АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/6921/14
Головуючий 1 інст. Чудовський Д.О.
Справа № 646/3383/14-ц
Доповідач - Хорошевський
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого, судді -
Хорошевського О.М.,

суддів: Івах А.П.,
Пшенічної Л.В.

при секретарі - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 28 серпня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Червонозаводський
районний відділ у м. Харкові Головного
управління державної міграційної
служби України в Харківській області
про усунення перешкод у користуванні
та розпорядженні власністю, виселення
та зняття з реєстрації, -

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом в якому просила виселити
ОСОБА_2 з житлового будинку та зняти
його з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона є власницею 40/100
часток житлового будинку з надвірними
будівлями, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Відповідач проживає в цьому
будинку з 1997 року, зареєстрований з 2006
року. Після розірвання шлюбу у 2012 році,
спільне проживання в зазначеному
житловому будинку стало не можливим,
оскільки відповідач систематично
порушує правила соціального співжиття
та ображає її. За житлово-комунальні
послуги відповідач перестав
сплачувати з травня 2012 року.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 28 серпня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати як ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та ухвалити нове рішення
задовольнивши позовні вимоги
повністю.

Скарга містить посилання на те, що
судом першої інстанції не об'єктивно та
не повно досліджені матеріали справи
та не надано належної оцінки наданим
доказам.

Також зазначила, що проживання в
будинку відповідача перешкоджає їй
розпоряджатись своїм майном на власний
розсуд, чим порушене її право, оскільки
вона вирішила продати належні їй
частини будинку. Вона не має
можливості виконати зобов'язання перед
покупцями по зняттю з реєстрації себе
та всіх зареєстрованих в частині
будинку та передати частини будинку
другій стороні вільну від речей та в
термін до 31 грудня 2014 року.

Крім того, посилалась на порушення
відповідачем правил співжиття. ОСОБА_2
було притягнуто до адміністративної
відповідальності за зверненням ОСОБА_3
до міліції. .

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без задоволення позовні
вимоги суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено, що
відповідач руйнує, псує житловий
будинок чи використовує його не за
призначенням, що відповідач
систематично порушує правила
співжиття та до нього застосовувались
заходи запобігання і громадянського
впливу, що відповідач притягався до
адміністративної або кримінальної
відповідальності, а тому підстави для
застосування правил ст. 116 ЖК України
відсутні.

Судова колегія з таким висновком
погоджується, оскільки він відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що
у обґрунтування своїх позовних вимог
вона посилалась нате, що ОСОБА_2
фактично проживає у належній позивачу
частині житлового будинку з 1997 року,
зареєстрований у цьому будинку з 2006
року. У 2006 році між сторонами було
укладено шлюб, який розірвано у 2012 році.

Через те, що ОСОБА_2 вчиняє сварки,
висловлюється нецензурною лайкою,
погрожує їй, подальше проживання з ним
в одній житловій площі неможливо.

Крім того, вона має намір розпорядитись
належною їй частиною будинку, а
проживання відповідача обмежує її
права власника.

За правилами ч. 4 ст. 156 ЖК України
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє членів сім'ї власника права
користування зайнятим приміщенням.

Згідно ст. 157 ЖК України, членів сім'ї
власника житлового будинку (квартири)
може бути виселено у випадках,
передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Надаючи оцінку доводам позивача та
доказам на які посилалась ОСОБА_1 суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про недоведеність позовних
вимог і відсутності обставин,
передбачених ст. 116 ЖК України.

Те, що відповідач вчиняє сварки та
створює умови за яких користування
позивачем належним їй житлом стає
неможливим не доведено.

Само по собі звернення до
правоохоронних органів не є доказом
такої поведінки відповідача.

Висновків цих органів про
протиправність поведінки ОСОБА_2 суду
не надано. Доказів про те, що він
притягався до відповідальності або, що
до нього застосовувались заходи впливу
суду надано не було.

Не надано і доказів того, що в
результаті дій ОСОБА_2 руйнується або
псується майно належне позивачу.

Оскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, судова
колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова
колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 28 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: