Справа №
Провадження № 2/621/1050/14
РІШЕННЯ

іменем України

29.10.2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді
- Бережної Н.М.,

за участю секретаря судового
засідання - Кошевої А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Змієві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове майно в порядку
спадкування за законом, третя особа -
ОСОБА_3,

встановив:

24.09.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове майно в порядку
спадкування за законом, третя особа -
ОСОБА_3, в якому зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4,
який на день смерті проживав та був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.
Заповіту спадкодавець на випадок
смерті не залишив, отже має місце
спадкування за законом. Коло
спадкоємців за законом, відповідно до
ст. 1261 ЦК України, є таким: дружина
спадкодавця ОСОБА_2; позивач - донька
спадкодавця ОСОБА_1, син спадкодавця -
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Інших
спадкоємців, передбачених чинним
законодавством України, немає. До
нотаріальної контори чи приватних
нотаріусів за місцем відкриття
спадщини із заявами про прийняття чи
відмовою від спадщини ніхто із
спадкоємців не звертався, має місце
фактичне прийняття спадщини. Єдиним
спадкоємцем за законом, яка прийняла
спадщину, є позивач ОСОБА_1, що
відповідає положенням ч. 3 ст. 1268 ЦК
України, оскільки постійно проживала
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини і протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України не
заявила про відмову від неї. Дружина
спадкодавця ОСОБА_2 та син спадкодавця
ОСОБА_5 спадщину після смерті чоловіка
та батька відповідно не прийняли,
оскільки на час відкриття спадщини не
проживали разом зі спадкодавцем, заяви
про прийняття спадщини нотаріусу в
установлений законом термін не подали,
до суду за визначенням додаткового
строку для подачі заяви про прийняття
спадщини не зверталися і вважаються
такими спадкоємцями за законом, що
відпали (правові наслідки неприйняття
спадщини), а належна їм частка в
спадщині перерозподіляється між
іншими спадкоємцями за законом, що
прийняли спадщину, в даному випадку
добавляється до належної ОСОБА_1 частки
в спадщині і становить єдину цілу.
ОСОБА_3 (третя особа по справі), яка
проживає та зареєстрована в спадковому
будинку, в тому числі постійно
проживала разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини - є донькою
позивача, а онукою спадкодавця, а
відповідно спадкоємицею за законом
послідуючої черги. Враховуючи вимоги
ст. 1258 ЦК України право на спадщину в
неї не виникло. Заповіту на її користь
спадкодавець не залишив. За захистом
своїх законних прав та інтересів
ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з
даним позовом, щоб довести своє право
спадкоємця на спадщину до майна
померлого в цілому. Спірним є доведення
реалізації норми ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
оскільки дружина спадкодавця ОСОБА_2 та
син спадкодавця ОСОБА_5, будучи
зареєстрованими на час відкриття
спадщини за однією адресою зі
спадкодавцем разом постійно зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
не проживали, а фактично вони проживали
разом і вели спільне господарство за
адресою: АДРЕСА_2 з 2007 року і до дня
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в
м. Курськ, Росія. З огляду на зазначене,
ані дружину, ані сина спадкодавця
неможливо вважати такими, що спадщину
прийняли.

27.08.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті свого
батька та надала необхідні документи,
однак листом нотаріальної контори було
підтверджено спірність питання щодо
оформлення спадщини після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та запропоновано
заявниці звернутися до суду. Отже,
після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина, у складі якої є: житловий
будинок з надвірними будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який
належав померлому в цілому, хоча і був
придбаний під час зареєстрованого
шлюбу батьків позивача, але на особисті
кошти та збереження саме ОСОБА_4
Відповідач за життя чоловіка свої
права на зазначений житловий будинок з
надвірними будівлями не заявляла,
питання поділу чи виділу половинної
частки в цьому майні не ставила, спору
щодо цього майна між ними не існувало,
вона втратила інтерес до цього
нерухомого майна і фактично в ньому не
проживала з 2007 року. Після смерті
чоловіка, ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою
про видачу свідоцтва про право
власності на половинну частку в майні,
як пережившій дружині не зверталася, до
суду за визнанням права власності на
половинну частку в майні, як пережившій
дружині також не зверталася.

Фактично відповідач повідомила, що не
має будь - яких претензій щодо
зазначеного житлового будинку з
надвірними будівлями, намірів щодо
його оформлення на своє ім'я у неї також
немає, і вона не заперечує проти
оформлення цього майна в цілому на ім'я
позивача.

На підставі викладеного, ОСОБА_1
просила визнати за нею право власності
в порядку спадкування за законом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 на
житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилася, до суду надала заяву про
розгляд справи за її відсутності, на
позовних вимог наполягала і просила їх
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, до суду надала заяву про
розгляд справи за її відсутності,
позовні вимоги ОСОБА_1 визнала в
повному обсязі, не заперечувала проти
їх задоволення, вказувала на те, що
після смерті свого чоловіка ОСОБА_4
спадщину вона не приймала, на неї не
претендує, фактично в управління та
володіння спадковим майном не
вступала, до нотаріальної контори не
зверталася, спору відносно спадщини не
існує. ОСОБА_2 повідомила, що хоча і була
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1,
однак, на день смерті ОСОБА_4 вона не
проживала разом з ним, так як починаючи
з 2007 року мешкала разом із сином -
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у
Курській області Російської Федерації.
Також, відповідач вказувала на те, що
житловий будинок, розташований за
адресою АДРЕСА_1, в цілому належав
померлому, оскільки останній придбавав
його за власні кошти, тобто і
спадкуватися він повинен в цілому.

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання
також не з'явилася, надала заяву про
розгляд справи за її відсутності,
заперечень проти позову не надавала,
зазначила, що у разі задоволення позову
її права та законні інтереси порушені
не будуть.

У зв'язку з неявкою осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до положень
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув
цивільну справу без здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального запису.

Суд, оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, прийшов до
наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.01.1972 року
зареєстрували шлюб ОСОБА_4 (копія
Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2,
актовий запис № 6) та ОСОБА_2 (до шлюбу -
ОСОБА_2 - копія Свідоцтва про
народження, серія НОМЕР_3, актовий запис
№ 21) ОСОБА_2 - копія Свідоцтва про
укладення шлюбу, серія НОМЕР_4, актовий
запис № 1 /а.с. 12, 13, 20/.

Подружжя мало дітей: ОСОБА_1 - копія
Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_5,
актовий запис № 137 та ОСОБА_5 - копія
Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_6,
актовий запис № 5 /а.с. 8, 9, 23/.

Відповідно до копії Свідоцтва про
смерть, серія НОМЕР_1, ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 - помер у м. Курск Курської
області Росія, актовий запис № 97 /а.с. 21/.

З матеріалів справи, а саме копії
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 04.01.2010 року, копії
Витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 06.01.2010 року, копії
технічного паспорту на будинок, копії
довідки КП «Зміївське БТІ» від 18.06.2014
року № 1836, вбачається, що ОСОБА_4 був
власником житлового будинку АДРЕСА_1
/а.с. 35, 36, 37, 38-42/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - помер у м. Змієві
Харківської області, що
підтверджується копією Свідоцтва про
смерть, серія НОМЕР_7, актовий запис № 156
/а.с. 17/.

Окрім того, що померлий був власником
житлового будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_4
також був і зареєстрований за вказаною
адресою, що підтверджується листом
Зміївського РС ГУДМС України в
Харківській області від 29.10.2014 року вих.
№ 37/1082.

З копії будинкової книги вбачається, що
за адресою АДРЕСА_1, також були
зареєстровані: ОСОБА_1 - донька
померлого, ОСОБА_2 - дружина померлого,
ОСОБА_5 - син померлого, ОСОБА_3 (копія
Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_8,
актовий запис № 121) - онука померлого
/а.с. 16, 25-34/.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 разом із сином - ОСОБА_5 на момент
смерті ОСОБА_4, а саме, починаючи з 2007
року і по день смерті ОСОБА_5 -
ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживали та
вели спільне господарство за адресою
АДРЕСА_2 /а.с. 24/.

Крім того, спірний житловий будинок в
цілому належав померлому, оскільки був
придбаний ОСОБА_4 в період шлюбу із
ОСОБА_2, але за його власні кошти та
заощадження, що не заперечувалося
відповідачем по справі. Таким чином,
житловий будинок підлягає спадкуванню
також в цілому.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1
проживала та була зареєстрована на час
відкриття спадщини за однією адресою
із померлим ОСОБА_4, вона вважається
такою, що прийняла спадщину. ОСОБА_3
також була зареєстрована за однією
адресою разом із померлим, однак, не має
права на спадщину, оскільки її мати
жива, що відповідає положенням ч. 1 ст.
1266 ЦК України. ОСОБА_2 не прийняла
спадщину, оскільки на момент смерті
чоловіка разом з ним не проживала, заяв
про прийняття спадщини до нотаріальної
контори не подавала, взагалі, як
повідомила суду не претендує на
спадщину. Син ОСОБА_4 - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 - помер. Таким чином,
позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем
після смерті батька ОСОБА_4, яка
фактично прийняла спадщину.

27.08.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
нотаріальної контори із заявою, в якій
просила повідомити її чи можливо
отримати свідоцтво про право на
спадщину за законом в безспірному
позасудовому порядку в цілому на її
ім'я після смерті ОСОБА_4 і чи може бути
прийнята нотаріальною конторою, як
доказ неприйняття спадщини іншими
спадкоємцями довідка з місця їх
проживання, а в разі неможливості за
таких обставин просила письмово
відмовити їй у видачі свідоцтва про
право на спадщину, для можливості
захисту своїх законних прав та
інтересів в судовому порядку. Листом
Зміївської державної нотаріальної
контори Харківської області від 13.09.2014
року № 1440/02-14 на вказану заяву ОСОБА_1,
було підтверджено спірність питання
щодо оформлення спадщини після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та
запропоновано їй звернутися до суду, що
вказує на неможливість оформлення
спадщини в нотаріальному порядку /а.с.
43, 44/.

Крім того, листом Зміївської державної
нотаріальної контори Харківської
області від 23.10.2014 року № 1622/01-16
повідомлялось, що із заявами про
прийняття або відмову від спадщини у
встановлений законом шестимісячний
термін, до нотаріальної контори ніхто
із спадкоємців після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - не звертався.
Свідоцтво про право на спадщину не
видавалося. Що також підтверджувалося
Витягами зі спадкового реєстру.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків /спадщини/ від фізичної
особи, яка померла /спадкодавця/, до
інших осіб /спадкоємців/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Отже, встановлено, що померлий ОСОБА_4
був власником житлового будинку
АДРЕСА_1, його донька ОСОБА_1 фактично
прийняла у спадщину даний будинок, що
відповідає положенням ч. 3 ст. 1268 ЦК
України, але Свідоцтво про право на
спадщину не отримала, оскільки за
вказаною адресою були зареєстровані
дружина та син померлого. В той же час
судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
фактично проживали на території
Російської Федерації, відповідач не
претендує на спадщину після смерті
чоловіка, а син померлого також помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Таким чином, враховуючи,
що інакше, ніж через суд, ОСОБА_1 свої
права на спадщину оформити не має
можливості, тому суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та можливість їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 174, 197, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно в
порядку спадкування за законом, третя
особа - ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадщину в порядку спадкування за
законом після смерті 12 червня 2010 року
її батька ОСОБА_4 на житловий будинок
АДРЕСА_1 з надвірними будівлями.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд Харківської
області шляхом подання апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: