Номер провадження: 22-ц/785/7145/14
Головуючий у першій інстанції Буран
Доповідач Виноградова Л. Є.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Виноградової Л.Є.

суддів
Кононенко Н.А.,

Сегеди С.М.,

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі справі за
позовом ОСОБА_3 до Лікувально-санаторно
відновлювальної асоціації Державної
канцелярії Республіки Молдова,
Дочірнього підприємства з іноземними
інвестиціями Державного головного
підприємства «Медісан»
Лікувально-санаторної відновлювальної
асоціації Державної канцелярії
Республіки Молдова «Санаторій
«Молдова», Державного головного
підприємства «Медісан»
Лікувально-санаторної відновлювальної
асоціації Державної канцелярії
Республіки Молдова про визнання
незаконними наказів, поновлення на
роботі, поновлення дії трудового
контракту, стягнення середнього
заробітку за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 червня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом. Позивач
неодноразово уточнював позовні вимоги,
обґрунтовуючи уточнену позовну заяву
зазначив, що 17 березня 1999 року між
Державним головним підприємством
«Медісан» Лікувально-санаторної
відновлювальної асоціації Державної
канцелярії Республіки Молдова та
ОСОБА_3 було укладено трудовий контракт
строком дії до 17 березня 2010 року, згідно
якого, останній займає посаду
Головного лікаря вказаного
підприємства та має право на свій
розсуд визначати час і порядок
використання своєї відпустки.
Реалізуючи своє право на відпустку,
позивач пішов у щорічну відпустку у
період з 25 жовтня 2007 року по 07 листопада
2007 року, однак наказом № 147-р від 01
листопада 2007 року
Лікувально-санаторної відновлювальної
асоціації Державної канцелярії
Республіки Молдова трудовий контракт з
позивачем було розірвано на підставі
п.4 ст.40, п.1 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з
самовільним залишенням місця роботи
без поважних причин у період з 25 жовтня
2007 року по 01 листопада 2007 року та у
зв'язку з невиконанням вимог наказу про
відкликання з відпустки. З вказаними
наказами позивача ознайомлено не було,
всупереч п. 6.7 трудового контракту
позивача не було повідомлено за два
місяці до розірвання контракту.
Позивачу не було видано належно
оформленої трудової книжки та
проведено розрахунок у день
звільнення, не була надана копія наказу
про звільнення з роботи.

Посилаючись на ці обставини, згідно
уточнених позовних вимог, ОСОБА_3
просив суд визнати недійсним та
незаконним наказ № 147-р від 01 листопада
2007 року про розірвання трудового
контракту укладеного між ОСОБА_3 та
Державним головним підприємством
«Медісан» Лікувально-санаторної
відновлювальної асоціації Державної
канцелярії Республіки Молдова,
поновити ОСОБА_3 на посаді головного
лікаря Дочірнього підприємства з
іноземними інвестиціями Державного
головного підприємства «Медісан»
Лікувально-санаторної відновлювальної
асоціації державної канцелярії
республіки Молдова «Санаторій
«Молдова», стягнути на користь ОСОБА_3 з
Дочірнього підприємства з іноземними
інвестиціями Державного головного
підприємства «Медісан»
Лікувально-санаторної відновлювальної
асоціації державної канцелярії
республіки Молдова «Санаторій
«Молдова» середній заробіток за весь
час вимушеного прогулу та за затримку
розрахунку при звільненні, який
складає 74 місяців і 16 днів, а саме
стягнути грошову суму в розмірі 310 993,00
грн..

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 05 жовтня 2009 року позов
задоволено частково, поновлено
позивача на роботі, поновлено дію
трудового контракту та стягнуто
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в розмірі 96 002 грн..

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 17 лютого 2010 року рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 05 жовтня 2009 року було скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм процесуального та
матеріального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в апеляційній скарзі доводи,
судова колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Стаття 10 Закону України «Про
відпустки» передбачає надання
працівникові в будь-який час щорічні
відпустки за другий та наступні роки
роботи. Черговість надання відпусток
визначається графіками, які
затверджуються власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником) чи
іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом, і доводиться до відома всіх
працівників. При складанні графіків
ураховуються інтереси виробництва,
особисті інтереси працівників та
можливості для їх відпочинку.
Конкретний період надання щорічних
відпусток у межах, установлених
графіком, узгоджується між
працівником і власником або
уповноваженим ним органом, який
зобов'язаний письмово повідомити
працівника про дату початку відпустки
не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну.
Власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний вести облік відпусток, що
надаються працівникам.

Відмовляючи в позові, суд обґрунтовано
виходив з того, що позивач, будучи у
трудових відносинах з відповідачем,
без поважних причин був відсутнім на
роботі з 25 жовтня 2007 року по 01 листопада
2007 року.

Цей висновок суду підтверджується
наказом № 76 -с від 02 червня 1997 року про
призначення ОСОБА_3 з 03 червня 1997 року
на посаду головного лікаря санаторія
«Молдова» (а.с. 207), наказом 147 -р від 01
листопада 2007 року про розірвання
трудового договору з ОСОБА_3 (а.с. 12 т. 1),
довідкою АА №081066 з ЄДРПОУ (а.с. 52),
витягом з ЄДРПОУ № 018783 про державну
реєстрацію Дочірнього підприємства з
іноземними інвестиціями Державного
головного підприємства «Медісан»
Лікувально-санаторної відновлювальної
асоціації Державної канцелярії
Республіки Молдова «Санаторій
«Молдова» (а.с. 189-190 т. 1), листом
Генерального директора
лікувально-санаторної відновлювальної
асоціації Уряду Республіки Молдова від
03 березня 2008 року про те, що ніякі
трудові контракти з ОСОБА_3 не
оформлювалися і не зареєстровані в
ЛСВАУРМ та головному державному
підприємстві «Медісан» (а.с. 44,т.2),
поясненнями представників сторін у
судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач працював на підставі трудового
контракту і мав право на свій розсуд
визначати час і порядок використання
своєї відпустки суперечать матеріалам
справи, оскільки в контракті не
вказаний розмір оплати праці ОСОБА_3, що
є однією з основних умов укладення
контракту а відповідач заперечував, що
такий контракт укладався з ОСОБА_3, а
наданий представником ОСОБА_3 в судове
засідання апеляційного суду контракт
не належним чином оформлений, аркуши
контракту не прошити, не скріплені між
собою, тому судова колегія не може
вважати ці аркуші трудовим контрактом,
який закінчився в 2010 році.

Більш того, на час укладення контракту
у Державному головному підприємстві
«Медісан» Лікувально-санаторної
відновлювальної асоціації Державної
канцелярії Республіки Молдова
«Санаторій «Молдова» згідно з п. 1
Постанови № 1494 від 19 листопада 2002 року
Кабінету Міністрів Республіки Молдова,
не було повноважень на укладення
контракту, повноваження на управління
власністю Республіки Молдови на
території України, Державного
головного підприємства «Медісан»
виникли у 2002 році (а.с. 103, т.2).

Крім того, з довідки АА №081066 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України вбачається, що
ОСОБА_3 працював у Дочірньому
підприємстві з іноземними
інвестиціями Державного головного
підприємства «Медісан» лікувально -
санаторної восстановчої асоціації
Державної канцелярії республіки
Молдова «Санаторій «Молдова» в якості
головного лікаря (а.с. 52, т.1).

До того ж з оглянутої в судовому
засіданні апеляційного суду Одеської
області не вбачається, що з ОСОБА_3 був
укладений контракт, є тільки записи з
посиланням на наказ про прийняття на
роботу.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що ОСОБА_3 не був ознайомлений з наказом
про звільнення суперечать реєстрації
головним лікарем ОСОБА_3 вхідної
кореспонденції 06 листопада 2007 року, де
був наказ № 147 - р від 01 листопада 2007
року, тому не може вважатися поважною
причиною пред'явлення ОСОБА_3 позову до
суду через шість місяців.

Судова колегія вважає, що підстав для
скасування рішення суду не вбачається,
доводи апеляційної скарги не
спростовують рішення суду, до того ж
згідно ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда