Номер провадження: 22-ц/785/6466/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Оверіної О.В., Журавльова О.Г.,

за участю секретаря судового
засідання Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи,
які не заявляють самостійні вимог щодо
предмету спору - Приморська районна
адміністрація Одеської міської ради,
Одеська міська рада, комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації» Одеської міської ради,
ОСОБА_14, про захист порушеного права,
визнання недійсним правоустановчих
документів на нерухоме майно, за
апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
на рішення Приморського районного
суду міста Одеси від 22.04.2014 року,

встановила:

У квітні 2010 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 звернулись з позовом, який в
процесі розгляду справи уточнили до
Приморської районної державної
адміністрації Одеської міської ради,
до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, 3-ті особи:
Одеська міська рада, ОСОБА_14, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25 про встановлення
порушеного права та визнання права
власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначили, що
спірні допоміжні приміщення К1, К2, К3
становлять єдиний і самостійний об'єкт
права власності квартири №7 і
включення їх до свідоцтв про право
власності відповідачів порушує їх
право власності. Позивачі просили
визнати, за ними, право власності, в
рівних частках, на приміщення квартири
№7, житловою площею 37,3 кв.м., загальною
площею 76,8 кв.м. та на надвірні споруди
К1, К2, К3. Визнати незаконними та
скасувати розпорядження та свідоцтва
про право власності відповідачів на
домоволодіння АДРЕСА_1.

Ухвалою ВССУ від 14.03.2012р. рішення
Приморського районного суду м. Одеси та
рішення апеляційного суду Одеської
області скасовані, справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час повторного розгляду справи в
Приморському районному суді м. Одеси,
позивачі, в обґрунтування позову,
зазначили, що в свідоцтвах про право
власності відповідачів внесені
самочинно збудовані надвірні споруди
Г, Д сараї, З,М сараї, В,Л уборна, Ж,Н
гараж і душ, які перешкоджають
позивачам в користуванні землями
комунальної власності розташованими
по АДРЕСА_1. Позивачі просили поновити
строк позовної давності, захистити
порушене право власності шляхом
визнання недійсними примірників
свідоцтв №9 та №10 про право власності
на домоволодіння, виданих Приморською
районною адміністрацією 06.02.2001р. на ім'я
відповідачів, а також ОСОБА_15 та
ОСОБА_26

Крім того, позивачі змінювали підстави
позову, предмет позову та подавали
заяву про залишення позовної заяви без
розгляду.

В остаточній редакції позивачі просили
ухвалити рішення про захист
порушеного права, визнання недійсними
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11,
ОСОБА_15, виключив з кола відповідачів
Приморську районну адміністрацію м.
Одеси.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 22.04.2014р. позовні вимоги
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
задоволено в повному обсязі.

На рішення суду ОСОБА_26, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11,
подали апеляційну скаргу, в якій
просять рішення суду скасувати,
постановити нове, яким відмовити у
задоволені позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12,
ОСОБА_11 про визнання недійсними
свідоцтв про право власності №9 від
06.02.2001р. та свідоцтва про право
власності №10 від 06.02.2001р., посилаючись
на те, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, не повно та неправильно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, а також, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права.

У судове засідання апеляційного суду
Одеської області, треті особи: Одеська
міська рада, Приморська районна
адміністрація м. Одеси, КП «БТІ ОМР»,
ОСОБА_14, у судове засідання не
з'явилися, про час та місце судового
засідання були повідомлені належним
чином, про причини неявки суду не
повідомили.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України,
неявка сторін, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, доводи
апеляційної скарги, пояснення до
апеляційної скарги та заперечення на
них, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_12, ОСОБА_11, підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення якім суд, виконавши
усі вимоги цивільного судочинства
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно та всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні і які відповідають
вимогам закону про їх належність і
допустимість, або обставин які мають
значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам закону, оскаржуване
рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Згідно із ст. 309 ЦПК України, підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції є неповне з'ясування судом
обставин справи, що мають значення по
справі, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи, та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України, передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, які не
суперечать загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_26,
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12,
ОСОБА_11, самовільно побудували, поряд з
багатоквартирними будинками надвірні
споруди Г,Д - сараї, З,М - сараї, В,Л -
уборна, Е - навіс, Ж,Н - гаражі, душ, після
чого додрукували ці споруди до
первинного тексту свідоцтв про право
власності №9 та №10 від 06.02.2001р., що
порушує права позивачів в користуванні
ними землями комунальної власності.

В підтвердження цього висновку, суд,
послався на наявне у справі експертне
дослідження, а також на те, що в архіві
КП «БТІ ОМР», є лише свідоцтво №9 та №10
від 06.02.2001р., в яких зазначено надвірні
споруди К1, К2, К3, а надвірні споруди Г,Д -
сараї, З,М - сараї, В,Л - уборна, Е - навіс,
Ж,Н - гаражі, душ в свідоцтвах про право
власності ОСОБА_26, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11, які
зберігаються в архіві КП «БТІ ОМР»
відсутні.

Окрім того районний суд вважав, що
ефективним засобом захисту порушеного
права позивачів є визнання недійсним
оспорюваних ними примірників свідоцтв
про право власності на домоволодіння
від 06.02.2001 року під №9 і під №10, які
знаходяться у відповідачів і
використовуються ними з метою
підтвердження прав на нерухоме майно.
Визнання судом недійсними примірників
свідоцтв №9 і №10 від 06.02.2001 року і у
зв'язку із внесенням в них
недостовірних відомостей щодо складу
домоволодіння, на яке видані ці
свідоцтва, не порушує прав
відповідачів. Вони на підставі
оригіналів других примірників даних
свідоцтв, що зберігаються у КП «Бюро
технічної інвентаризації» Одеської
міської ради, можуть отримати їх
дублікати, які не містять неправомірно
додрукованого тексту.

Однак, з таким висновком колегія суддів
погодиться не може з наступних підстав.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи
позивачі та відповідачі є
співвласниками приватного
домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтв про право спільної сумісної
часткової власності. В зв'язку з чим, в
свідоцтвах про право власності на
домоволодіння зазначені усі житлові та
надвірні споруди які входять до складу
цього домоволодіння.

Цей висновок
підтверджується матеріалами справи:
договором дарування ОСОБА_27 ОСОБА_24
77/1000 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (т.2,
а.с.94), свідоцтвом про право на спадщину
за законом ОСОБА_28, ОСОБА_2, ОСОБА_18 від 17
вересня 2010 року (т.2, а.с. 102, 105-108),
свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом ОСОБА_29 від 21 вересня 2011р.(т.2,
а.с.96), договором дарування ОСОБА_23 від
28.12.2001р., в яких зазначені всі надвірні
споруди які відносяться до
домоволодіння АДРЕСА_1.

Правомірним є зазначення надвірних
споруд Г,Д - сараї, З,М - сараї, В,Л -
уборна, Е - навіс, Ж,Н - гаражі, душ у
свідоцтві про право власності ОСОБА_26,
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 №10 від 06.02.2001р. та
у свідоцтві №9 від 06.02.2001р. про право
власності ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11
Копії цих свідоцтв зареєстровані та
знаходяться в архівних матеріалах КП
«БТІ ОМР», що підтверджується листом КП
«БТІ ОМР» від 06.10.2014р. за № 6190-10/366-н (т. 3
а.с. 181-183).

Експертне дослідження № 14917/03, на яке у
рішенні посилається суд першої
інстанції, апеляційний суд не вважає
доказом того, що ОСОБА_26, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11,
додрукували надвірні споруди в свої
свідоцтва про право власності,
оскільки це дослідження не дає
відповіді хто, коли та з якою метою
зробив додрукування в свідоцтвах про
право власності ОСОБА_8 та ОСОБА_11
надвірні споруди, а також про наявність
цих надвірних споруд в свідоцтвах
інших співвласників домоволодіння.

Судом встановлено, що на земельних
ділянках які знаходяться у
користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на
підставі договору від 30.08.1948 р. (т.3 а.с.
185), (роз'яснення департаменту
комунальної власності від 07.11.2013р.) . (т.3
а.с. 184) відповідачами збудовані
надвірні споруди які не можуть
вважатися самовільно побудованими,
оскільки є рішення Приморської
районної ради від 16.05.1996р., лист УАМ м.
Одеси від 23.03.2000р., та розпорядження
Приморської районної адміністрації
від 21.08.2000р. Відсутність будь-яких
самовільних споруд, в тому числі
надвірних споруд підтверджується
технічним паспортом домоволодіння
АДРЕСА_1 від 14.12.2012р.

Районним судом не встановлено
будь-яких порушень прав позивачів
ОСОБА_8 та ОСОБА_10, а тому помилково
дійшов висновку, що відповідачі
перешкоджають позивачам в
користуванні землями комунальної
власності, а також створюють їм
перешкоди у користуванні 183/1000
частинами домоволодіння, застосувавши
приписи ст. 391 ЦК України.

Разом з тим в апеляційній інстанції
встановлено, та позивачами визнано, що
спірні будівлі належать позивачам та
відповідачам на праві спільно ї
власності.

Відповідно правової позиції
висловленої Верховним Судом України
при розгляді справи №6-84цс14, суд
повинен встановити, чи були порушенні,
невизнанні бо оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, і залежно від
установленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог або відмову
в їх задоволенні.

Тобто встановши відсутність порушення
будь-яких прав позивача, суд має
відмовити в задоволенні позову.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, неправильно застосував
норму матеріального права, а саме ст. 21
ЦК України, згідно вимог якої суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії. До актів
індивідуальної дії відносяться
розпорядження, накази, штрафи і т.і.

Свідоцтво про право власності ні яким
чином не може бути визнано правовим
актом індивідуальної дії, саме тому
застосування ст. 21 ЦК України по цій
справі неможливе.

Відповідно до ч. 4 ст. 41
Конституції України, ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Суд першої інстанції визнаючи
недійсним примірники свідоцтв про
право власності на домоволодіння від
06.02.2001 року під №9 і під №10, які
знаходяться у відповідачів і
використовуються ними з метою
підтвердження прав на нерухоме майно,
фактично позбавив право власності не
тільки на спірні не житлові спору, а і
на житло яке не було предметом спору.

Твердження суду, що у разі
визнання свідоцтв про право власності
на домоволодіння від 06.02.2001 року під №9
і під №10 не дійсними не порушить права
відповідачів, оскільки вони на
підставі оригіналів других
примірників даних свідоцтв, що
зберігаються у КП «Бюро технічної
інвентаризації» Одеської міської ради,
можуть отримати їх дублікати, які не
містять неправомірно додрукованого
тексту, є помилковими так як згідно
копій архівних матеріалів надісланих
КП «Бюро технічної інвентаризації»
Одеської міської ради 06.10.2014 року
№6190-10/366-Н (т. 3 а.с. 181-183), в архівних
матеріалах містяться примірники
аналогічні тим що оспорюються.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч.
ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести допустимими та
належними доказами ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору рішення районного на підставі
п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову позивачам у задоволені
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 309, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
- задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду
міста Одеси від 22.04.2014 року - скасувати
і ухвалити нове рішення наступного
змісту.
У задоволені
позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання
недійсними свідоцтв - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Ю.І.Кравець

Судді

О.В.Оверіна

О.Г.Журавльов