АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

30 жовтня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи», Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
Промислово- інвестиційний банк», треті
особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерготель»,
Державна реєстраційна служба, про
визнання недійсними договорів, за
зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтерготель», про стягнення
заборгованості,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м.Києва
від 19 серпня 2014 року,

встановила:

у листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом, в якому просив
визнати недійсним договір про
іпотечний борг № 832 та іпотечний
договір від 06 травня 2008 року, укладені
між ним та ПАТ «Промінвестбан»,
правонаступником якого є ТОВ «Кредитні
ініціативи», посилаючись на те, що
вказані договори були укладені з
порушення норм Закону України «Про
захист прав споживачів». У грудні 2013
року відповідач ТОВ «Кредитні
ініціативи» звернувся до суду із
зустрічним позовом, в якому просив
стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ
«Інтерготель», яке є поручителем за
оспорюваними договорами,
заборгованість в розмірі 817 905 грн. 61
коп., посилаючись на невиконання
відповідачами їх зобов'язань.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 червня 2014 року в
задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник позивача подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким первісний позов задовольнити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
посилався на те, що 06 травня 2008 року між
ним та ПАТ "Промінвестбанк" було
укладено договір про іпотечний борг
№832. Для забезпечення виконання
зобов'язань по договору про іпотечний
борг 06 травня 2008 року між сторонами
було укладено іпотечний договір,
відповідно до якого позивач передав
банку в іпотеку належну йому на праві
власності квартиру. 17 грудня 2012 року
ПАТ "Промінвестбанк" уступив своє право
вимоги за договором про іпотечний борг
на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».
Зазначав, що договори є недійсними з
підстав обмеження його, як споживача,
прав та вчинення правочину з
використанням нечесної
підприємницької практики під час
укладання договору про іпотечний борг,
чим його фактично було позбавлено
можливості здійснити свідомий вибір.
Крім того, банк не повідомив його перед
укладанням кредитного договору про
сукупну вартість кредиту, що є
порушенням вимог Закону України «Про
захист прав споживачів».

Звертаючись до суду із зустрічним
позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи»
посилався на те, що 06 травня 2008 року між
ОСОБА_1 та ПАТ «Промінвестбанк» було
укладено договір про іпотечний борг
№832, згідно якого банк надав йому
кредит в сумі 1 250 000 грн. В той же день
між банком та ТОВ "Інтерготель" було
укладено договір поруки, згідно якого
ТОВ "Інтерготель" зобов'язався перед
кредитором відповідати за виконання
зобов'язання. Кредит та проценти ОСОБА_1
зобов'язався повертати банку згідно
графіку платежів, викладеному в
додатку №1. Згідно договору про
відступлення права вимоги від 17 грудня
2012 року право вимоги за вказаними
договорами перейшло до ТОВ «Кредитні
ініціативи». У порушення умов
кредитного договору ОСОБА_1 та ТОВ
"Інтерготель" свої зобов'язання
належним чином не виконали, в
результаті чого утворилась
заборгованість в розмірі 817 905,61 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 червня 2014 року в
задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не було надано
доказів, які дають підстави вважати
оспорювані договори такими, що не
відповідає вимогам законодавства.

Такий висновок суду є законним та
обґрунтованим, відповідає
встановленим по справі обставинам.

В частині відмови в задоволенні
зустрічного позову рішення суду не
оскаржується, а тому судом апеляційної
інстанції не переглядається.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на те, що судом першої
інстанції не взято до уваги те, що його
було позбавлено можливості здійснити
свідомий вибір під час вчинення
оспорюваних правочинів та порушено
його права, як споживача, у зв'язку із
неповідомленням його про сукупну
вартість кредиту. Однак, такі доводи
апелянта є необґрунтованими та не
можуть бути підставою для задоволення
апеляційної скарги, оскільки були
предметом перевірки під час розгляду
справи судом першої інстанці.

Згідно положень ст. 215 ЦК України та
роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 р. правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Такими
підставами є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено
вичерпний перелік підстав, з яких
правочин може бути визнаний недійсним.
Зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

В даному випадку, доводи, на які
посилається апелянт, не можуть бути
підставою для визнання недійсним
кредитного договору.

За таких обставин, судом першої
інстанції було повно та всебічно
встановлено обставини справи,
перевірено їх доказами, правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Дніпровського районного суду м.Києва
від 19 серпня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 755/29470/13-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12664/2014

Головуючий у суді першої інстанції: Чех
Н.А.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.