Справа № 442/3842/13
Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.М.
Провадження № 22-ц/783/3823/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_2 та адвоката
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 01 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа
- Дрогобицька міська рада, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою за
адресою АДРЕСА_1 шляхом самочинно
збудованої огорожі.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою за
адресою АДРЕСА_1 шляхом її звільнення.

Стягнуто з ОСОБА_4 судові витрати в
сумі 114,70 грн. на користь ОСОБА_7.

Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_4. В
апеляційній скарзі зазначає, що вважає
рішення незаконним, необґрунтованим та
таким, що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Крім цього, вважає, що суд не повно
з»ясував обставини, що мають значення
для справи, а висновки суду не і
відповідають дійсним обставинам
справи. Стверджує, що суд дійшов
помилкового висновку про те, що
позивачі є власниками земельної
спірної ділянки на підставі рішення
Дрогобицької міської ради від 30.03.2010
року №1118 «Про надання згоди на
розроблення технічної документації з
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельні
ділянки», оскільки право власності на
земельну ділянку виникає з моменту
державної реєстрації а
правовстановлюючими документами є
державний акт, рішення суду чи
свідоцтво про право власності. Також
зазначає, що позивачами не надано суду
жодних належних доказів щодо створення
ним перешкод у користуванні земельною
ділянкою, що суперечить ч.1 ст.60 ЦПК
України. Рішенням зобов»язано його
звільнити земельну ділянку, однак не
зазначено, яким чином має відбуватися
таке звільнення. Вважає, що дані
обставини дають підстави для
скасування рішення, а тому просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення на апеляційну скаргу
позивача ОСОБА_2 та його адвоката
ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що відповідно до рішення
Дрогобицької міської ради №1118 від 30
березня 2010 року позивачам ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 надано земельну ділянку площею
419 кв. м. на АДРЕСА_1 та згоду на
розроблення технічної документації з
землеустрою, щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування житлових будинків ,
господарських будівель і споруд (а.с.31).

Рішенням Дрогобицької міської ради від
30 вересня 2011 року №304 затверджено
матеріали технічної документації з
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельні
ділянки та передано безоплатно у
спільну сумісну власність земельну
ділянку площею 419 кв.м. на АДРЕСА_1
ОСОБА_6 та ОСОБА_9 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і
споруд(присадибна ділянка) (а.с.30).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ОСОБА_4 самовільно здійснив
будівництво огорожі на земельній
ділянці, яка йому не належить, що
підтверджується ухвалою Львівського
Апеляційного адміністративного суду
від 12 лютого 2014 року (а.с.15-18).

Колегія суддів цілком погоджується з
таким висновком суду у зв»язку з
наступним.

Згідно з ст. 103 Земельного кодексу
України власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні
дотримуватися добросусідства,
використовувати землі відповідно до їх
цільового призначення.

У відповідності до ст.125 Земельного
кодексу України право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Твердження апелянта про те, що позивачі
не є власниками земельної ділянки
спростовуються державним актом на
право власності на земельну ділянку,
який був долучений до справи в суді
апеляційної інстанції, з якого
вбачається, що власником земельної
ділянки пл.0,0419 га на АДРЕСА_1 в м.
Дрогобич є ОСОБА_8, а відтак позов є
підставним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність доказів щодо створення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою спростовуються ст.15 ЦК
України, якими передбачено, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Враховуючи
спір, який розглядався в порядку
адміністративного судочинства щодо
спірної земельної ділянки, суд дійшов
висновку про наявність у позивачів
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, яка належить їм на праві
власності та дійшов вірного висновку,
що такі чиняться саме відповідачем,
який встановив огорожу на їх земельній
ділянці.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Частиною 2 ст.90 ЗК України передбачено,
що порушені права власників земельних
ділянок підлягають відновленню в
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов»язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.
Захист здійснюється шляхом
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав.

Згідно з ст.126 ЗК України документами,
що посвідчують право на земельну
ділянку є державні акти про право
власності на землю, державні акти про
право постійного користування землею,
договори оренди земельних ділянок.

Враховуючи те, що апелянтом не
представлено жодних доказів на
підтвердження правомірності
користування спірною земельною
ділянкою, оскільки договір оренди
закінчився у 2008 році, суд дійшов
правильного висновку про те, що
відповідача необхідно зобов»язати
усунути перешкоди у користуванні
позивачами земельною ділянкою, яка
належить їм на праві власності шляхом
знесення самочинно збудованої огорожі.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу за залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для скасування законного
та обґрунтованого рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст.307 ч.1п.1, 308 ч.1, 314 ч.1 п.1,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 01 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин