Справа № 667/9100/14-ц
УХВАЛА

04 листопада 2014 року Комсомольський
районний суд м. Херсона у складі:

головуючої судді
Іванцової Н.К.,

за участю секретаря
Севастьнової Т.О.,

розглянувши матеріали подання
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м.Херсоні ОСОБА_1 про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника, -

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець відділу
ДВС Комсомольського районного
управління юстиції у м.Херсоні
звернувся до суду із поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника, вказавши, що на
виконанні ВДВС Комсомольського РУЮ у
м.Херсоні перебуває виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2114/7504 виданого 19.05.2014р.
Комсомольським районним судом
м.Херсона про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 26232,52 грн. Як вказує
державний виконавець, виконавче
провадження відкрито 06.08.2014 року, але
боржник до відділу не з’являється,
пояснень щодо невиконання вимог
виконавчого документу не надає, борг не
сплачує. Враховуючи вищенаведене,
головний державний виконавець просить
тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України до виконання
своїх зобов’язання за рішенням суду;
виконання ухвали доручити
Адміністрації державної прикордонної
служби України.

Представник відділу державної
виконавчої служби Комсомольського
районного управління юстиції у
м.Херсоні в судове засідання не
з'явився, у поданні просив розглянути
подання за його відсутності. Інші
учасники процесу в судове засідання
також не з'явились, але їх неявка не
перешкоджає розгляду подання.

Дослідивши подання, додані до нього
матеріали судом встановлено, що
постановою державного виконавця від
06.08.2014р. було відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа, виданого Комсомольським
районним судом м.Херсона про стягнення
з ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 26232,52
грн.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.
Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313 ЦК
України, відповідно до якої фізична
особа має право на свободу пересування.
Фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України. Фізична особа
може бути обмежена у здійсненні права
на пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Положеннями п.5 ст.6 ЗУ «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» встановлено, що
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, — до виконання
зобов'язань. Вирішення судом питання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України врегульовано ст.377-1 ЦПК
України.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче
провадження» - державний виконавець
під час здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи за межі
України — до виконання зобов'язань за
рішенням.

Отже, законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту не виконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання.

Про ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків у виконавчому провадженні,
може свідчити невиконання ним своїх
обов'язків, передбачених частиною 6
статті 12 ЗУ «Про виконавче
провадження», а саме: вчинення дій, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; не надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки в банках чи інших
фінансових установах; не повідомлення
державному виконавцю про майно, що
перебуває в заставі або в інших осіб, а
також про кошти та майно, належні
боржникові від інших осіб.

Старшим державним виконавцем в поданні
не доведено факту ухилення боржника
від виконання зобов'язань по сплаті
заборгованості, а сама по собі
наявність заборгованості таким
доказом не є.

Із матеріалів справи вбачається, що
відомостей щодо місця роботи боржника
суду не надано, відомостей про
наявність чи відсутність заробітку не
має, також не надано суду жодного
доказу щодо інформації про наявність
чи відсутність майна у боржника, тобто
доказів того, що будь-які свідомі
діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає
подання таким, що не підлягає
задоволенню, оскільки не надано
доказів, того, що боржник ухиляється
від виконання рішення суду і
виконавцем здійснено всі заходи
передбачені законом для виконання
рішення суду, адже факт ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням, повинен
бути об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.
Також слід зазначити, що звертаючись до
суду із поданням державний виконавець
посилався на ст.217 ЦПК України, за якою
вирішення судами питання про обмеження
у виїзді за межі України не можливе.

Керуючись ст.33 Конституції України, п.5
ст.6 ЗУ "Про порядок виїзду з України та
в'їзду в Україну громадян України",
ст.ст. 11,12 ЗУ "Про виконавче
провадження", ст.377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м.Херсоні ОСОБА_1 про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_2 -
відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення до
Апеляційного суду Херсонської області
через Комсомольський районний суд
м.Херсона. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Н.К.Іванцова