Справа № 460/696/12
Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/4944/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

без участі сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 06 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про відшкодування шкоди внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Яворівського
районного суду Львівської області від
06 червня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 909
(дев'ятсот дев'ять) грн. 48 коп. в рахунок
відшкодування завданої майнової шкоди,
3000 (три тисячі) грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, 243 грн. 60
коп. витрат по оплаті судового збору.
Всього підлягає до стягнення з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_3 4153 (чотири тисячі сто
п'ятдесят три) грн. 08 коп.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду є незаконним, прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що
висновки суду не відповідають
дійсності, оскільки в матеріалах
справи, відсутні будь-які допустимі
докази, які б підтверджували обставини,
які суд визнав доведеними та
встановленими. Судом не враховано, що
винним в скоєнні зіткнення є позивач,
який виїхав з другорядної дороги на
головну, по якій він рухався, не
пропустивши його і не використавши для
виїзду на головну дорогу смугу розгону.
Зазначає, що є необґрунтованим
висновок суду щодо стягнення з нього
моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити.

Сторони в судове засідання не
з"явились і судова колегія вважає за
необхідне у відповідності з вимогами
ст.305 ЦПК України проводити розгляд
справи у їх відсутності, т.я. вони
належним чином повідомлені про час та
місце судового засідання та у
відповідності до вимог ст.197 ЦПК
України розглядає справу без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що 06.03.2014 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовною заявою, в
якій просив постановити рішення, яким
стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його
користь 1387 грн. 49 коп. відшкодування
матеріальної шкоди, 9000 грн.
відшкодування моральної шкоди, а також
судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивував тим, що 28
жовтня 2013 року біля 20 год. 00 хв. на 48 км +
50 м автодороги Львів-Краковець
гр.ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки
«БМВ-Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1,
будучи неуважним до оточуючої
обстановки, не вибравши відповідної
швидкості руху на дорозі, вчинив
попутне зіткнення із автомобілем
«ВАЗ-21213», реєстраційний номер НОМЕР_2,
яким керував він, як працівник ПАТ
«Львівський облрибкомбінат». Своїми
діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне
правопорушення, передбачене ст.124
КУпАП, за що постановою суду був
притягнутий до відповідальності у
вигляді штрафу. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди він -
позивач був госпіталізований в
лікарню, де ним були понесені витрати
на придбання медикаментів в сумі 502 грн.
49 коп., оплачено діагностичне
обстеження вартістю 300 гривень, а також
ним було оплачено 585 грн. 00 коп. за
виготовлення висновку вартості шкоди
пошкодженого автомобіля. Також йому як
потерпілому учаснику ДТП завдана
моральна шкода, яка полягає в тому, що
він був госпіталізований, був
позбавлений звичного способу життя,
відчував біль, запаморочення, нервові
переживання, стривоженість та
дискомфорт. Після ДПТ він змушений
постійно приймати ліки, не може
виконувати фізичні навантаження,
займатися фізичною роботою. Розмір
моральної шкоди він оцінив в 9000 грн. 00
коп. Просив задовольнити позов.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними діями, майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, яка полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до ст.1167 моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за нявності її
вини.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2013 року
біля 21 год. 20 хв. на 48 км+50м автодороги
Львів-Краковець біля с.Черник
Яворівського району сталася
дорожньо-транспортна пригода, з вини
відповідача ОСОБА_2, який керуючи
автомобілем марки «BMW X-5»,
реєстраційний номер НОМЕР_3, порушуючи
п.п.1.5, 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху
України, не врахувавши дорожню
обстановку та не пересвідчившись у
безпечному русі, будучи неуважним до
оточуючої обстановки, не вибравши
безпечної швидкості, вчинив попутне
зіткнення з автомобілем марки
«ВАЗ-21213», реєстраційний номер 20202ТА,
під керуванням водія ОСОБА_3, який
рухався цією ж смугою та завчасно
ввімкнувши вказівник лівого повороту,
призупинився з наміром повернути в
сторону с.Черник. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди
транспортні засоби зазнали технічних
пошкоджень, а водій ОСОБА_3 був
госпіталізований в хірургічне
відділення Яворівської рай лікарні.

Постановою слідчого СВ Яворівського РВ
ГУ МВС України у Львівській області від
11.12.2013 року, приймаючи до уваги, що в
даній ДТП порушив правила дорожнього
руху ОСОБА_2, ОСОБА_3 отримав легкі
тілесні ушкодження з короткочасним
розладом здоров'я, в діях ОСОБА_2
відсутні ознаки кримінального
правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1
КК України, вбачаються ознаки
адміністративного правопорушення,
тому кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0001393 від 29.10.2013
року, по факту дорожньо-транспортної
пригоди було закрито, з направленням
копії постанови для вирішення питання
притягнення водія ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності.

Згідно постанови Яворівського
районного суду Львівської області від
27.12.2013 року ОСОБА_2 було визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено стягнення у виді
штрафу.

Таким чином суд прийшов до вірного
висновку, що відповідач, який визнаний
винним в скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, спричинив заподіяння легких
тілесних ушкоджень позивачу і
відповідач несе цивільну
відповідальність за завдану шкоду.

При таких обставинах судова
колегія не приймає до уваги посилання
апелянта на те, що відсутня його вина у
вчинення ДТП.

Судом також встановлено, що з приводу
отриманих тілесних ушкоджень
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_3 проходив стаціонарне
лікування в період з 28.10.2013 року по
18.11.2013 року в Яворівській районній
лікарні, а в період з 19.11.2013 року по
28.11.2013 року перебував на амбулаторному
лікуванні по місцю проживання.

З висновку експерта №317/2013 від 02.12.2013
року встановлено, що позивачу було
спричинено забійно-рвані рани на
голові, садно на правому коліні, струс
головного мозку, які виникли 28 жовтня
2013 року, можливо від ударів до частин
салону автомобіля, кваліфікуються як
легке тілесне ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я.

Встановлено, що під час стаціонарного
лікування в Яворівській районній
лікарні позивач поніс витрати на
придбання медикаментів та засобів
медичного призначення в сумі 559 грн. 48
коп., що стверджується письмовим
повідомленням адміністрації лікарні,
товарними чеками аптечного пункту.
Також під час лікування позивач
проходив діагностичне обстеження,
вартість якого становить 350 грн., що
стверджується відповідною квитанцією.

Отже суд прийшов до вірного
висновку, що загальна сума заподіяної
майнової шкоди позивачу ОСОБА_3
становить 909 грн. 48 коп. (з розрахунку
559,48 грн. + 350 грн.) та частково
задовольнив позов.

Апелянт не подав доказів на
спростування цих обставин.

Посилання апелянта на те, що в
матеріалах справи, відсутні будь-які
допустимі докази щодо заподіяної
шкоди, судова колегія не приймає до
уваги, оскільки встановлено, що довідки
Яворівської районної лікарні про те, що
позивач поніс витрати на придбання
медикаментів та засобів медичного
призначення, товарні чеки, та
квитанції до прибуткового касового
ордеру належно оформлені та
відповідають вимогам ст.57-59 ЦК України (
а.с. 9-13,26).

Разом з тим, суд визнав
безпідставними заявлені вимоги
позивача про відшкодування 585 грн. 00
коп. сплачених коштів за виготовлення
висновку вартості матеріального
збитку пошкодженого автомобіля марки
«ВАЗ-21213», оскільки судом встановлено,
що власником даного транспортного
засобу є ПАТ «Львівський
облрибкомбінат», відповідно позивач не
зобов'язаний був нести такі витрати, а
тому права на їх відшкодування немає.
Рішення суду в цій частині сторони не
оскаржують.

При визначенні розміру моральної
шкоди суд врахував перенесену фізичну
біль та страждання позивача з приводу
отриманих легких тілесних ушкоджень з
короткочасним розладом здоров'я,
тривалості перенесеного лікування,
тривалості вимушених змін в життєвих
стосунках.

З врахуванням вищенаведеного та
обставин справи, суд підставно прийшов
до висновку, що розумний, виважений і
справедливий розмір моральної шкоди в
користь позивача становить 3000 грн.

Цей висновок суду відповідає
вимогам вказаним в постанові Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" №4 від
31.03.1995 року про те, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних, тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення, тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Інші доводи апелянта не спростовують
висновків суду, такі не ґрунтуються на
законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають
обставинам справи, суд правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для скасування його рішення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 06 червня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.