печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року Печерський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Федотова Т. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської ради про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
Київської міської ради про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла її матір ОСОБА_2, якій за життя
належала на праві власності квартира
АДРЕСА_1 складається з двох кімнат
загальною площею 42,56 кв.м., житловою
площею 25,7 кв.м.

Після смерті заповідача ОСОБА_2,
позивач звернулася до державного
нотаріуса Шостої київської державної
нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф. з
заявою про прийняття спадщини, проте
постановою нотаріуса їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1,
оскільки відсутні правовстановлюючі
документи на спадкове майно.

Зважаючи на те, що позивач прийняла
спадщину у встановленому порядку, але
не може отримати свідоцтво про право на
спадщину в порядку спадкування, вона
просила суд визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування.

Позивач та представник позивача у
судове засідання не з'явилися, про
місце і час розгляду справи
повідомлені належним чином,
представник позивача через канцелярію
суду подав заяву про розгляд справи у
його відсутність та відсутність
позивача, позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився про місце і час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, на адресу суду направив
пояснення по справі та просив прийняти
рішення згідно норм чинного
законодавства, а справу слухати у
відсутність представника відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
(спадкодавець) набула право власності
на квартиру АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Відділом приватизації
державного житлового фонду
Печерського району 24.05.1993р. та
зареєструвала це право власності в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації (а.с. 8).

Згідно із технічним паспортом КМБТІ,
квартира АДРЕСА_1 складається з двох
кімнат загальною площею 42,56 кв.м.,
житловою площею 25,7 кв.м., розташована на
7 поверсі 9 поверхового будинку
відновленою вартістю 21 280 (двадцять
одна тисяча двісті вісімдесят)
українських карбованців, що згідно з
указом Президента України) «Про
грошову реформу в Україні» від 25 серпня
1996 року N 762/96, за курсом 100000 карбованців
на 1 гривню, складає 0,2128 гривні (а.с. 9).

23 січня 1998 року ОСОБА_2 склала та
посвідчила нотаріально заповіт, за
яким заповіла квартиру АДРЕСА_1
позивачу (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла. (а.с.
11).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України
ІНФОРМАЦІЯ_1., відкрилась спадщина
після померлої ОСОБА_2

Позивач реалізувала своє право на
спадщину шляхом подання заяви про
прийняття спадщини від 14.04.2014р.
посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 (а.с. 12), яка була подана в
порядку та в межах строку для її
подання передбачених ст. ст. 1269 та 1270 ЦК
України до Шостої Київської державної
нотаріальної контори державному
нотаріусу Прокопенко Н.Ф. На підставі
вказаної зави було заведено спадкову
справу, інформацію щодо цього внесено
до Спадкового реєстру. (а.с. 13).

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи, крім позивача у померлої ОСОБА_2
не було інших спадкоємців, а позивач є
рідною дочкою спадкодавця (а.с. 14), яка
мала дівоче прізвище ОСОБА_1. Матір'ю
позивача у вказаному свідоцтві
зазначена ОСОБА_2. Остання змінила своє
прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2»
(дівоче) у зв'язку із розлученням з
ОСОБА_7 (батьком позивача) (а.с. 15). В свою
чергу позивач також змінила прізвище
при одруженні з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1»
(а.с. 16).

Після смерті заповідача, ОСОБА_2,
позивач не змогла знайти оригінальний
екземпляр свідоцтва про право
власності на житло, виданого Відділом
приватизації державного житлового
фонду Печерського району 24.05.1993р., який
посвідчував право власності на
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 51-52). Позивач
вважає цей документ втраченим, про що
повідомила необмежено коло осіб
оголошенням в газеті «AVISO» №56 від
28.07.2014р. (а.с. 17).

У зв'язку із тим, що позивач не змогла,
через втрату, надати державному
нотаріусу оригінал
правовстановлюючого документу на
об'єкт нерухомого майна як частину
спадкового майна, керуючись нормами
глави 10, п.4, п.п. 4.15 та п.п. 4.18 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22.02.2012р.
за №282/20595, державний нотаріус Шостої
київської державної нотаріальної
контори Прокопенко Н.Ф. винесла
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 25.06.2014р. якою
відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на квартиру під АДРЕСА_1 в місті
Києві після смерті ОСОБА_2, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 18).

Позивач, як законний спадкоємець
прийняла спадщину ОСОБА_2 в повному
обсязі включаючи вказану квартиру
відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу
України з моменту відкриття спадщини,
адже згідно ч. 5 цієї статті незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким
чином позивач набула право власності
на квартиру згідно зі ст.ст. 328 та 1216
Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України
особа має конституційне право на
судовий захист своїх цивільних прав і
може звернутися із позовом про захист
порушеного, оспорюваного або
невизнаного права у спосіб,
передбачений ЦК України.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За змістом ст. 59 ЦПК України суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом.

Книгою 6 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема
Законом України «Про нотаріат»,
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій,
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст.
1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи,
часом відкриття спадщини в такому
випадку є день смерті особи.
Спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст.
1270 ЦК України передбачено, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття
особою спадщини обумовлюється або
постійним проживанням спадкоємця із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, або, в разі відсутності
наведених вище обставин - поданням до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст.
1270 ЦК України строк.

Відповідно до змісту ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України
встановлено, що спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Неможливість подати нотаріусу
правовстановлюючий документ на
квартиру обумовлена чинними нормами
законодавства України. Спадкоємець не
зможе подати нотаріусу дублікат
втраченого правовстановлюючого
документа зареєстрованого відповідно
до Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень». Процедура
державної реєстрації таких прав
передбачає подання відповідної заяви
виключно власником згідно ст.7 Закону, а
це неможливо адже власник якого буде
вказано у дублікаті ОСОБА_2 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Отже, право на оформлення спадщини у
судовому порядку пов'язане з відмовою
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину.

У відповідності до п.1 Глави 13 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок),
нотаріус відмовляє у вчиненні
нотаріальної дії, якщо не подано
відомості (інформацію) та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії.

Згідно п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на
вимогу особи, якій відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії,
зобов'язаний викласти причини відмови
в письмовій формі і роз'яснити порядок
її оскарження. У цих випадках нотаріус
протягом трьох робочих днів виносить
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії.

Відповідно до Листа Верховного Суду
України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08
(пункт 11) при розгляді справ про
визнання права власності на спадкове
майно необхідно враховувати, що за
наявності правовстановлюючих
документів на нього, документального
підтвердження місця, часу відкриття
спадщини, підстав закликання до
спадкування та за відсутності спору
між спадкоємцями свідоцтво про право
на спадщину на підставі статей 1296, 1297
Цивільного кодексу України, ст. 34
Закону України від 2 вересня 1993 р. №
3425-ХІІ «Про нотаріат» видається
нотаріусом.

Відповідно до Листа Верховного Суду,
від 01.04.2014р., "Аналіз практики
застосування судами ст. 16 Цивільного
кодексу України" стверджено правову
позицію щодо визнання права та суміжні
способи захисту цивільного права, що не
вносять змін до існуючих
правовідносин, згідно вказаного листа
позов про визнання права подається у
випадках, коли належне певній особі
право не визнається, оспорюється іншою
особою, або у разі відсутності в неї
документів, що засвідчують
приналежність їй права.

Листом ВССУ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування" визначено
наступну правову позицію щодо
правовідносин та застосуванню норм ст.
392 ЦК України, а саме якщо документи, що
засвідчують право власності на
нерухоме майно, існували, проте були
втрачені власником та не можуть бути
відновлені в передбаченому законом
порядку, застосуванню підлягає cт. 392 ЦК,
відповідно до якої позов про визнання
права власності може бути пред'явлений,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво
про право на спадщину видається
спадкоємцям після закінчення шести
місяців із часу відкриття спадщини,
тому спір про спадкування може бути
вирішений лише після закінчення цього
строку.

Свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження (п.23
вищевказаної постанови Пленуму ВСУ від
30 травня 2008 р.).

Враховуючи те, що судом встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2,
позивач є спадкоємцем майна померлої
ОСОБА_2, за заповітом, звернулася у
встановленому законом порядку та строк
з заявою на отримання спадщини,
отримала відмову в оформленні спадщини
з підстав відсутності у неї оригінала
правовстановлюючого документа на
спадкове майно, натомість, в матеріалах
справи наявні належні і беззаперечні
докази того, що ОСОБА_2 була власником
квартири, суд вважає, що право
позивача на спадкування підлягає
судовому захисту шляхом визнання за
нею права власності на спадкове майно.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно
до ст. ст. 15, 16, 392, 1261, 1268, 1270
Цивільного кодексу України та,
керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213,
214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради
про визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, в порядку
спадкування, після смерті ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з Київської міської ради
(ідентифікаційний код 22883141) на користь
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1)
витрати з оплати судового збору у
розмірі 243 (двісті cорок три ) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Т.Г.
Ільєва