Справа № 265/3294/14-ц
Провадження № 2/265/1691/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 листопада 2014 року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л. В.,

при секретарі - Єфремовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів
за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів
за договором позики, посилаючись на те,
що відповідач взяв у неї в борг грошові
кошти у розмірі 10 400 доларів США. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов 01 червня 2007 року
відповідачем була написана розписка на
вказану суму, згідно якої зобов'язався
повернути грошові кошти в строк до 01
червня 2011 року.

01 червня 2011 року відповідач погасив
частково борг, повернув 2 900 доларів США.
Таким чином залишок складає 7500 доларів
США. Кілька разів при особистих
зустрічах з відповідачем і по телефону
вона нагадувала йому про повернення
взятих у неї в борг грошових коштів, але
він увесь час посилався на фінансові
труднощі і запевняв, що обов'язково
поверне гроші. До теперішнього часу
грошові кошти їй не повернуті.

Боржник який прострочив грошове
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом. За
період з 01.06.2011 року неустойка складає:
2011 рік - 1 463,37 грн., 2012 рік - 2 926,94 грн., 2013
рік - 2 926,94 грн., 2014 рік - 1 951,30 грн., а
всього 106 833,44 грн.

Просила стягнути з відповідача ОСОБА_2
на її користь суму боргу у розмірі 106
833,44 грн., з урахуванням інфляції та 3%
річних від суми заборгованості, а також
понесені ним судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 068,34 грн.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання
не з"явилася, надавши суду письмову
заяву про розгляд справи в її
відсутність, позовні вимоги
підтримала в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві. Не заперечує проти
винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
на розгляд справи не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
своєчасно, в установленому законом
порядку.

Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Дослідивши письмові матеріали справи
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обовязків, зокрема, є договори та
інші правочини. З огляду на відносини,
які склалися між сторонами, між ними
було укладено договір позики, так як
позивач передав відповідачу у
власність грошові кошти, а відповідач
зобовязався їх повернути в тій же сумі,
що відповідає ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до ст.509 ЦК України одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, сплатити
гроші тощо), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов»язують
боржника належним чином виконувати
свої зобов"язання.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку саму суму коштів
(суму позики).

Підтвердження виконання зобов'язання
має відбуватись у спосіб, встановлений
ст. 545 ЦК України, у т.ч. видачею
кредитором на вимогу боржника розписки
про одержання виконання частково або в
повному обсязі, повернення кредитором
боржнику боргового документу, а у разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 18
вересня 2013 року розглянув справу № 6-63
цс 13, предметом якої був спір про
стягнення боргу за договором позики.
При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок про
те, що письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Відповідно дост.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики позичальник
надав позикодавцеві розписку,
відповідно до якої 01 червня 2014 року
ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 в борг
грошову суму в розмірі 10 400 дол. США, які
зобов"язався повернути в строк до 01
червня 2011 року (а.с.3).

Згідно до ст.625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання і на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За змістом вимог ст.ст. 612, 625 ЦК України,
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням 3% річних є способом
захисту його майнового права та
інтересу, що передбачений матеріальним
законом і полягає у відшкодуванні
матеріальних витрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування запозиченими грошима, що
мали б бути у встановлений договором
(розпискою) строк повернуті
кредиторові.

Відповідно ст.1048 ч.1 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

За розрахунком позивачки ОСОБА_1 сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
та 3% річних складає 106 833,44 грн., в
тому числі 9 268,55 грн. - 3 % річних від
простроченої суми та сума інфляції.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконав
зобов'язання, покладені на нього за
договором позики від 01 червня 2011 року,
тим, що не повернув у встановлений цим
договором строк суму боргу позивачеві,
тому суд вважає, що з нього підлягає
стягненню на користь позивача борг за
договором позики в розмірі 106 833,44 грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 068,34 грн.

Керуючись ст.ст.612, 625, 1046-1049, 1050
Цивільного кодексу України, на
підставі ст.ст.10, 11, 88, 212 -215, 224-226
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів за договором
позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки АДРЕСА_1 борг за
договором позики в сумі 106 833 (сто шість
тисяч вісімсот тридцять три) гривні 44
копійки та судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 068 (одна тисяча
шістдесят вісім) гривень 34 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуто
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути
оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя Донецької області
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
отримання копії рішення апеляційної
скарги.

Суддя Орджонікідзевського районного
суду

міста Маріуполя Донецької області

Л.В.Копилова