Номер провадження: 22-ц/785/8534/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої
особи на стороні позивача Громадська
організація «Комітет захисту прав
мінорітарних акціонерів ЗАТ «Полярна
Зірка» про відшкодування моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 серпня 2014 року,

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась з
позовом до ОСОБА_2, третя особа на
стороні позивача - ГО «Комітет захисту
прав міноритарних акціонерів ЗАТ
«Полярна зірка» про відшкодування
моральної шкоди та просила визнати
незаконними дії ОСОБА_2 щодо продажу
майна АТЗТ «Полярна зірка» та
неотримання АТЗТ «Полярна зірка»
коштів за продаж даного майна та
стягнути з ОСОБА_2 на її користь
моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилався на те, що він тривалий час
працював в ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» з
1991 по 2000 роки на різних посадах. До того
ж, позивач є власником сертифіката
серії НОМЕР_1, дати видачі 25.12.2003 року на
25 штук цінних паперів. Позивач
зазначає, що умови праці були дуже
важкі, особам приходилось працювати в
нічні зміни, у вихідні дні. Плани по
праці були дуже великі, за літній
період було виготовлено близько 500 тон
морозива. До приватизації підприємства
все йшло добре, люди отримували
заробітну плату. Після приватизації
підприємства, яке відбулось у 1994 році,
працівники стали акціонерами простих
іменних акцій. Усім працівникам мали
виплачуватись девіденти, проте вони
виплачувались лише два рази.

Позивач пов'язує заподіяння їй
моральної шкоди у зв'язку з вчиненням
незаконних дій з боку генерального
директора АТЗТ «Полярна зірка» ОСОБА_2,
пов'язаних з неотриманням та не
внесенням грошових коштів на
розрахунковий рахунок чи в касу ЗАТ
(АТЗТ) «Полярна зірка», грошових коштів
у сумі 242212,19 дол. США, які отримані за
рішенням Міжнародного комерційного
арбітражного суду при ТПП України від
11,5 березня 1999 року. Крім того, у зв'язку
з банкрутуванням підприємства,
позивачка втратила престиж та ділову
репутацію в очах оточуючих. Для
налагодження стосунків їй потрібно
докладати дуже багато зусиль і навіть
до теперішнього часу з деякими особами
стосунки дуже натягнуті через
проблеми, пов'язані зі складною
ситуацією на ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка».
З метою відновлення свого порушеного
права, позивач звернулась з вказаним
позовом до суду.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 серпня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції посилався на те, що
позивач працювала на підприємстві з 22
квітня 1991 року по 01 грудня 2000 року,
спочатку в Одеському міському
холодильнику, а потім у ЗАТ (АТЗТ)
«Полярна зірка», що підтверджується
копією трудової книжки.

У 1994 році відбулася приватизація
даного підприємства. Працівники стали
акціонерами простих іменних акцій,
позивачем було придбано 25одиниця
іменних акцій ЗАТ (АТЗТ) «Полярна
зірка», відповідно сертифікату серії
НОМЕР_1, дати видачі 25.12.2003 рік.

Постановою Господарського суду
Одеської області по справі № 7/441-06-13712
від 02.07.2007 року АТЗТ «Полярна зірка»
було визнано банкрутом у зв'язку з
наявністю заборгованості щодо сплати
податків до державного бюджету та
відсутності майна та грошових коштів у
підприємства для погашення такої
заборгованості. Ухвалою
Господарського суду Одеської області
про ліквідацію банкрута та припинення
провадження у праві від 20 вересня 2007
року по справі № 7/441-06-13712 було
припинено діяльність АТЗТ «Полярна
зірка». Судом встановлено, що Державна
податкова інспекція у Приморському
районі м. Одеси зверталась до
Господарського суду Одеської області
із заявою, в якій просила визнати
банкрутом АТЗТ «Полярна Зірка», у
зв'язку з неспроможністю сплатити
заборгованість перед бюджетом після
настання встановленого строку в сумі 232
494 ,28 грн.

По обставинам ліквідації ЗАТ (АТЗТ)
«Полярна Зірка» відсутній
обвинувальний вирок в рамках
кримінальної справи, відповідач ОСОБА_2
не притягувався до кримінальної
відповідальності на скоєння
кримінального правопорушення.
Відсутні підстави при розгляді
цивільної справи визнати дії ОСОБА_2
незаконними щодо продажу майна АТЗТ
«Полярна зірка» та неотримання АТЗТ
«Полярна зірка» коштів за продаж
даного майна, оскільки таким чином
нівелюється зміст кримінального
процесу.

Згідно судових рішень, які набрали
законної сили та рішення прокурора про
відмову у порушенні кримінальної
справи, яке не скасовано,
підтверджується, що у діях ОСОБА_2
відсутні будь які ознаки кримінального
правопорушення - зловживання службовим
становищем, або перевищення своїх
службових повноважень.

З матеріалів справи, вбачається
відсутність підстав вважати
потерпілою - позивача ОСОБА_1, а
відповідача ОСОБА_2 - заподіювачем
шкоди, оскільки будь-яких договірних
відносин між цими двома фізичними
особами не існувало, а доказів
заподіяння моральної шкоди з делікту -
до суду не надано.

У позовній заяві, докази які надані до
суду - не підтверджують заподіяння
позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, з
наданих до суду доказів не вбачається
вини у діях ОСОБА_2, як фізичної особи,
або як генерального директора ЗАТ
(АТЗТ) «Полярна Зірка».

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ
№ 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями абобездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода
можеполягати, зокрема: у приниженні
честі, гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до абзацу 2 п. 5 вказаної
вище Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995
року відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Позивачка повинна була надати докази
того, що саме діями (бездіяльністю)
відповідача вона зазнала немайнових
втрат внаслідок моральних або фізичних
страждань, та в чому вони виражались, їх
розмір та глибину моральних страждань,
наявність причинно-наслідкового
зв'язку між діями (бездіяльністю)
відповідача та негативними наслідками,
що настали для позивачки.

Оскільки таких доказів надано не було,
відсутні підстави для задоволення
позову.

Колегія погоджується з
зазначеними висновками суду першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги, як і
заявлені позовні вимоги щодо визнання
незаконними дії ОСОБА_2 щодо продажу
майна АТЗТ «Полярна зірка» та
неотримання АТЗТ «Полярна зірка»
коштів за продаж даного майна,
стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди
позивач пов'язує з діями ОСОБА_2 як
директора. Однак в позові ОСОБА_2
заявлений відповідачем в якості
фізичної особи.

Суд першої інстанції правомірно
посилався на те, що позивачем не надано
доказів того, що ОСОБА_2 як фізична
особа порушив права та обов'язки
позивача.

Крім того, у відповідності до
вимог ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України - кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. У випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси.

Гл. 9, ст. ст. 2, 55 ГК України, Законом
України "Про господарські товариства"
визначено правоздатність
господарського товариства як
юридичної особи, правовий статус
майна, що є його власністю, межі
відповідальності товариства та його
засновників або власників майна.

Виходячи з цього, господарське
товариство є самостійним суб'єктом
права, самостійно захищає свої права і
несе обов'язки та може самостійно
виступати суб'єктом цивільно-правових
відносин. Учасники ж товариства
мають права, визначені законом та
установчими документами.

Статтею 23 ч. 1 Закону України "Про
господарські товариства" визначено, що
управління товариством здійснюють
його органи, склад і порядок обрання
(призначення) яких здійснюється
відповідно до виду товариства. Право
на звернення до суду за захистом
інтересів господарських товариств
мають тільки ці товариства як
юридичні особи, а не окремі громадяни.

Таким чином ОСОБА_1 є неналежним
позивачем за позовними вимогами щодо
визнання незаконними дії ОСОБА_2 щодо
продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та
неотримання АТЗТ «Полярна зірка»
коштів за продаж даного майна.

Колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині недоведеності заявлених
позивачем вимог про відшкодування
моральної шкоди.

На підставі наведеного колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги не
містять підстав для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

А. П. Бабій

О. Д. Варикаша