Справа № 461/4301/14
Головуючий у 1 інстанції: Мисько
Провадження № 22-ц/783/4282/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Кабаля І.І.

Суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.

При секретарі: Олексів О.А.

З участю:представника ПАТ
«Львівгаз»-Собечко Г.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції на ухвалу Галицького районного
суду м.Львова від 05 травня 2014 року у
справі за скаргою Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на постанову Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ВП№41264558 від 19 грудня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на постанову Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ВП№41264558 від 19 грудня 2013 року
задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ
Табінського Олега Володимировича щодо
відмови у відкритті виконавчого
провадження на підставі судового
наказу № 461/6782/13-ц від 17 червня 2013 року,
виданого Галицьким районний судом
м.Львова.

Скасовано постанову державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ
Табінського Олега Володимировича про
відмову у відкритті виконавчого
провадження № 41264558 від 19 грудня 2013
року.

Зобов'язано державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ Табінського Олега
Володимировича вчинити дії щодо
відкриття виконавчого провадження на
підставі судового наказу № 461/6782/13-ц від
17 червня 2013 року, виданого Галицьким
районний судом м.Львова.

Ухвалу оскаржив Галицький відділ
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції. В апеляційній скарзі
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
при неповно з'ясованих обставинах
справи. Вказує, що державним виконавцем
було правомірно винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, оскільки судовий наказ
№461/6782/13 виданий Галицьким районним
судом м.Львова не відповідає вимогам
чинного законодавства, а саме у ньому
не зазначено індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника. Крім
того, державний виконавець при
відкритті виконавчого провадження не
бере до уваги визначену ЦПК України
судову процедуру розгляду заяв про
видачу судового наказу. Також апелянт
зазначає, що у зв'язку з тим, що
провадження не було відкрите воно й не
може бути відновлене. Просить ухвалу
скасувати та постановити нову, якою у
задоволенні скарги відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ «Львівгаз» -Собечко
Г.І.,перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваної ухвали в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно - правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 17 червня 2013 року
Галицьким районний судом м.Львова
видано судовий наказ про стягнення
солідарної заборгованості за надані
послуги з газопостачання з ОСОБА_4.
ОСОБА_5 на користь Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на суму 2747,20 грн. та 114,70 грн.
судового збору (а.с.5).

Постановою від 19 грудня 2013 року
державним виконавцем Галицького ВДВС
ЛМУЮ Табінським О.В. відмовлено у
відкритті виконавчого провадження за
вищевказаним судовим наказом, на
підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки у
виконавчому документі не вказано
індивідуального ідентифікаційного
номеру боржника (а.с.4).

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
для виконання на всій території
України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.26 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону.

Відповідно до ч.2 ст.103 ЦПК України,
судовий наказ має відповідати вимогам
до виконавчого документа, встановленим
Законом України «Про виконавче
провадження» та обов'язково містити
положення про дату видачі судового
наказу стягувачу, дату набрання
судовим наказом законної сили та строк
пред'явлення судового наказу до
виконання.

Пунктом 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавчому документі зазначаються,
зокрема повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер
і серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це
відповідні органи державної влади та
мають відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи
(для фізичних осіб), місцезнаходження
майна боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право, з
метою захисту інтересів стягувача,
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що державний
виконавець у відповідності до вимог ч.1
ст.11 ЗУ "Про виконавче провадження"
вправі самостійно звернутися до
відповідного державного органу
державної податкової служби із запитом
про витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника.

Крім того, стаття 119 ЦПК України не
передбачає зазначення в позовній заяві
індивідуального ідентифікаційного
номеру боржника, а відтак відсутність у
виконавчому документі
ідентифікаційного коду боржника, сама
по собі не може бути достатньою
підставою для винесення державним
виконавцем постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
посиланням на ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження».

Крім того, у відповідності до ч.2
ст.102 ЦПК України, суддя видає судовий
наказ без проведення судового
засідання і виклику стягувача та
боржника, тобто в суду чи заявника
відсутні законні можливості без згоди
боржника отримати необхідні дані (в
даному випадку індивідуальний
ідентифікаційний номер). Як вбачається
з матеріалів справи, судовий наказ
№461/6782/13-ц, виданий 17 червня 2013 року
відповідає вимогам, передбаченим ст.103
ЦПК України та відповідно ст.18 Закону
України «Про виконавче провадження», а
тому висновки в постанові про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
19.12.2013 року про неможливість виконання
рішення суду без ідентифікаційного
номеру боржника, є помилковими.

Ухвала суду першої інстанції винесена
з дотриманням норм процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

А тому колегія суддів не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.209, 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1
п.1, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції - відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду
м.Львова від 05 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення, може
бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Кабаль І.І.

Судді:
Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.