Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4488/14
Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Л.Ю.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Спас О.В.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 17 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Шевченківському
району, орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Орджонікідзевському
району, прокуратура
Орджонікідзевського району м.
Запоріжжя про позбавлення
батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
позбавлення батьківських прав.

У позові зазначалось, що сторони по
справі перебували у шлюбі, який
розірвано 18.09.2009 року. Від шлюбу мають
малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 З
вересня 2012 року дитина проживає з
позивачем, відповідач не цікавиться
донькою та не виконує батьківських
обов'язків.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків, позивач просив суд
позбавити відповідача батьківських
прав відносно малолітньої дитини
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 17
вересня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення сторін, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК
України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 пункту 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" роз'яснено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Для встановлення таких обставин суду
потрібно ретельно перевіряти докази,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
обов'язково здійснювати необхідні дії
для залучення відповідача у справі та
з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування (стаття 58 ЦПК України).

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України
встановлено, що суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
(частина 1 статті 11 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив із
того, що позивачем не було доведено
того, що відповідач ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов'язків. Крім того, судом
обґрунтовано зазначено, що відповідачу
чинилися перешкоди у спілкуванні із
дитиною через що ОСОБА_4 позбавлена
можливості виконувати свої
батьківські обов'язки.

З матеріалів справи вбачається і
встановлено судом, шлюб між сторонами
розірвано 18.09.2009 року. Донька ОСОБА_5
проживає разом з батьком ОСОБА_3

Згідно до інформації дошкільного
навчального закладу «Сонячне місто» в
період з 2010-2012 року мати ОСОБА_5 - ОСОБА_4
багато часу приділяла розвитку,
вихованню, навчанню доньки, виконувала
всі поради педагогів (а.с.54).

За інформацією Запорізької гімназії
№71, де з 01.09.2013 року навчається ОСОБА_6,
мати дитини у першому класі
відвідувала батьківські збори,
цікавилась життям дитини, підтримувала
контакт з класним керівником. В другому
класі контакт з матір'ю перервався
через загострення складної сімейної
ситуації (а.с.53).

Як вбачається із заяви ОСОБА_4 ,
засвідченої 08.07.2014 року консулом
України в м.Дубай ОАЕ, вона в теперішній
час до червня - липня 2015 року перебуває
по робочій візі у ОАЕ. ОСОБА_3 з грудня
2013 року забрав доньку без її згоди, не
давав можливості спілкуватися із
дитиною, до того ж змінив номер
мобільного телефону доньки. ОСОБА_4
зазначала, що саме колишній чоловік
чинить перепони у спілкуванні з
донькою. Вона заперечує проти
позбавлення її батьківських прав і
бажає брати участь у вихованні та
утриманні своєї доньки (а.с.60-61).

Відповідно до висновку органу опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради районної
адміністрації по Орджонікідзевського
району за № 01-10/1610 від 15.08.2014 року, орган
опіки та піклування вважає за
недоцільне позбавлення ОСОБА_4
батьківських прав по відношенню до її
доньки ОСОБА_5(а.с.43-44).

Суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у позові про позбавлення
батьківських прав, оскільки відсутні
беззаперечні докази винної поведінки
та свідомого нехтування своїми
обов'язками ОСОБА_4, які б свідчили про
ухилення від виховання доньки, і, як
наслідок, необхідність застосування
крайнього заходу у вигляді позбавлення
батьківських прав відповідно до ст. 164
СК України.

Доводи апеляційної скарги є такими, що
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а лише відображують позицію
позивача, викладену у позові і
висловлену в ході розгляду справи і
полягають лише в переоцінці доказів,
які належним чином перевірені і
оцінені судом першої інстанції і не
доводять порушення судом першої
інстанції норм процесуального і
матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного судова
колегія вважає, що підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції не має.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 17
вересня 2014 року по цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: