22-ц/775/1533/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
30 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
суддів:
Песоцької Л.І., Супрун М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 23 вересня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди,-
У червні 2014 року позивач звернулася до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що з жовтня 1996 року по грудень 2010 року
перебувала у трудових відносинах з
відповідачем, останнім з березня 2003
року при виплаті заробітної плати не
проводилась її індексація, внаслідок
чого були порушені її права на оплату
праці. Рішенням Іллічівського
районного суду м. Маріуполя від 11
квітня 2014 року з відповідача на її
користь стягнуто суму індексації
заробітної плати з компенсацією, яка
нараховується при втраті частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати відповідно до Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати» за
період з березня 2003 року по липень 2006
року в сумі 1070 грн. 60 коп.
Просила стягнути з відповідача
середній заробіток за час затримки
виплати по заробітній платі за період з
04 грудня 2010 року по 23 червня 2014 року в
розмірі 47 924 грн. 61 коп., в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
завданої невиплатою заробітної плати,
1000 грн. та витрати на правову допомогу в
В уточненій заяві представник позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просила стягнути
середній заробіток за затримку
розрахунку з 04 грудня 2010 року по 23
Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
23 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК імені Ілліча» на
користь ОСОБА_2 суму середнього
заробітку за час затримки в розрахунку
при звільненні в розмірі 1196 грн. 40 коп.,
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 200 гривень, витрати на правову
допомогу у розмірі 23,00 грн., а всього - 1419
гривень 40 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «ММК імені Ілліча» в
дохід держави судовий збір в розмірі 243
грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись
на порушення норм процесуального права
та неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду змінити, стягнути з відповідача
ПАТ «ММК ім.Ілліча» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час затримки
розрахунку в сумі 52 017 грн. 28 коп. у
рахунок відшкодування моральної шкоди
1000 грн. і у відшкодування витрат на
правову допомогу 1000 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3 не з'явилися, про
розгляд справи повідомлені належним
чином. Від представника позивача
ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд
справи за її відсутності, доводи
апеляційної скарги підтримує в повному
обсязі.

Відповідно з вимогами ч.5 ст. 76, ч.2 ст. 305
ЦПК України справа розглядається за їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення проти доводів апеляційної
скарги представника відповідача ПАТ
«ММК ім.Ілліча» Новгородської В.В.,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01 жовтня
1996 року по 03 грудня 2010 року перебувала у
трудових відносинах з ПАТ «ММК
ім..Ілліча». при звільненні їй не була
виплачена сума індексації заробітної
плати. Середній заробіток за час
затримки розрахунку з 04 грудня 2010 року
по 23 вересня 2014 року становить 52 017 грн.
28 коп. (925 роб. днів х 54,64 грн.).

Частково задовольняючи позовні вимоги
і стягуючи з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
затримки розрахунку в сумі 1196 грн. 40
коп. суд виходив з конкретних обставин
справи, часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення
сум індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
її виплати, співмірності частки
заробітної плати, на яку позивач мав
право з розміром середнього заробітку
за затримку розрахунку.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року N 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при не проведенні його до розгляду
справи - по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності. У
разі не проведення розрахунку у зв'язку
із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи. Не можна
вважати спором про розмір сум, належних
до виплати при звільненні, спір про
відрахування із заробітної плати (на
відшкодування матеріальної шкоди, на
повернення авансу тощо), оскільки він
вирішується в іншому встановленому для
нього порядку.

Згідно наданого табеля обліку робочого
часу, позивач була звільнена 03 грудня
2010 року, цей день був для неї останнім
робочим (не вихідним) днем, а тому
відповідач мав провести розрахунок з
ОСОБА_2 в день її звільнення, але не
виконав вимоги закону в цій частині.

Суд першої інстанції правильно
врахував наявність підстав для
застосування відповідальності за ст.117
КЗпП України до роботодавця зі
стягненням з останнього на користь
працівника середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції застосована
математично невірна пропорція, колегія
суддів вважає такими, що заслуговують
на увагу, проте, вони не призвели до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи конкретні обставини справи,
спірну суму, на яку позивач мала право,
звертаючись з позовом про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
часткове задоволення позову про
стягнення середнього заробітку у
розмірі 1196 грн. 40 коп., який ґрунтується
на принципі співмірності із
задоволеними сумами, що відповідає
положенням вимог п. 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» і узгоджується з
правовими позиціями Верховного Суду
України, викладеними у постановах від 24
жовтня 2011 року в справі № 6-39цс11, 21
листопада 2011 року в справі № 6-60цс11, від
16 січня 2012 року в справі № 6-54цс11, від 03
липня 2013 року в справі № 6-60цс13, від 20
листопада 2013 року в справі № 6-114цс13.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди у 200 грн. судом також
прийняті до уваги зазначені обставини,
наведене позивачем обґрунтування
спричиненої моральної шкоди і не
доведеність його посилань на
спричинення діями відповідача
психічної травми та погіршення
здоров'я.

Суд першої інстанції навів правове
обґрунтування свого рішення, підстав
для зміни рішення в зазначеній частині
та збільшення розміру відшкодування
моральної шкоди, колегія суддів не
вбачає.

Також колегія суддів не вбачає підстав
для зміни рішення суду і в частині
відшкодування витрат на правову
допомогу, оскільки суд першої
інстанції обґрунтовано стягнув на
користь позивача ці витрати частково,
пропорційно задоволеним вимогам.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги і
зміст оскаржуваного судового рішення
не дають підстав для висновку про те, що
судом допущено порушення норм
процесуального права або неправильне
застосування норм матеріального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи.

Таким чином, переглядаючи справу в
межах апеляційного оскарження та
заявлених позовних вимог, підстав для
зміни рішення суду першої інстанції та
задоволення апеляційної скарги не
вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
18 вересня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді: