Номер провадження: 22-ц/785/6852/14
Головуючий у першій інстанції Домусчі
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

за участю секретаря - Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «ФІДОБАНК» про визнання
кредитного договору недійсним, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 26 травня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

25.11.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ПАТ «ФІДОБАНК» про визнання
кредитного договору № 015-в/47 від 27.05.2008
року недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що він відповідно до
вказаного договору одержав в АБ
«Факторіал-Банк» кредит у розмірі 49 000
дол. США строком на 15 років, на
реконструкцію художньої майстерні.
Вважає, що зазначений кредит АБ
«Факторіал-Банк» видав йому в
порушення декрету КМУ від 19.02.1993 року №
15-93 «Про систему валютного регулювання
і валютного контролю», так як у банка
була відсутня індивідуальна ліцензія
на використання іноземної валюти як
способу платежу на території України.
Проте, незважаючи на зазначений Декрет
та в порушення положення про порядок
видачі НБУ індивідуальних ліцензій на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою НБУ від 20.05.1999
року банк надав йому кредит за
офіційним курсом НБУ 4,85 грн. за один
долар США. ПАТ «Себ Банк», який 04.06.2009
року став правонаступником АБ
«Факторіал-Банк» почав розраховувати
заборгованість за курсом НБУ 7,98 грн. за
один долар США. Зміст вказаного
кредитного договору в частині
встановлення його обов'язку сплачувати
проценти за користування кредитом в
іноземній валюті суперечить приписам
вказаного Декрету, Законам України
«Про національний банк України», «Про
банки та банківську діяльність», отже
пункт 2.3.1. кредитного договору має бути
визнаним недійсним на підставі чого
має бути визнаним і недійсним
кредитний договір, так як договір
втратив ознаки кредитного договору.
Кредитний договір без пункту 2.3.1. не
відповідає вимогам закону та не може
задовольнити інтереси учасників цього
договору.

В судове засідання 26.05.2014 року
з'явився позивач ОСОБА_3, який зазначив,
що він дійсно взяв кредит у АБ
«Факторіал-Банк» у розмірі 49 000 доларів
США. Згодом він отримав повідомлення з
ПАТ «Себ-Банк» про уступку прав, з яким
не підписував договорів. Ще згодом
кредитором став ПАТ «ФІДОБАНК» з яким
він намагався домовитися про
реструктуризацію заборгованості,
однак ні до чого не прийшли. Згодом банк
подав на нього до суду позов щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором і саме у суді він побачив, що
на договорі від 04.06.2009 року стоїть не
його підпис. Просив позов задовольнити
з підстав викладених в позові.

В судове засідання з'явився
представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,
яка підтримала позовні вимоги та
просила їх задовольнити.

В судове засідання з'явився
представник відповідача ПАТ
«ФІДОБАНК» - Шавша К.В., яка позовні
вимоги не визнала, заперечувала проти
їх задоволення.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 26 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким визнати кредитний
договір №015-в/47 від 27.05.2008 року
недійсним, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання недійсним
кредитного договору від 27.05.2008року, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до вимог ст.47 Закону України
« Про банки і банковську діяльність»
Акціонерний банк « Факторіал-Банк» на
час укладання угоди мав право
здійснювати операції з валютними
цінностями, у тому числі не торгівельні
операції.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який
їх регулює.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 27.05.2008 року між:
Акціонерним банком «Факторіал-Банк та
ОСОБА_3 був укладений договір кредиту
під заставу нерухомого майна № 015-в/47 ,
відповідно до якого банк надав ОСОБА_3
грошові кошти (кредит) в іноземній
валюті у сумі 49000 дол. США, строком
(відповідно до п. 1.1. кредитного
договору) з 27.05.2008 року по 26.05.2023 року, зі
сплатою (відповідно до п. 2.3.1.
кредитного договору) 12,5 % річних валюті
кредиту за його користування (а.с.3-6).

Згідно п.2.3.1 кредитного договору
проценти в розмірі 12,5% річних
сплачуються позичальником в валюті
кредиту.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що
позичальник підтверджує, що до
підписання договору був ознайомлений з
умовами кредитування в АБ «Факторіал-
Банк» та йому зрозумілі умови цього
договору, що зазначені у інформації про
умови надання кредиту фізичній особі,
наданої йому до підписання цього
договору 27.05.2008р.

Зі змістом, умовами та правовими
наслідками зазначеного кредитного
договору позивач був ознайомлений та
згодний, про що свідчить його підписи
на кожній сторінці договору.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Судом встановлено, що позивач не
заперечував того факту, що укладений
кредитний договір не суперечів його
волі та був укладений за його
ініціативою.

Відповідно до ст.ст. 525 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
кредитного договору та Цивільного
кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за кредитним договором
ПАТ «Себ Банк», який є правонаступником
АБ «Факторіал-Банк» у 2010 році звернувся
до Київського районного суду м. Одеси з
позовом до позивача про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
27.04.2011 року вказаним судом було
винесено заочне рішення, яким позовні
вимоги ПАТ «Себ Банк» були задоволені у
повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_3
користь ПАТ «Себ Банк» заборгованість
за кредитним договором № 015-в/47 ви 27.05.2008
року у загальному розмірі 478 235,68 грн.
(а.с.40-43). Вказане рішення набрало
законної сили.

Відповідно до статуту ПАТ «ФІДОБАНК»
позивач є правонаступником ПАТ «Себ
Банк» та «Факторіал-Банк» (п. 1.1.).

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що позивач уклав з банком
кредитний договір, підписав його та
відповідно отримав за ним грошові
кошти, що підтверджується заявою на
видачу готівки № 50353754 від 27.05.2008 року
на якій позивач розписався (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦПК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити
зазначеному Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, п'ятої
статті 203 ЦК України волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Отже, чинним законодавством
визначено, що договір може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
передбачених законом.

На підставі наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку про
відсутність підстав для визнання
кредитного договору від 27.05.2008року
недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що позивач є інвалідом 2 групи та
батьком малолітньої дитини, 2009року
народження , а тому проценти за
користування кредитом повинні бути
зменьшені, колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки вони не є підставою
для визнання кредитного договору
недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що
у АБ « Факторіал- Банк « була відсутня
індивідуальна ліцензія на
використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України, а
тому позивачу не мали права видавати
кредит у валюті, колегія суддів вважає
необгрунтованими.

Відповідно до Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» вбачається,
що згідно зі статтею 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня. Вказана стаття визначає
правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу.

Відповідно до ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватись в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання і валютного
контролю, є Декрет КМУ «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю».

При цьому згідно із ст. 2 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» кошти - це гроші у
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю"
передбачено, що Національної банк
України видає індивідуальні та
генеральні ліцензії на здійснення
валютних операції: які підпадають під
режим ліцензування згідно з цим
Декретом. Генеральні ліцензії
видаються комерційним банкам та іншим
фінансовим установам України,
національному, оператору поштового
зв'язку на здійснення валютних
операцій, що не потребують
індивідуальної ліцензії, на весь
період дії режиму валютного
регулювання.

Таким чином , суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку, що
відповідно до вимог ст. 47 Закону
України „Про банки і банківську
діяльність", АК «Факторіал- Банк » на
час укладання угоди мав право
здійснювати операції з валютними
цінностями.

В апеляційній скарзі вказується на те,
що суд першої інстанції
необгрунтовано не призначив
почеркознавчу експертизу, оскільки
ОСОБА_2 не підписував договір від
04.06.2009року.

Колегія суддів вважає дані доводи
апеляційної скарги неспроможніми,
оскільки ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про визнання недійсним
кредитного договору від 27.05.2008року (
а.с.1-2, 48-49).

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі
представлених сторонами доказів.

Тому суд першої інстанції
відповідно до ст.11 ЦПК України
розглядав справу в межах позовних
вимог ОСОБА_2 з урахуванням предмету та
підстав позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 26 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
А.П.Заїкін

Л.А.Гірняк