Справа №2-2670/11 27.10.2014 27.10.2014 27.10.2014
Провадження №22-ц/784/2306/14
Провадження №22-ц/784/2306/14
Головуючий по 1 інстанції Щербина С.В.
Доповідач апеляційного суду Самчишина
Рішення

Іменем України

27 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Горенко Ю.В.,

з участю:

- представника позивача Кузнецова
В.О.,

- відповідача ОСОБА_3, його
представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою комунальної
установи «Центральний міський
стадіон»

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 02 липня 2014 року
ухвалене за позовом комунальної
установи «Центральний міський
стадіон» до ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог - контрольно
-ревізійне управління в Миколаївській
області, про відшкодування збитків,

встановила:

У травні 2011 року комунальна
установа «Центральний міський
стадіон» пред'явив позов до ОСОБА_3 про
відшкодування збитків.

Позивач зазначав, що з 13 березня
2003 року по 28 лютого 2011 року ОСОБА_3
працював на підприємстві головним
інженером і з ним було укладено договір
про повну матеріальну
відповідальність.

Проведеною в січні-лютому 2011 року
ревізією підзвітних відповідачеві
товарно-матеріальних цінностей
виявлено недостачу металобрухту в
кількості 13, 96 т від демонтажу
колишніх щогл освітлення на суму 36 742
грн. 72 коп. та необґрунтоване списання 1
030 л. пального на суму 4 819 грн. 55 коп.

Наказом № 34 від 17 лютого 2011 року з
ОСОБА_3 в рахунок погашення збитків
стягнуто його середньомісячну
зарплату в сумі 1 638 грн.

Посилаючись на те, що на ОСОБА_3 за
вищевказаним договором та відповідно
до законодавства покладено повну
матеріальну відповідальність за шкоду
заподіяну підприємству при виконанні
трудових обов'язків, уточнюючи позовні
вимоги позивач остаточно просив
стягнути з відповідача на свою користь
4 819 грн. 55 коп. матеріальної шкоди
внаслідок неправильного списання
пального, 36 742 грн. 72 коп. прямої дійсної
шкоди в рахунок вартості нестачі
металобрухту, до Державного бюджету
України - 35 104 грн. 72 коп. збитку та 585
грн. 62 коп. судових витрат.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від
02 липня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову.

-2-

В апеляційній скарзі комунальна
установа «Центральний міський
стадіон», посилаючись на незаконність
рішення суду, просив його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача, в
поданих запереченнях на апеляційну
скаргу, вважав рішення суду законним і
обґрунтованим.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з огляду на
наступне.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції виходив з того, що за шкоду
заподіяну підприємству, внаслідок
порушення трудових обов'язків,
відповідач, з вини якого заподіяно
шкоду, повинен був нести обмежену
матеріальну відповідальність у
розмірі свого середнього місячного
заробітку.

Оскільки за наказом керівника
підприємства із заробітної плати
відповідача в рахунок погашення шкоди
відраховано його середній місячний
заробіток, тому суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів не з усіма
висновками суду погоджується.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що згідно з наказом
№ 32 к від 12 березня 2003 року ОСОБА_3
прийнято на посаду головного інженера
комунальної установи «Центральній
міський стадіон» (т. 1 а.с. 14).

Згідно посадової інструкції, його
посада відносилася до категорії
керівників і він був першим
заступником директора підприємства (т.
1 а.с.7-9).

Відповідно до договору про
матеріальну відповідальність від 13
березня 2003 року відповідальність за
схоронність матеріальних цінностей
покладалася на
матеріально-відповідальну особу -
ОСОБА_3 (т.1 а.с. 13 ).

Ревізією фінансово-господарської
діяльності підприємства виявлено не
оприбуткування 13,96 т. металобрухту,
отриманого від демонтажу щогл
освітлення. Так, за актом приймання -
передачі від 16 травня 2008 року
відповідач безоплатно передав
сторонній організації АТЗТ «МСУ - 28» 13,96
т металоконструкцій на суму 36 742 грн. 73
коп., що не відображено в первинних
документах підприємства позивача.

Крім того, ревізією виявлено, що з
вини відповідача відбулося
безпідставне списання дизельного
пального в кількості 1 030 л на суму 4 819
грн. 55 коп. (т.1 а.с. 197- 251).

Наказом від 17 лютого 2011 року № 34 з
відповідача за вказані випадки
порушення посадової інструкції
стягнуто 1 638 грн. середньомісячної
заробітної плати за завдані збитки
згідно з актом ревізії (т. 1 а.с. 15, 76).

З матеріалів справи вбачається,
що між підприємством позивача та
ЗАТ компанією «Миколаївбудінвест»
07 лютого 2011 року укладено договори
підряду по облаштуванню огорожі
стадіону та надання транспортних
послуг на загальну суму 36 742 грн. 73 коп. В
договорах вказано, що роботи
проводяться ЗАТ компанією
«Миколаївбудінвест» безоплатно, в
рахунок вартості 13,96 т
металоконструкцій, нестача яких
виявлена в акті ревізії. Згідно актів
приймання виконана них робіт від 08
лютого 2011 року вказані роботи виконані.

Зі змісту позовної заяви
вбачається, що позивач просив
задовольнити позов, з підстав
передбачених пунктами 1 та 6 статті 134
КЗпП України.

-3-

Він вказував, що з відповідачем
укладено договір про взяття на себе
повної матеріальної відповідальності
за забезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Частиною 1 статті 130 КЗпП України
встановлено, що працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

Згідно п. 1 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадку коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Пленум Верховного Суду України в
п. 8 постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками» № 14 від
29 грудня 1992 року (зі змінами, внесеними
постановами від 28 березня 1997 року № 3 та
від 03 грудня 1997 року № 12)
роз'яснив, що розглядаючи справи про
матеріальну відповідальність на
підставі письмового договору,
укладеного працівником з
підприємством, установою,
організацією, про взяття на себе повної
матеріальної відповідальності на
забезпечення цілості майна та інших
цінностей (нестача, зіпсування),
переданих йому для зберігання або
інших цілей (п.1 ст. 134 КЗпП України), суд
зобов'язаний перевірити, чи належить
відповідач до категорії працівників, з
якими згідно зі ст. 135 - 1 КЗпП
України може бути укладено такий
договір.

Перелік посад і робіт, які
заміщаються або виконуються
працівниками, з якими підприємством,
установою, організацією можуть
укладатися письмові

договори про повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
збереження цінностей, які були
передані їм для збереження, обробки,
продажу (відпуску), перевезення або
застосування в процесі виробництва,
затверджено постановою Держкомпраці
СРСР і Секретаріатом ВЦРПС 28 грудня
1977року, яка діє в Україні до
теперішнього часу.

Згідно з посадовою інструкцією
головного інженера № 4 від 04 червня
2007 року в посадові обов'язки
відповідача входила експлуатація
матеріально-технічної бази стадіону
відповідно до технічних інструкцій і
вимог безпеки, її розвиток і утримання
в постійній технічній готовності (т.1
а.с.7-9).

Отже, його робота безпосередньо
не була зв'язана із зберіганням,
обробкою, продажем (відпуском),
перевезенням або застосуванням у
процесі виробництва переданих йому
цінностей.

Не внесено посади головного
інженера і до згаданого вище Переліку.

З урахуванням наведеного,
висновок суду про те, що договір про
повну матеріальну відповідальність,
укладений між підприємством та ОСОБА_3,
не має юридичної сили та не може бути
підставною для матеріальної
відповідальності у повному розмірі
заподіяної з його вини шкоди, є вірним.

Пункт 6 статті 134 КЗпП України
передбачає покладання на працівника
матеріальної відповідальності в
повному розмірі у випадках, прямо
передбачених окремими законодавчими
актами.

-4-

Із акту ревізії
фінансово-господарської діяльності
підприємства вбачається, що внаслідок
неналежного контролю з боку
відповідача за експлуатацією та ремонт
матеріально-технічної бази стадіону на
підприємстві (п. 2 Посадової інструкції)
мали місце порушення вимог фінансової
дисципліни та наявність прямої дійсної
шкоди.

Відповідно до п. 3 ст. 8 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», п. 2.14
ст. 2 та п. 3.4 ст. 3 наказу Міністерства
фінансів України № 88 від 24 травня 1995
року «Про затвердження Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» та ст. 2
Інструкції по інвентаризації основних
засобів, нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів та розрахунків, що
затверджена наказом Міністерства
фінансів України від 11 серпня 1994 року №
69 (зі змінами та доповненнями)
відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій несе власник або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Із посадової інструкції ОСОБА_3 не
вбачається, що у його обов'язки входила
організація бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій.

Іншого, позивач допустимим та
належним доказом не довів, хоча згідно
ст. 60 ЦПК України, це є його
обов'язком.

Тому висновок суду про те, що
відповідач повинен був нести обмежену
матеріальну відповідальність, є
вірним.

Між тим, як встановлено, ОСОБА_3
неналежно здійснював свої обов'язки по
контролю за витрачанням матеріальних
цінностей підприємства, що потягло не
оприбуткування металобрухту та
необґрунтоване списання пального.

Отже, на думку колегії суддів
відповідач за кожен з цих двох випадків
повинен був нести окремо матеріальну
відповідальність у розмірі заподіяної
з його вини шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.

Враховуючи те, що позивачем з
відповідача було стягнуто лише 1 638 грн.
середньої місячної заробітної плати за
завдані збитки, то з нього ж на користь
позивача в рахунок погашення шкоди
підлягають стягненню 1 638 грн.

Оскільки суд першої інстанції був
іншої думки, то у відповідності до
пунктів 3,4 частини 1 статті 309
ЦПК України таке рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням судом
апеляційної інстанції нового рішення
про часткове задоволення позову
комунальної установи «Центральний
міський стадіон», з розділенням
судових витрат.

Посилання представника позивача
на ті обставини, що Заводськиим РВ ММУ
відкрито кримінальне провадження за ч.
1 ст. 191 КК України, є необґрунтованим,
оскільки така відповідальність
працівника передбачена п. 3
ст. 134 КЗпП України, проте вимог з цих
підстав позивач не пред'являв.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не є
підставою для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню 78 грн. 46 коп.
судового збору в обох судових
інстанціях пропорційно до задоволених
позовних вимог.

-5-

Керуючись ст.ст.303, 309,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу комунальної
установи «Центральний міський
стадіон» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 02 липня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов комунальної установи
«Центральний міський стадіон»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
комунальної установи «Центральний
міський стадіон» в рахунок погашення
збитків 1 638 грн., а також 78 грн. 46 коп.
судових витрат в обох судових
інстанціях.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: