Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/1083/14-ц
№
провадження 2/453/428/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2014 року Сколівський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута
Т.Б.;

та адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Сколівської міської
ради Львівської області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання
незаконним рішення виконавчого
комітету № 135 від 30.12.1996 року «Про
передачу у приватну власність квартир
державного житлового фонду у м. Сколе»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 30.07.2014 року звернувся в
суд із позовною заявою, в якій просить
визнати незаконним рішення
виконавчого комітету Сколівської
міської Ради народних депутатів
Львівської області № 135 від 30.12.1996 року
«Про передачу у приватну власність
квартир державного житлового фонду у м.
Сколе». В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що згідно вказаного
вище рішення відповідач у справі - його
колишня дружина ОСОБА_3 таємно від
нього приватизувала квартиру АДРЕСА_1,
включивши у приватизацію ще
відповідачів у справі - дітей від
попереднього шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а
також спільну дитину ОСОБА_4. Про
існування оскаржуваного рішення він
дізнався у березні 2014 року у ході
судового розгляду Сколівським
районним судом Львівської області
цивільної справи за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до нього про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення. Зазначене
рішення виконавчого комітету він
вважає незаконним, так як таким
порушено його право на частку у
приватизації квартири АДРЕСА_1. Відтак,
він, дізнавшись про порушення своїх
прав, змушений був звертатися до суду
із даним позовом за їх захистом шляхом
визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Сколівської
міської Ради народних депутатів
Львівської області № 135 від 30.12.1996 року
«Про передачу у приватну власність
квартир державного житлового фонду у м.
Сколе», оскільки таке суперечить
діючому на час його прийняття
законодавству.

Позивач ОСОБА_2 та його належним чином
уповноважений представник - адвокат
ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні
вимоги підтримали у повному обсязі,
просили позов задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві (а. с. 3-5). У
судовому засіданні надали пояснення,
аналогічні наведеним у позові. Також
позивач вказав, що не просить поновити
строк позовної давності за захистом
свого порушеного права щодо позовної
вимоги про визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Сколівської
міської Ради народних депутатів
Львівської області № 135 від 30.12.1996 року
«Про передачу у приватну власність
квартир державного житлового фонду у м.
Сколе», оскільки про порушення своїх
прав дізнався лише у березні 2014 року. До
цього про оскаржуване рішення йому
відомо не було і копію такого він не
одержував у встановленому порядку,
відтак встановлений трьохрічний строк
позовної давності не пропущено.

Належним чином уповноважені
представники відповідача Сколівської
міської ради Львівської області -
Зінкевич-Домбровська Г.Б. та
Адамовський Ю.В. у судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог
заперечили у повному обсязі, вважають
позовні вимоги надуманими та
необґрунтованими. Надали пояснення,
згідно з якими про оскаржуване рішення
позивачу було добре відомо, оскільки
таке скеровувалось останньому у
встановленому поряду. До того ж, він
ознайомлювався із свідоцтвом про право
власності, що було видане на його
основі, а, відтак, вважають, що
позивачем пропущено строк позовної
давності і слід застосувати відповідні
наслідки цього. Що стосується
оскаржуваного рішення, то положення
такого стосуються не лише приватизації
однієї квартири відповідачем ОСОБА_3 з
членами сім'ї, але й інших квартир, і
жодним чином не порушує прав позивача.
Так, позивач на момент прийняття
оскаржуваного рішення був
зареєстрований та проживав у с.
Коростів Сколівського району
Львівської області, у зв'язку з чим і не
був включений у приватизацію, так як
такі дії виконавчого комітету
суперечили б діючому на час прийняття
оскаржуваного рішення законодавству
про приватизацію. З огляду на вказане,
просили у задоволенні позовних
відмовити у зв'язку з їх
безпідставністю, а також вирішити
питання про застосування позовної
давності у справі.

Належним чином уповноважений
представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_10, відповідачі ОСОБА_11 та ОСОБА_5,
який також є належно уповноваженим
представником відповідача ОСОБА_6, у
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечили у повному
обсязі з підстав, наведених у спільно
поданому суду письмовому запереченні
на позовну заяву від 22.08.2014 року (а. с.
22-24). У судовому засіданні надали
пояснення, аналогічні наведеним у
вказаному вище спільному письмовому
запереченні на позовну заяву, також
просили застосувати наслідки спливу
позовної давності і у позові відмовити,
у тому числі і з підстав пропуску
строку звернення до суду з вимогою про
захист свого порушеного права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та їх
представників, заслухавши показання
свідків у справі, давши належну оцінку
доказам у справі, суд вважає, що
наслідки спливу позовної давності у
справі не можуть бути застосовані,
позовні вимоги підлягають розгляду по
суті, а у задоволенні таких слід
відмовити у повному обсязі з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України для
захисту цивільного права або інтересу
встановлюється позовна давність.
Відповідно до ст. ст. 257 та 258 вказаного
Кодексу встановлюється загальна та
спеціальна позовна давність. До вимог
про захист прав та інтересів, з якими
звернулася позивач ОСОБА_2,
застосовується загальна позовна
давність тривалістю у три роки,
оскільки такі вимоги не входять у чітко
визначений перелік вимог, до яких
застосовується спеціальна позовна
давність. Перебіг позовної давності у
відповідності до ч. 1 ст. 261 вказаного
Кодексу починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

З поданої позивачем позовної заяви, а
також з наданих ним пояснень у судовому
засіданні встановлено, що про
існування оспорюваного рішення
виконавчого комітету Сколівської
міської Ради народних депутатів
Львівської області № 135 від 30.12.1996 року
«Про передачу у приватну власність
квартир державного житлового фонду у м.
Сколе», позивачу стало відомо лише у
березні 2014 року у ході розгляду
Сколівським районним судом Львівської
області цивільної справи за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до
нього про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення, розгляд якої триває.
Враховуючи, що у матеріалах справи
відсутні об'єктивні дані, які б
спростовували вказані вище обставини
щодо часу, коли позивач ОСОБА_2
довідався або міг довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, перебіг позовної
давності у даному випадку почався з
березня 2014 року, у зв'язку з чим строк
позовної давності не пропущено.
Відповідно, немає підстав для
застосування позовної давності та
задоволення усних заяв представників
відповідачів з вказаного приводу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 і 2 ст. 16 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання чи оспорювання.
Одним із способів захисту особою свого
цивільного права є визнання незаконним
рішення органу державної влади чи
органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з копії оскаржуваного
рішення виконавчого комітету
Сколівської міської Ради народних
депутатів Львівської області № 135 від
30.12.1996 року «Про передачу у приватну
власність квартир державного
житлового фонду у м. Сколе» (а. с. 34),
таким вирішено передати у приватну
власність квартири квартиронаймачам
та членам їх сімей згідно з додатками №
1, № 2 та № 3; затверджено розрахунки
безоплатно приватизованої площі,
вартості надлишків загальної площі, що
приватизовується згідно з додатками №
1, № 2 та № 3; оформлено право власності
наймачів квартир на квартири у м. Сколе,
приватизація яких проводиться згідно з
додатком № 1 із видачею власникам
квартир свідоцтв про право власності;
оформлено право власності наймачів
квартир на квартири у м. Сколе,
приватизація яких проводиться з
видачею житлових чеків за недостатню
житлову площу згідно з додатком № 1 із
видачею власникам квартир свідоцтв про
право власності; оформлено право
власності наймачів квартир на квартири
у м. Сколе, приватизація яких
проводиться з доплатою за перевищену
загальну площу згідно з додатком № 2 із
видачею власникам квартир свідоцтв про
право власності; доручено КП ЛОР
«Стрийське МБТІ» провести реєстрацію
квартир, переданих власникам згідно з
додатками № 1, № 2 та № 3; доручено КП
«Сколівське будинкоуправління» зняти
за балансу зазначені квартири.

З копії Списку квартир, які
приватизовуються з видачею житлових
чеків за недостатню загальну площу, як
додатку № 2 до рішення виконавчого
комітету Сколівської міської Ради
народних депутатів Львівської області
№ 135 від 30.12.1996 року «Про передачу у
приватну власність квартир державного
житлового фонду у м. Сколе» (а. с. 35-36)
вбачається, що у такий спосіб була
приватизована квартира АДРЕСА_1
відповідачем ОСОБА_3, а до складу осіб,
що увійшли у приватизацію, також
внесені відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_2 до складу осіб,
що увійшли у приватизацію, не внесений.

Поняття приватизації державного
житлового фонду визначено у ст. 1 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», за яким приватизація
державного житлового фонду (у редакції
закону станом на дату прийняття
оскаржуваного рішення) - це відчуження
квартир (будинків) та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України. За змістом ч. 1 ст. 2 вказаного
Закону до об'єктів приватизації
належать квартири багатоквартирних
будинків та одноквартирні будинки, які
використовуються громадянами на
умовах найму, а ст. 3 цього Закону
встановлювала два способи
приватизації - шляхом безоплатної
передачі громадянам квартир (будинків)
з розрахунку санітарної норми 21 кв. м.
загальної площі на наймача і кожного
члена його сім'ї і додатково 1- кв. м. на
сім'ю та шляхом продажу надлишків
загальної площі квартир (будинків)
громадянам України, що мешкають у них
або перебувають у черзі потребуючих
поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» передача квартир
(будинків) здійснюється у спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), у тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку). Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання
заяви громадянина.

Детально порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян станом
на 30.12.1996 року (станом на дату прийняття
оскаржуваного рішення) був
регламентований Положенням про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян, затвердженого
Наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року № 56, пунктом 5 якого
передбачено, що передача займаних
квартир (будинків) здійснюється в
приватну (для одиноких наймачів) та у
спільну (сумісну або часткову)
власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх (віком від 18 і більше років)
членів сім'ї з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку). До членів сім'ї наймача
включаються лише громадяни, які
постійно мешкають у квартирі (будинку)
разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло.

Пунктами 18-20 вказаного Положення
визначено, що громадянин, який виявив
бажання приватизувати займану ним і
членами його сім'ї на умовах найму
квартиру (одноквартирний будинок),
звертається в орган приватизації або
до створеного ним підприємства по
оформленню документів, де одержує
бланк заяви та необхідну консультацію.
При наявності у наймача або членів його
сім'ї пільги на безоплатне одержання
займаного житла незалежно від розміру
загальної площі до заяви додається
відповідний документ (копія
посвідчення, довідка та інше), що
підтверджує право на пільгові умови
приватизації. Згода тимчасово
відсутніх членів сім'ї наймача на
приватизацію квартири (будинку)
підтверджується письмово і додається
до заяви. При оформленні заяви на
приватизацію квартири (будинку)
громадянин бере на підприємстві, що
обслуговує жилий будинок, довідку про
склад сім'ї та займані приміщення. У
довідці вказуються члени сім'ї наймача,
які прописані та мешкають разом з ним, а
також тимчасово відсутні особи, за
якими зберігається право на житло. У
довідці вказуються новонароджені, і на
них розраховується норма площі, що
передається безкоштовно, незалежно від
строку їх народження та введення в дію
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_2
станом на 30.12.1996 року (станом на дату
прийняття оскаржуваного рішення), а
саме з 01.02.1996 року і по 2010 рік був
зареєстрований та проживав у с.
Коростів Сколівського району
Львівської області, що підтверджується
відповідною відміткою про реєстрацію у
паспорті громадянина України
останнього серії НОМЕР_1, виданого
Сколівським РВ ГУ МВС України у
Львівській області 25.12.1996 року (а. с. 70), а
також стверджується допитаними у
якості свідків відповідачами ОСОБА_4,
ОСОБА_5, допитаним у якості свідка гр.
ОСОБА_12, які показали про фактичне
проживання позивача ОСОБА_2 з 1996 року за
місцем реєстрації - у с. Коростів
Сколівського району Львівської
області. Відповідно суд не надає віри
показам допитаних у якості свідків гр.
ОСОБА_13 та гр. ОСОБА_14 про фактичне на їх
думку проживання позивача ОСОБА_2 з 1996
року і по даний час у АДРЕСА_1, оскільки
такі є непослідовними і суперечать
всім, зібраним у справі доказам, більше
нічим не підтверджені.

З огляду на вказане, позивач ОСОБА_2 не
міг бути вказаний у необхідній для
приватизації довідці про склад сім'ї та
займані приміщення, оскільки не був
прописаний та не мешкав разом із
наймачем - відповідачем ОСОБА_3 на час
приватизації останньою квартири
АДРЕСА_1 Львівської області. З цих-же
підстав він не міг писати відповідну
згоду на приватизацію вказаної
квартири, як повнолітній член сім'ї
наймача. Разом з тим, як встановлено
судом, до осіб, які використали своє
право на приватизацію, також увійшли
члени сім'ї наймача - відповідач
ОСОБА_11, як малолітня дочка та
відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6, як особи,
за якими зберігалось право на житло
(навчалися в учбових закладах в іншій
місцевості) і були вказані у згаданій
вище довідці про склад сім'ї та займані
приміщення.

Судом встановлено й те, що окрім
відсутності у позивача ОСОБА_2 підстав
для написання відповідної заяви про
згоду на приватизацію квартири,
останній не відносився також до кола
осіб, визначених діючим на час
прийняття оспорюваного рішення
житловим законодавством, за якими
зберігається право на житло.

Щодо посилання позивача ОСОБА_2 на
корінець ордера № 623, який був виданий
виконавчим комітетом Сколівської
міської Ради народних депутатів
Львівської області свого часу, а саме
11.12.1990 року, відповідачу ОСОБА_3 на
вселення у вказану вище квартиру з
членами сім'ї у кількості чотирьох
чоловік, у тому числі і позивачем
ОСОБА_2 (а. с. 8), то такі суд вважає
безпідставними, оскільки ордер на
вселення у житлове приміщення не був та
не міг бути підставою для прийняття
рішення про приватизацію квартири
відповідно до положень згаданих вище
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та
Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян,
затвердженого Наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року № 56. Крім того, ордер є
підставою для вселення у житлове
приміщення, але аж ніяк не свідчить про
факт реєстрації та проживання у ньому.

З огляду на вказане, рішення
виконавчого комітету Сколівської
міської Ради народних депутатів
Львівської області № 135 від 30.12.1996 року
«Про передачу у приватну власність
квартир державного житлового фонду у м.
Сколе» повинне залишатися у законній
силі, так як жодним чином не порушує
права позивача ОСОБА_2 на приватизацію
квартири АДРЕСА_1 Львівської області,
відповідає вимогам діючого на час його
прийняття законодавства. До того ж, у
вказаному рішенні йдеться про
приватизацію у спосіб та на підставі
закону цілого ряду квартир у м. Сколе
Львівської області, до яких сторони у
даній справі не мають відношення.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62-64, 79, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних ОСОБА_2 до
Сколівської міської ради Львівської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення
виконавчого комітету № 135 від 30.12.1996
року «Про передачу у приватну
власність квартир державного
житлового фонду у м. Сколе» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання до
апеляційного суду Львівської області
через Сколівський районний суд
Львівської області апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення або десяти днів з дня
отримання копії цього рішення особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин