв’язку. Правила написання
адреси, встановлені Міністерством
зв'язку, для забезпечення
якнайшвидшого пересилання, зберігання
і доставляння поштових відправлень. На
всіх адресах пишеться: назва вулиці,
номер будинку і квартири; назва
населеного пункту, міста; назва району;
назва області, індекс.

Отже позивачу необхідно виконати
вимоги, встановлені п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України, зазначивши відповідачів по
справі, вказавши місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс вищезазначених осіб у
відповідності до встановлених правил.

Відповідно до п. 5 та п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України, позовна заява повинна містити
виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, та зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування.

Позивач дані зобов’язання не виконав,
в позовній заяві не зазначив обставини,
яким останній обґрунтовує позовні
вимоги та не зазначив докази в
підтвердження обставин.

Як роз’яснено в п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» № 2 від 2009 року, позовна
заява за змістом повинна відповідати
вимогам статті 119 ЦПК України. У
зв’язку з цим суди мають звертати
особливу увагу, зокрема, на те, що у
позовній заяві повинні не лише
міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

До відома позивача - поняття доказів
наводиться у ст. 60 ЦПК України, згідно з
якою доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних
доказів є неможливим або у них є
складнощі в поданні цих доказів, мають
право заявити клопотання про
забезпечення цих доказів. У заяві про
забезпечення доказів повинні бути
зазначені: докази, які необхідно
забезпечити; обставини, що можуть бути
підтверджені цими доказами; обставини,
які свідчать про те, що подання
потрібних доказів може стати
неможливим або ускладненим, а також
справа, для якої потрібні ці докази або
з якою метою потрібно їх забезпечити.

Крім того, зміст позовної заяви не
містить посилання позивача на норми
матеріального права.

Також слід зазначити, що питання
реєстрації фізичних осіб та зняття з
реєстраційного обліку є виключною
компетенцією ОСОБА_5 районного відділу
у м. Запоріжжі УДМС України в
Запорізькій області.

Однак, позивачем ОСОБА_5 районний
відділ у м. Запоріжжі УДМС України в
Запорізькій області не зазначений ані
відповідачем по справі, ані третьої
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати трьох днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст. 119-120 ЦПК України,
позовна заява вважається поданою в
день її первісного подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Враховуючи наведене суддя дійшов
висновку, що провадження у справі
неможливо відкрити до усунення
вказаних недоліків, а тому позовну
заяву слід залишити без руху, а
позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя,
-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 про зняття з
реєстраційного обліку - залишити без
руху, надавши триденний строк з дня
отримання копії цієї ухвали для
усунення недоліків.

Роз’яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, позовну
заяву буде визнано неподаною та
повернуто позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва