Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/5198/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання
Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 02 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача матеріальної шкоди в сумі
4115 грн. та моральної шкоди в сумі 6000
грн.. В обґрунтування заявлених
позовних вимог посилався на те, що у 2012
році він проходив лікування у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, дії якого
порушують Закон України «Про захист
економічної конкуренції» в частині
визначення розміру вартості послуг, а
тому він має право на подвійне
відшкодування завданої шкоди та
стягнення моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 02 жовтня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та неповне з'ясування обставин справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги. Зазначає, що суд
безпідставно не взяв до уваги рішення
адміністративної колегії
Житомирського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України та
не застосував Закон України «Про
захист економічної конкуренції».

Апелянт та його представник підтримали
апеляційну скаргу і вважають, що між
сторонами відсутні договірні
відносини, оскільки договір не
підписувався. Шкода заподіяна у зв'язку
із встановленням економічно
необгрунтованих цін, а тому просять її
стягнути у відповідності до загального
законодавства - ст.ст.1166, 1167 ЦК України,
а суму визначити у подвійному розмірі
за нормами ст.55 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» у
різниці між сплаченою сумою та
економічно обгрунтованою ціною послуг.

Розглянувши справу в межах визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач надає
медичні послуги на платній основі на
підставі свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
від 05.03.1999 року та ліцензії на
здійснення медичної практики зі
спеціальності урологія, що вбачається
із матеріалів перевірки Житомирського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(а.с.30-70).

У 2012 році між позивачем та відповідачем
укладено договір про надання медичних
послуг з проведення дистанційної
літотрипсії, який оформлений письмово
у вигляді відповідної згоди на
лікування (а.с.19-20), за яким ОСОБА_1
погодився на запропонований план
лікування та оплату, про що свідчать
відповідні товарні чеки (а.с.8-9).

Матеріалами перевірки Департаменту
охорони здоров'я Житомирської обласної
державної адміністрації підтверджено
обґрунтованість використання
медикаментів та маніпуляцій під час
лікування ОСОБА_1 (а.с.39).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що у разі
встановлення факту економічної
необґрунтованості вартості наданих
послуг згідно Закону України «Про
захист економічної конкуренції» є
неможливим застосування ст.ст.22, 1166 ЦК
України, а відшкодування моральної
шкоди не передбачено.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду 1-ї інстанції зважаючи
на таке.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних осіб чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві позивачем зазначено
декілька підстав для відшкодування
шкоди, з посиланням на ст.55 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» та ст.ст.22, 23, 1166 і 1167 ЦК
України.

Відповідно до ст.901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідальність за порушення
зобов'язання передбачена ст.ст.611 та 906
ЦК України.

Суд правильно визначив наявність між
сторонами договірних відносин про
надання послуг, який оформлений
письмово у вигляді відповідних згод та
товарних чеків.

Договір і його умови, в т.ч. щодо якості
наданих послуг та їх ціни, позивачем не
оскаржуються. У позовній заяві також
відсутнє посилання про порушення вимог
законодавства про захист прав
споживачів та застосування наслідків,
визначених останнім, а тому суд
апеляційної інстанції виходить із
підстав позову, вказаних у позовній
заяві.

Статтею 22 ЦК України визначено поняття
збитків : втрати, яких особа зазначала у
зв'язку із знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Обставини для відшкодування моральної
шкоди, встановлені у ч.2 ст.23 ЦК України.

Згідно матеріалів справи позивач
погодився на запропоноване лікування
та сплатив за нього кошти в сумі 5820 грн.
(а.с.8-9).

Рішенням адміністративної колегії
Житомирського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
1.16/-1 від 10 січня 2014 року визнано, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
протягом 2012 року займав монопольне
(домінуюче) становище в територіальних
межах Житомирської області на ринку
послуг з проведення дистанційної
літотрипсії з часткою, що перевищує 35
відсотків, визнано його дії такими, що
порушують п.2 ст.50 та п.1 ч.2 ст.13 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції», застосовано штрафні
санкції (а.с.5-7).

Вказане рішення не свідчить про
порушення відповідачем умов договору
та заподіяння шкоди саме ОСОБА_1, а
відшкодування останньої у
відповідності до ст.55 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
можливе шляхом звернення особи із
заявою до господарського суду.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
неможливості застосування норм ст.ст.22,
23, 1166 та 1167 ЦК України до вказаних
правовідносин, а вирішення питання про
відшкодування шкоди у зв'язку із
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції відбувається
у порядку іншого судочинства.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішенні.

Суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 02 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді