АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

30 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «М.С.Л.» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «М.С.Л.» про визнання
договору новації недійсним,

за апеляційною скаргою представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «М.С.Л.» -
ТільгаОлександра Анатолійовича на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 15 липня 2014 року,

встановила:

у вересні 2013 р. позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив
стягнути з відповідача заборгованість
за договором про реструктуризацію
заборгованості від 02.07.2013 р., який був
укладений в порядку новації боргу на
суму 34 331 грн. 89 коп. Оскільки відповідач
частково погасила заборгованість,
позивач просив стягнути
заборгованість в сумі 28 417 грн. 30 коп. У
лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із зустрічним позовом, в якому
просила визнати договір новації
недійсним, посилаючись на те його
невідповідність вимогам закону.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 15 липня 2014 року в
задоволенні основного позову було
відмовлено, а зустрічний - задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник позивача - Тільга О.А.
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким задовольнити основний позов, а в
задоволенні зустрічного - відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання
дослідивши, матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ТОВ «М.С.Л.» посилалось на те, що між ним
та ОСОБА_1 02.07.2013 р. було укладено
Договір про реструктуризацію
заборгованості, за умовами якого вона
мала сплатити до 02.09.2013 р.
заборгованість в сумі 34 331 грн. 89 коп.

Заперечуючи проти заявлених до неї
вимог, відповідач ОСОБА_1 звернулась до
суду із зустрічною позовною заявою, в
якій просила визнати недійсним
договір про реструктуризацію
заборгованості від 02.07.2013 р.,
посилаючись на те, що він не відповідає
вимогам закону, в ньому зазначено
посилання на Договір між сторонами
від 02.07.2013 р., якого не існувало, сума
заборгованості не підтверджена
бухгалтерськими документами.

В ході розгляду справи позивач зменшив
свої позовні вимоги та просив стягнути
на свою користь з ОСОБА_1 28 417 грн. 30 коп.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 15 липня 2014 року в
задоволенні основного позову було
відмовлено, а зустрічний - задоволено.

Відмовляючи в задоволенні основного
позову та задовольняючи зустрічний,
суд першої інстанції виходив з того, що
Договір про реструктуризацію
заборгованості є недійсним, оскільки
укладений під тиском та не відповідав
її внутрішній волі.

Суд першої інстанції повно та всебічно
встановив обставини справи, перевірив
їх доказами, і дійшов правильного
висновку, що Договір про
реструктуризацію заборгованості є
недійсним в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України, а
тому не може бути підставою для
стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ
«М.С.Л.» суми заборгованості.

Як видно з матеріалів справи, між
сторонами 30.05.2013 р. було укладено
Цивільно-правовий договір №3/ск про
розповсюдження державних лотерей.

02.07.2013 р. між сторонами було укладено
Договір про реструктуризацію
заборгованості, в якому зазначено, що
ТОВ «М.С.Л.» надає боржнику (ОСОБА_1)
розстрочку сплати заборгованості в
розмірі 34 331 грн. 89 коп., що виникла
протягом 2013 р. за період розповсюдження
нею білетів державних лотерей згідно з
укладеним між товариством та боржником
договором №1 від 02 липня 2013 р. до 02
вересня 2013 р. В п. 1.3 вказано, що з
укладенням даного Договору
зобов'язання боржника по погашенню
заборгованості за договором №3/кс від
30.05.2013 р. вважають припиненими (новація).

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням.
Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики (ст.
1047 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. В ч. 1 ст. 203 ЦК України
закріплено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

ОСОБА_1 при зверненні до суду із
зустрічним позовом вказувала, що 01.07.2013
р. в кінці робочого дня її було
пограбовано, в зв'язку з чим вона
відразу звернулась до органів
внутрішніх справ та повідомила про
подію менеджера, якому підпорядковано
відділення ТОВ «М.С.Л.», яке розташоване
за адресою: м. Київ, вул. Чорнобильська,
16/80. Наступного дня 02.07.2013 р. вона
змушена була написати розписку про
погашення боргу та Договір про
реструктуризацію заборгованості за
вказівкою ОСОБА_3 і більше на роботу не
виходила.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представником
ТОВ «М.С.Л.» - Тільга О.А. на
підтвердження суми заборгованості
ОСОБА_1 було надано «Сводная ведомость
по реализации по дням», в якій вказано
лише дані про контрагента ОСОБА_1
Пояснити яким чином складалась вказана
відомість та чи проводилась
інвентаризація залишків лотерейних
квитків представник товариства не
зміг. Жодного іншого документа на
підтвердження суми боргу - 34 333 грн. 37
коп. представник товариства надати не
зміг.

Прибуткові касові ордери №615 від 15.07.2013
р. та №555 від 02.07.2013 р. про прийняті від
ОСОБА_1 не можна розглядати як доказ
добровільного погашення ОСОБА_1
частини заборгованості, оскільки як
пояснила ОСОБА_1 сума 1 000 грн. була нею
внесена як залишок коштів від
реалізованих лотерейних квитків на
наступний день після пограбування -
01.07.2013 р. Сума 4 916 грн. 07 коп. становить
її винагороду за договором про
розповсюдження лотерейних квитків за
червень і яка була утримана з неї без
її згоди. У вказаних прибуткових
касових ордерах зазначено в якості
підстави платежу - «Основной договор»
без будь-яких вказівок про зміст
договору, номер та дату укладення.

Також суд першої інстанції правильно
не взяв до уваги як доказ визнання
ОСОБА_1 боргу написання розписки від
02.07.2013 р.

В Цивільно-правовому договорі №3/кс
про розповсюдження державних лотерей,
укладеному між сторонами 30.05.2013 р.
передбачено щотижневу звірку
оператором з консультантом-продавцем
отриманих, реалізованих і виграшних
білетів, отриманих коштів від
реалізації білетів та прийнятих ставок
у лотереї.

Представник ТОВ «М.С.Л.» в судовому
засіданні не зміг пояснити яким чином
проводились такі звірки з ОСОБА_1 та в
обґрунтування заявлених вимог
посилався лише на Договір про
реструктуризацію заборгованості, в
якому було визначено суму
заборгованості.

Враховуючи викладене, Договір про
реструктуризацію заборгованості не
можна розглядати як новацію боргу
ОСОБА_1, яка виникла з
Цивільно-правового договору №3/кс про
розповсюдження державних лотерей, а
тому він є недійсним.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, висновки суду
відповідають встановленим по справі
обставинам, однак рішення підлягає
зміні в частині правового
обґрунтування щодо вимог про визнання
договору новації недійсним.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «М.С.Л.» - Тільга
Олександра Анатолійовича задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 15 липня 2014 року змінити в
частині правового обґрунтування і
виключити з рішення посиланні на ч. 3
ст. 203 ЦК України та зазначити посилання
на ч. 1 ст. 203 ЦК України.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 752/16744/13-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12286/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Плахотнюк К.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.