Справа № 453/1808/13
Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/5788/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення
Сколівськогого районного суду
Львівської області від 3 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Славської селищної ради Сколівського
району Львівської області та ОСОБА_4 з
участю третьої особи відділу
Держземагентства у Сколівському
районі Львівської області про
визнання незаконним рішення селищної
ради, державну реєстрацію Державного
акта про право власності на земельну
ділянку,-

в
с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову ОСОБА_2 до Славської селищної
ради Сколівського району Львівської
області та ОСОБА_4, з участю третьої
особи відділу Держземагентства у
Сколівському районі Львівської
області про визнання незаконним
рішення, державної реєстрації та їх
скасування - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Просить
рішення скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу
вказує на незаконність,
необґрунтованість рішення. Суд
прийшов до невірного висновку про те,
що земельна ділянка не перебуває у
користуванні позивача, баба позивача
ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе своє
майно заповідає позивачу, який вступив
у спадщину. На земельній ділянці, яка
перебувала в користуванні ОСОБА_2, є
споруди - житловий будинок, веранда,
сарай. Право на земельну ділянку є
складовою загальної сукупності прав
власності на будинковолодіння. Усі
спадкові права перейшли до
спадкоємця-позивача. Спірна земельна
ділянка надавалась ОСОБА_2 на законних
підставах. У 1965 році між «Райкомхозом»,
Славською селищною радою депутатів,
Славським лісгоспзахом було укладено
договір - обмін земельної ділянки, яка
перебувала в користуванні ОСОБА_2 на
спірну земельну ділянку. Суд не
врахував того що позивач, його дід та
баба сплачували земельний податок на
земельну ділянку. Реєстрація на
підставі оспорюваного рішення
відбулась з порушенням, оскільки в
акті узгодження меж відсутній підпис
суміжного землекористувача ОСОБА_6, а є
ОСОБА_7, який не є суміжним
землекористувачем. Вилучення
земельної ділянки у ОСОБА_6 не
проводилось.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача -
ОСОБА_2, його представника ОСОБА_8, які
підтримали скаргу, представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9, який таку
заперечив, представника селищної ради -
ОСОБА_7, який частково погодився з
скаргою, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до
наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
що відповідач ОСОБА_4 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 0,045 га за вказаною
адресою з цільовим призначенням
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, що
підтверджується копією державного
акту, виданого 23.03.2004 року на ім'я ОСОБА_4
та посвідчує право власності
останнього на зазначену земельну
ділянку.

З копії вказаного державного акту про
право власності на земельну ділянку
вбачається, що такий виданий на
підставі рішення Славської селищної
ради Сколівського району Львівської
області № 114 від 22.08.2000 року, яке позивач
просить визнати недійсним, оскільки
частина земельної ділянки за цим актом
накладається на земельну ділянку,
користувачем якої є позивач, що
призвело до порушення його прав та
інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції критично
оцінив доводи позивача про те, що
спірна земельна ділянка належить
відповідачу ОСОБА_10 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
його бабці ОСОБА_11, зазначивши про те,
що відсутні правовстановлюючі
документи, які б підтверджували
надання земельної ділянки у власність
чи користування, з наступним
визначенням меж земельної ділянки у
натурі (на місцевості) і видачею
державного акта родині позивача
ОСОБА_10 чи особисто позивачу, в т.ч. і як
спадкоємцеві. Окрім того, критично
оцінив і те, що саме спірною земельною
ділянкою користувалась родина
позивача ОСОБА_2 з 1965 року, тому
зробив висновок, що фактичне
землекористування без наявності у
особи правовстановлюючих документів
на земельну ділянку не може бути
визнано тотожним правовому статусу
належного землекористувача.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України,
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Положеннями ст. 152 ЗК України
передбачено, що держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.

В силу вимог ч. 3 цієї ж статті ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється, зокрема, шляхом визнання
прав, визнання угоди недійсною,
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування, тощо.

Відповідно до ст.116 ЗК України,
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності
за рішенням органів виконавчої влади
або органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений ст. 118 цього Кодексу. Під час
виконання технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку, потрібно
дотримуватись вимог ст.96 ЗК України,
зокрема щодо погодження меж земельної
ділянки із суміжними землевласниками
та землекористувачами.

Згідно з п.г ч.1 ст.96 ЗК України,
землекористувач зобов'язаний не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Згідно зі ст.ст.125, 126 Земельного Кодексу
України, право власності на земельну
ділянку виникає з моменту державної
реєстрації цього права і посвідчується
державним актом.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування та
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Відповідно до вимог ст.ст. 11,59,60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов`язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування , не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Докази мають бути належними і
допустимими у відповідності до вимог
ст.ст.58-59 ЦПК України.

Доводи апелянта про укладення договору
обміну з ОСОБА_2 (дід позивача)
будинковолодіння по АДРЕСА_2 на
будинковолодіння по АДРЕСА_3, належного
«Райкомхозу» та у зв`язку з цим про
перехід права на земельну ділянку, на
увагу не заслуговує, оскільки даний
договір жодної інформації про земельну
ділянку та її розмір не містить /а.с.12/.

Як видно зі схеми генерального плану з
будівлями по вулиці, предмет обміну
-будинковолодіння (ж/будинок, сарай,
веранда) належить «Райкомхозу»,
відомості про інших власників не
містяться /а.с.13/. А тому, не
заслуговують на увагу і доводи
апелянта про відсутність узгодження
меж спірної земельної ділянки з
землекористувачем ОСОБА_6

Як видно з копії державного акта та
акта встановлення та узгодження
зовнішніх меж спірної земельної
ділянки, належної ОСОБА_12, - суміжним
землекористувачем ОСОБА_4 є лише
Славська селищна рада Сколівського
району Львівської області. Окрім
цього, в матеріалах справи міститься
відповідь відділу Держземагентства у
Сколівському районі Львівської
області від 20.05.2014 року № 01-15-896 на запит
суду щодо наявності
правовстановлюючих документів
відносно спірної земельної ділянки по
АДРЕСА_3 на ОСОБА_5, якою підтверджено
про відсутність таких
правовстановлюючих документів /а.с.69/.

Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Так, рішенням Сколівського районного
суду Львівської області від
30.10.2013року, ухваленого у цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області, ОСОБА_2, з участю
третьої особи відділу Держземагенства
у Сколівському районі Львівської
області про визнання незаконними
рішення, державної реєстрації та їх
скасування, частково задоволено
позовні вимоги, зокрема визнано
протиправним та скасовано рішення
Славської селищної ради № 4086 від 25.05.2010
року в частині безоплатної передачі
ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,0393 га
та визнано недійсною державну
реєстрацію державного акта з підстав
порушення прав ОСОБА_12, оскільки
земельна ділянка, на яку був виданий
державний акт про право власності на
земельну ділянку ОСОБА_10 накладалась
на земельну ділянку ОСОБА_4

Зазначені встановлені обставини у
даному рішенні спростовують
порушення прав позивача при прийнятті
оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
рішення районного суду ухвалено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального закону, відповідає
встановленим обставинам справи,
наявним доказам, тому підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1ст.308, ст.ст.313, 319
ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 3 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскарженою
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в двадцятиденний
строк з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца А.В.