АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7673/14
Справа №623/1649/14ц
Головуючий 1 інст. - Зелінський В.Г.
Категорія :договірні
Доповідач - Бобровський
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

С у д д і в
Шевченко Н.Ф.,

Кокоші В.В.,

при
секретарі Харченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
та її представника ОСОБА_4 на рішення
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 26 вересня 2014
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним, третя особа:
Ізюмська державна нотаріальна
контора,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями на АДРЕСА_1, посвідченого 4
березня 2009 року Ізюмською державною
нотаріальною конторою.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5
посилалась на те, що вказаний будинок
належав їй на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 8
лютого 2008 року та те, що після смерті
чоловіка, під впливом тяжких для себе
обставин, погодилась на пропозицію
онуки - відповідача по справі на
укладання вказаного договору,
помиляючись щодо природи правочину,
вважала, що відповідач буде
забезпечувати її догляд та піклування.

Зазначивши, що з червня 2011 року онука
припинила виконувати обіцяні обов'язки
і те, що після захворювання 14 червня 2011
року на інсульт за її проханням догляд
здійснює невістка ОСОБА_6 з її сином
ОСОБА_7, позивач просила суд
задовольнити її позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував
проти позову з посиланням на чинність
договору дарування та відсутність
підстав для визнання його недійсним.

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 26 вересня
2014 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування
житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, посвідченого 4 березня 2009 року
Ізюмською Державною нотаріальною
конторою за №3-736.

В апеляційній скарзі представника
ОСОБА_3 з посиланням на безпідставність
позову, неправильне застосування судом
норм матеріального і процесуального
права рішення суду просить скасувати ,
у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
заперечення проти них, колегія
відповідно до положень ст.308 ЦПК
України, вирішила апеляційну скаргу
ОСОБА_3 та її представника відхилити,
рішення Ізюмського міськрайонного
суду залишити без змін, виходячи із
наведеного.

За правилом ч.1ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст..61 цього
Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Під час ухвалення рішення суд, за
нормою ч.1 ст.214 ЦПК України, вирішує
питання про наявність обставин,якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом, згідно наданих доказів
встановлено та не оспорюється
сторонами те, що житловий будинок, за
адресою АДРЕСА_2 належав ОСОБА_5 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 8 лютого 2008 року
після смерті її чоловіка ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та свідоцтва про
право власності від 8 лютого 2008 року.

Відповідно договору дарування,
посвідченого державним нотаріусом
Ізюмської державної нотаріальної
контори 4 березня 2009 року ОСОБА_5,
безоплатно передала у власність, а
ОСОБА_3, її онука, прийняла як дарунок
цілий житловий будинок й нотаріусом
сторонам роз'яснено про зміст ст..334 ЦК
України про момент набуття права
власності на будинок.

Згідно витягу з Державного реєстру
права на нерухоме майно, право
власності на цей житловий будинок
зареєстровано ОСОБА_3 24 січня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 на
підставах положень ст..229 ЦК України про
недійсність правочину вчиненого під
впливом помилки, з посиланням на її
похилий вік та те, що вона мала
розраховувати на догляд своїх родичів,
суд дійшов такого висновку визнавши, що
позивач помилялася щодо обставин, які
мають істотне значення під час
укладання договору, оскільки вважала,
що в такий спосіб буде забезпечено її
догляд онукою.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновок суду.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_5
вбачається, що вона, як на підстави
заявлених вимог посилається на
відсутність реєстрації права
власності відповідача на будинок,
помилки щодо обставин, що мають істотне
значення при укладанні договору
дарування та невиконання з червня 2011
року онукою зустрічних зобов'язань по
її догляду та утриманню.

Крім того, застосовуючи до спірних
правовідносин норму ст..229 ЦК України з
мотивів розрахунку на догляд своїх
родичів, судом враховано те, що помилка
щодо мотивів правочину, згідно абзацу 2
ч.1 цієї статті, не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом, оскільки істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачем у січні 2013 року здійснено
реєстрацію права власності на будинок,
позивач в ньому постійно мешкає, про
наслідки вчинення спірного договору
вона була обізнана при посвідченні
правочину державним нотаріусом але
помилялась щодо його правової природи,
розраховуючи на добросовісність
відповідачки.

В подальшому здійснення догляду за
позивачем іншими родичами, про що
свідчать акт, складений 6 травня 2014
року за участю її сусідів, допитаних
судом у якості свідків, та довідка
управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської міської
ради про те, що ОСОБА_7 отримує
компенсаційні виплати з 8 серпня 2013
року за її догляд, свідчить про те, що
ОСОБА_5 дізналась про порушення її
права власності на будинок у червні 2011
року, й позов заявлено в межах
трирічного строку, встановленого ст..257
ЦК України. позовної давності.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК
України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 26 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після
проголошення але протягом двадцяти
днів може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді