АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 213/1876/14-ц
№22-ц/774/1933/к/14
Доповідач - Соколан Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: - Соколан Н. О.,

суддів: - Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

при секретарі: - Бондарі Ю. А.

за участю: позивача ОСОБА_6,

представника позивача ОСОБА_7,

відповідача ОСОБА_8,

представника відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_9 на
рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 30 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про
відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_8, у якому просив
стягнути з відповідача на свою користь
матеріальну шкоду. В обґрунтування
своїх вимог зазначив, що протягом 2012
року він надавав відповідачу в борг
грошові кошти і таким чином та на
кінець 2012 року борг складав 16 000
гривень. Письмового підтвердження про
отримання грошових коштів не має.

Крім того, для придбання автомашини,
позивач ОСОБА_6 передав ОСОБА_8 у
вересні 2012 року 20 000 гривень та у
листопаді 2012 року ще 40 000 гривень, без
письмового підтвердження про
отримання грошових коштів. У листопаді
2012 року ОСОБА_8 передав позивачу
автомобіль марки «Чері Елара» держ.
номер НОМЕР_1 та технічний паспорт з
умовою укладення договору купівлі
продажу в січні 2013 року. У грудні 2012
року на прохання відповідача, позивач
надав йому зазначений автомобіль, який
до теперішнього часу не повернуто.

Позивач, відповідно до положень ст. 1166
ЦК України, просив стягнути з
відповідача на свою користь 60 000
гривень, посилаючись на норми ст. 530, 525
ЦК України та вважаючи, що до їх
правовідносин має бути застосовано цей
матеріальний закон, який зазначає, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається

В доповненій позовній заяві позивач
просить стягнути з відповідача збитки,
заподіяні відповідачем несвоєчасним
поверненням коштів, оскільки позивач 20
000 гривень взяв у кредит, та має
виплатити банку нараховані відсотки,
пеню та сплачені кошти за послуги банку
у розмірі 8418,08 грн., та матеріальну
шкоду 51 960 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу від 30 липня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про
відшкодування матеріальної шкоди
задоволенні. Стягнуто з відповідача на
користь позивача матеріальну шкоду в
сумі 60 503,08 грн. та судові витрати 605,03
грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_9 просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі,
оскільки вважає, що судом ухвалено
незаконне та необґрунтоване рішення:
ухвалюючи рішення, суд виходив з того,
що відповідач зобов'язався придбати
для позивача автомобіль і належним не
виконав його, однак відповідно до
положень ст. 208 ЦК України, такий
договір мав бути укладеним в письмовій
формі, оскільки предмет договору -
автомобіль, вартістю 6000 доларів США;
безпідставно судом визнано належними
доказами по справі пояснення свідків;
апелянт вважає безпідставним
посиланням суду на матеріали
кримінального провадження.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

При вирішенні спору судом встановлено,
та сторонами не оспорюється, що в 2012
році позивач ОСОБА_6 мав намір придбати
автомобіль,для чого взяв 20 000 гривень в
кредит, та 4 000 доларів США у фізичних
осіб. Позивач, звертаючись до суду з
позовом, посилався, що кошти у
вищезазначеному розмірі передав
відповідачу на придбання автомобіля,
однак останній своїх зобов'язань не
виконав і автомобіль на ім'я позивача
не придбав.

Задовольняючи позовні вимоги про
відшкодування матеріальної шкоди у
розмірі 60503.08 грн., завданої
відповідачем невиконанням
зобов'язання придбати автомобіль,
районний суд виходив з доведеності
позовних вимог та наявності зазначених
правовідносин.

Колегія суддів не погоджується таким
висновком суду, з огляду на те, що
позивачем не доведені обставини, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими.

Відповідно до положень п.27 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06. 2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» наявність
правовідносин, що виникають з
правочинів, для яких встановлено
письмову форму, не можуть бути
підтверджені показаннями свідків

Відповідно до положень ч.3 ст.208 ЦК
України правочини фізичних осіб між
собою на суму, яка перевищує у двадцять
і більше разів неоподаткованого
мінімуму доходів громадян слід вчиняти
в письмові формі, крім правочинів,
передбачених частиною першою ст. 206
цього Кодексу.

З матеріалів справи, а саме з позовної
заяви, вбачається, що позивачем
зазначено, що він передав відповідачу 60
000 гривень без розписок щодо отримання
відповідачем зазначених коштів.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Як встановлено ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивача, підтримуючи позовні вимоги,
давав пояснення, що передав кошти у
розмірі 60 000 грн., однак не надав
належних та допустимих доказів, а саме:
письмової угоди на придбання
транспортного засобу та передачу
грошових коштів.

У зв'язку з чим висновок суду про
наявність правових підстав для
задоволення позову є помилковим, а
доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу.

На підставі викладено колегія суддів
вважає, що рішення суду вимог про
відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 60503,08 грн. підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, п.3 ч.1ст. 309, ст.
313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 30 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8
про відшкодування матеріальної шкоди
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/