Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/1104/14-ц
№
провадження 2/453/433/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2014 року Сколівський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута
Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про визнання права власності
на домоволодіння у порядку спадкування
за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 31.07.2014 року звернувся в
суд із позовною заявою, в якій просить
визнати за ним право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, розташований у
АДРЕСА_1 у порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування
позовних вимог посилається на те, що
його матір за життя володіла вказаним
вище житловим будинком з
господарськими будівлями та спорудами,
на який правовстановлюючий документ не
видавався і відповідне право за
матір'ю не реєструвалось. Вказане
домоволодіння у вигляді незавершеного
будівництва 61% готовності вона спершу
успадкувала від своєї матері, а бабусі
позивача - ОСОБА_7 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
11.11.2002 року. Згодом вона спільними
зусиллями разом із чоловіком та дітьми,
у тому числі і позивачем, у 2006 році
завершила будівництво, однак будинок в
експлуатацію не приймався і, знову
ж-таки, відповідне право за матір'ю не
реєструвалось. Заповіту матір ОСОБА_6
не складала. Спадкоємцями після смерті
матері ОСОБА_6 за законом є він, його
батько ОСОБА_8, його брати - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та сестра ОСОБА_5 у
рівних частинах. Інших спадкоємців
після смерті матері за законом першої
черги немає. Батько, брати та сестра
добровільно відмовились від належної
їм частки у спадковому майні після
смерті дружини (матері) ОСОБА_6 у його
користь, претензій до спадкових прав на
спірне домоволодіння не мають, про що
подали відповідні заяви по місцю свого
проживання. Таким чином, на даний час
він є єдиним спадкоємцем прав на спірне
домоволодіння, що залишились після
смерті матері, однак оформити право
власності на таке він не може у зв'язку
із відсутністю правовстановлюючого
документа на нерухоме майно і
необхідністю у зв'язку з цим звертатися
до суду. Зазначає, що він у
встановленому порядку прийняв
спадщину після смерті матері ОСОБА_6,
так як на день смерті останньої
проживав з нею в одному житловому
будинку. До того ж, він у межах
визначеного законом строку в усній
формі звертався до державного
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини, однак отримав відмову в
оформленні своїх спадкових прав у
зв'язку із відсутністю
правовстановлюючого документа на
нерухоме майно. Факт прийняття
спадщини, на його думку, також
стверджується і тими обставинами, що
лише він після смерті матері
опікується спірним домоволодінням,
уклав договір на постачання
електроенергії до будинку, оплачує
відповідні послуги з
електропостачання тощо. Разом з тим
вказує і те, що зазначений житловий
будинок фактично не є завершеним до
цього часу, а придатними для проживання
у ньому є лише дві кімнати. Роботи по
завершенні будівництва і прийняття
будинку в експлуатацію будуть
проводитись ним згодом, а саме після
того, як він оформить за собою право на
спірне домоволодіння у встановленому
порядку. З огляду на вказане, він був
змушений звертатися за захистом своїх
спадкових прав до суду із даним
позовом.

Належним чином повідомлений позивач
ОСОБА_1 у судове засідання з'явився,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив позов задовольнити з
підстав, викладених у позовній заяві (а.
с. 3-4), надав пояснення, аналогічні
наведеним у вказаному позові.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не
з'явилися, однак до початку судового
розгляду справи по суті подали
оформлені у встановленому порядку
заяви від 02.09.2014 року (а. с. 35, 37, 39, 41 та 43),
в яких всі просили проводити судовий
розгляд справи у їх відсутності,
позовні вимоги визнали у повному
обсязі і проти їх задоволення не
заперечували.

Відтак суд, заслухавши думку позивача
ОСОБА_1 з вказаного приводу, ухвалив
проводити розгляд справи по суті у
відсутності відповідачів ОСОБА_8,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за
наявними у матеріалах справи доказами.

Разом з тим суд, незважаючи на визнання
відповідачами ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позову, ухвалив
відмовити у прийнятті визнання ними
позову і продовжувати судовий розгляд
справи, після чого, розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення
позивача, давши належну оцінку доказам,
зібраним у справі, прийшов до висновку,
що у задоволенні позовних вимог слід
відмовити у повному обсязі з наступних
підстав.

Згідно копії свідоцтва про народження
позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_1, виданого
Славською селищною радою Сколівського
району Львівської області 25.03.1982 року
(а. с. 6), батьком останнього є ОСОБА_8, а
матір'ю - ОСОБА_6.

У судовому засіданні встановлено, що
матір позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6, після
смерті якої він має намір оформити
спадщину, померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
стверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2, виданого
виконавчим комітетом Славської
селищної ради Сколівського району
Львівської області 18.02.2014 року (а. с. 7).
Спадщина відкрилася у цей же день, у
відповідності до положень ст. 1220 ЦК
України.

Заповіту матір позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_6 не складала, що стверджується
довідкою, виданою Славською селищною
радою Сколівського району Львівської
області 04.07.2014 року за вих. № 1558 (а. с. 8),
відтак спадкування після смерті
останньої повинно відбуватись за
законом. Як вбачається з довідки,
виданої Славською селищною радою
Сколівського району Львівської
області 31.07.2014 року за вих. № 1557 (а. с. 22),
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_6 є її чоловік -
ОСОБА_8, сини ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_1 (позивач у справі) та дочка
ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за законом має право
прийняти спадщину, або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 зазначеного
Кодексу спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Зазначена дія
повинна бути вчинена протягом шести
місяців з часу відкриття спадщини (ст.
1270 ЦК України).

Згідно вже згаданої вище довідки,
виданої Славською селищною радою
Сколівського району Львівської
області 04.07.2014 року за вих. № 1558 (а. с. 8),
покійна матір позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6
постійно і до дня смерті проживала у
АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
на час відкриття спадщини після смерті
матері ОСОБА_6 постійно не проживав з
нею. Факт постійного проживання та
реєстрації позивача ОСОБА_1 на день
смерті матері за іншою адресою, а саме у
АДРЕСА_1 підтверджується копією його
паспорта громадянина України серії
НОМЕР_3, виданого Сколівським РВ УМВС
України у Львівській області 16.02.2000
року (а. с. 5). Це ж стверджується і
довідкою, виданою Славською селищною
радою Сколівського району Львівської
області 31.07.2014 року за вих. № 1784 (а. с. 23).
Не заперечувалась зазначена обставина
і самим позивачем у судовому засіданні.

Судом також встановлено, що позивач
ОСОБА_1 протягом визначеного ст. 1270 ЦК
України шестимісячного строку не
звернувся до нотаріальної контори із
письмовою заявою про прийняття
спадщини після смерті матері ОСОБА_6,
відповідних доказів на спростування
зазначеної обставини суду не подав, а
натомість зазначив, що звертався лише в
усній формі до державного нотаріуса,
який, відповідно, в усній формі
роз'яснив йому про необхідність
звернення до суду за захистом своїх
спадкових прав. Відтак, рішення
нотаріуса про відмову з приводу
оформлення за позивачем ОСОБА_1
спадкових прав після смерті матері
відсутнє, а останній одразу ж вирішив
звернутися з цього приводу до суду.

Статтею 1272 ЦК визначено наслідки
пропущення строку для прийняття
спадщини, зокрема, якщо спадкоємець
протягом строку, встановленого ст. 1270
ЦК, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її. За письмовою згодою
спадкоємців, які прийняли спадщину,
спадкоємець, який пропустив строк для
прийняття спадщини, може подати заяву
про прийняття спадщини нотаріусу за
місцем відкриття спадщини. За позовом
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини з поважної причини,
суд може визначити йому додатковий
строк, достатній для подання ним заяви
про прийняття спадщини.

Як встановив суд, окрім відсутності
письмового звернення до нотаріуса за
місцем відкриття спадщини, із позовною
заявою про визначення додаткового
строку, достатнього для прийняття
спадщини після смерті матері позивач
ОСОБА_1 до суду також не звертався.

З огляду на вказане, позивач ОСОБА_1
вважається таким, що не прийняв
спадщину після смерті матері ОСОБА_6.
Подана позивачем ОСОБА_1 довідка,
видана Славською селищною радою
Сколівського району Львівської
області 17.09.2014 року за вих. № 2123 (а. с. 52)
про те, що останній не відмовлявся від
прийняття спадщини після смерті
матері, жодним чином не спростовує
зазначену вище обставину, як і не
спростовує її наявність укладеного
позивачем ОСОБА_1 договору з
Сколівським РЕМ ПАТ «Львівобленерго»
про постачання електроенергії (а. с. 66-67)
та квитанцій про проведення оплати за
користування електроенергією на його
підставі (а. с. 68-70), так як мова не йде
про фактичний вступ в управління та
володіння спадковим майном, як це було
за правилами ЦК Української РСР 1963
року.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

На підтвердження належності у
спадкодавця ОСОБА_6 (матері позивача) на
момент відкриття спадщини права на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, розташованого
по АДРЕСА_1 позивачем ОСОБА_1 подано
копію свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 11.11.2002 року (а. с. 9, 50),
згідно з яким спадкодавець ОСОБА_6
(матір позивача) успадкувала згадане
вище домоволодіння після смерті своєї
матері ОСОБА_7 (бабці позивача) у
встановленому порядку.

Аналізуючи у судовому засіданні
згадане вище свідоцтво про право на
спадщину за заповітом (оригінал), суд
дійшов до висновку, що таке жодним
чином не підтверджує прав спадкодавця
ОСОБА_6 на спірне домоволодіння, так як
у ньому йдеться про прийняття у спадок
відповідно до діючих на час виникнення
зазначених правовідносин лише
незавершеного будівництвом житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1,
процент готовності якого складав 61%.
Відповідно, таке свідоцтво про право на
спадщину за заповітом не було
зареєстроване за життя спадкодавцем
ОСОБА_6 у встановленому порядку. Це
пов'язано з тим, що відповідний дозвіл
(свідоцтво) на забудову садиби у
сільських населених пунктах
Української РСР видавався ОСОБА_7
(бабці позивача) виконавчим комітетом
Сколівської районної Ради депутатів
трудящих ще 21.06.1979 року на підставі
відповідного рішення виконавчого
комітету Славської селищної Ради
народних депутатів № 52 від 17.05.1979 року
(а. с. 53-54, 62), у якому було визначено дату
початку будівництва - 21.06.1979 року та
дату закінчення будівництва - 21.06.1981
року. Разом з тим, таке будівництво не
було завершене у визначений строк, а
відповідний акт про прийняття об'єкта в
експлуатацію не складений, про що
свідчить копія порожнього бланка акта
про завершення будівництва і вводу в
експлуатацію індивідуального
домоволодіння (а. с. 65), що міститься у
документації на забудову в цілому (а. с.
53-65).

Суд встановив, що після того, як
спадкодавець ОСОБА_6 (матір позивача)
успадкувала незавершений житловий
будинок по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7
(бабці позивача), то вона продовжила
здійснювати роботи по будівництву
зазначеного житлового будинку, які
завершила у 2006 році. У цьому ж році і
були зведені господарські будівлі та
споруди.

Так, з копії технічного паспорта на
житловий будинок АДРЕСА_1,
виготовленого КП ЛОР «Стрийське
міжрайонне бюро технічної
інвентаризації» 16.07.2014 року (а. с. 16-20)
вбачається, що вказаний будинок
збудований у 2006 році із зведенням
господарських будівель та споруд також
у 2006 році. Це ж стверджується і довідкою
про технічні характеристики об'єкта
нерухомого майна, виданою КП ЛОР
«Стрийське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації» 25.07.2014 року за вих. № 1688
(а. с. 15). Зазначені обставини не
заперечувались і самим позивачем у
ході судового засідання, який, до того ж
вказав, що спірний будинок ще й досі не
є у цілому придатним для проживання.

Згідно вже згаданої вище довідки,
виданої КП ЛОР «Стрийське міжрайонне
бюро технічної інвентаризації» 25.07.2014
року за вих. № 1688 (а. с. 15) також
вбачається, що відповідно даних
технічного архіву БТІ право власності
на спірний об'єкт нерухомого майна не
зареєстровано.

Відтак, хоча спорудження спірного
домоволодіння не проводилось
самочинно, так як наявні документи про
відведення ще у 1979 році землі під
забудову і інші дозвільні документи з
цього приводу, однак суд встановив час
завершення його спорудження - 2006 рік, як
і встановив про відсутність документа
про прийняття в експлуатацію спірного
домоволодіння, а також про відсутність
проведення державної реєстрації прав
на нього за покійною матір'ю позивача
через недотримання останньою вимог
законодавства щодо державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, що діяло у цей час.

Так, як йдеться в абзаці 3 ч. 2 ст. 331 ЦК
України, якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до Закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
(вступив у дію 01.07.2004 року і діяв на
момент спорудження спірного
домоволодіння), права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

З огляду на вказане, суд приходить до
переконання, що у зв'язку із
відсутністю документів, які
підтверджують право власності
спадкодавця ОСОБА_6 на житловий будинок
і державної реєстрації такого права
власності через недотримання
спадкодавцем у тому числі вимог
законодавства щодо державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, позивач ОСОБА_1 може заявляти
вимогу про визнання у порядку
спадкування права на забудову (прав та
обов'язків як забудовника), чого у
даному провадженні не заявляв.
Натомість, вимога про визнання у
порядку спадкування права на об'єкт
нерухомого майна в цілому не може бути
задоволена, оскільки спадкодавець
ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини не
володіла правом на такий об'єкт
(відсутня державна реєстрація права на
об'єкт нерухомого майна).

Таким чином, виходячи із заявлених
позовних вимог, аналізу матеріалів
справи та враховуючи все вищевикладене
(неприйняття позивачем спадщини після
смерті матері та неналежність прав на
спірне домоволодіння спадкодавцю на
момент відкриття спадщини), суд,
незважаючи на визнання відповідачами
ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
у поданих ними на адресу суду заявах
позовних вимог, не вбачав для цього
законних підстав, так як таке визнання
позову суперечить діючому на момент
виникнення спірних правовідносин
законодавству і, у відповідності до
вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, не прийняв
визнання позову відповідачами та
вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 про
визнання за ним права власності у
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_6 на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, розташований у АДРЕСА_1, є не
обґрунтованими, безпідставними, у
зв'язку з чим не можуть підлягати до
задоволення.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62, 64, 174, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про визнання права власності у порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_6 на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
розташований у АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання до
апеляційного суду Львівської області
через Сколівський районний суд
Львівської області апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення або десяти днів з дня
отримання копії цього рішення особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин