Номер провадження: 22-ц/785/8380/14
Головуючий у 1 інстанції Петренко В. С.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Таварткіладзе
О.М.,

при секретарі - Волчанському О.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у володінні, розпорядженні та
користуванні нерухомим майном, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
25 липня 2014 року, -

встановила:

29 липня 2013р. ОСОБА_1, уточнивши позовні
вимоги звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
володінні, розпорядженні та
користуванні нерухомим майном, також
просив виселити ОСОБА_2 та членів її
родини з 51/100 будинку АДРЕСА_1,

зобов'язати ОСОБА_2 усунути порушення
та перепони, які тривають та мають
місце на момент звернення з позовом;

зобов'язати ОСОБА_2 відновити первісний
стан 51/100 будинку АДРЕСА_1,
господарських споруд та земельної
ділянки площею 205 кв.м. згідно
технічного паспорту від 20.11.1996 року;

заборонити ОСОБА_2 та членам її родини
порушувати право власності ОСОБА_1 на
51/100 будинку АДРЕСА_1, на земельну
ділянку площею 205 кв.м. та на земельну
ділянку загального користування
площею 138 кв.м. з вказаною адресою
згідно технічного паспорту від 20.11.1996р.,
що можуть мати місце у майбутньому, а
також допустити негайне виконання
рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 01.09.1992р. було визнано мирову
угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
відповідно до якої визнано за ОСОБА_4
право власності на 51/100 будинку АДРЕСА_1,
а за ОСОБА_2 - право власності на 49/100
будинку АДРЕСА_1, виділено у
користування ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 205 кв.м., а ОСОБА_2 - 194 кв.м. за
вказаною адресою.

Земельна ділянка площею 138 кв.м.
залишена у загальному користуванні
співвласників домоволодіння ОСОБА_4 та
ОСОБА_2

Позивач також вказував, що за мировою
угодою від 01.09.1992р. ОСОБА_4 і ОСОБА_2
прийняли на себе зобов'язання до 01
грудня 1992р. закласти двері
(міжкімнатні) і обладнати вхідні двері
з вулиці на житловій площі ОСОБА_4 (51/100
частини будинку № 1), згідно технічного
висновку від 12.07.1992р.

ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_4 продав йому
51/100 частину будинку АДРЕСА_1, земельну
ділянку площею 205 кв.м. та право
спільного користування земельною
ділянкою площею 138 кв.м. на підставі
договору купівлі - продажу № 12126 від
05.01.1996р., який був укладений на Товарній
біржі.

Крім того, позивач вказував, що
рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 30.10.2009р. у справі № 2-5721/09 було
визнано за ОСОБА_2 у порядку
спадкування після смерті ОСОБА_2 право
власності на 49/100 частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 посилався на те, що він, будучи
власником 51/100 будинку АДРЕСА_1, не має
можливості володіти та користуватися
своєю власністю через створення
перешкод з боку відповідачки ОСОБА_2
Остання не допускає позивача в будинок
та користується усім будинком, у тому
числі і часткою позивача.

Позивач стверджував, що відповідачкою
самовільно були знищені вхідні двері, а
місце їх розташування закладено
цеглою, у внутрішній стіні будинку
обладнано прохід, який з'єднав дві
самостійні ізольовані частини будинку
(49/100 і 51/100) в одне ціле приміщення і
привести в первинний стан будинок
відповідачка відмовляється.

Викладені обставини зумовили
звернення ОСОБА_1 до суду із
відповідним позовом.

У судове засідання 25.07.2014р. позивач не
з'явився, подав до канцелярії суду
заяву, в якій наполягав на задоволенні
позовних вимог та просив розглянути
справу за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, повідомлена належним
чином. Раніше в судовому засіданні
представник ОСОБА_2 позов не визнавала
з підстав, викладених у наданих суду
письмових запереченнях, а також
вказувала, що договір купівлі - продажу
№ 12126 від 05.01.1996р., на підставі якого
ОСОБА_1 набув у власність 51/100 будинку
АДРЕСА_1, є недійсним, а тому ОСОБА_1 не є
власником спірної частини будинку та
не має права володіння і користування
ним.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 25 липня 2014р. позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Суд виселив ОСОБА_2 з 51/100 частин будинку
АДРЕСА_1, які складаються з житлової
кімнати 1-3, площею 19 кв.м., веранди 1-2
площею 9,9 кв.м., 1/2 частини літньої кухні
літ. «Т» з підвалом, 1/2 частини
вбиральні літ. «Д».

Суд вселив ОСОБА_1 у 51/100 частини будинку
АДРЕСА_1, які складаються з житлової
кімнати 1-3, площею 19 кв.м., веранди 1-2
площею 9,9 кв.м., 1/2 частини літньої кухні
літ. «Т» з підвалом, 1/2 частини
вбиральні літ. «Д».

Суд зобов'язав ОСОБА_2 не перешкоджати
ОСОБА_1 у розпорядженні, володінні та
користуванні 51/100 частини будинку
АДРЕСА_1, які складаються з житлової
кімнати 1-3, площею 19 кв.м., веранди 1-2
площею 9,9 кв.м., 1/2 частини літньої кухні
літ. «Т» з підвалом, 1/2 частини
вбиральні літ. «Д», а також у здійсненні
права володіння та користування
земельною ділянкою площею 205 кв.м. в
АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 138
кв.м. за цією ж адресою, яка була
залишена у загальному користуванні
співвласників домоволодіння АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 25 липня 2014р. скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову позивачу відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
При цьому посилалася на те, що ОСОБА_4 не
продавав ОСОБА_1 належну йому частину
вищевказаному будинку, оскільки помер
ІНФОРМАЦІЯ_1., а договір купівлі -
продажу від 05 січня 1996р. укладався на
підставі довіреності на ім'я ОСОБА_5
від імені ОСОБА_4

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала
апеляційну скаргу та просила її
задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просив апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги позивача, суд першої інстанції
посилався на те, що недійсність
договору купівлі - продажу № 12126 від
05.01.1996р. на підставі якого ОСОБА_1 набув
у власність 51/100 будинку АДРЕСА_1 в
матеріалах справи відсутнє,
відповідного судового рішення, що
набрало законної сили, про визнання
цього правочину недійсним на
теперішній час не має. Договір
купівлі - продажу № 12126 від 05.01.1996р.
зареєстровано ОМБТІ 10.01.1996р. в
установленому законом порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що станом на
момент розгляду справи позивач ОСОБА_1
є власником 51/100 будинку АДРЕСА_1, а тому
з огляду на чинність
правовстановлюючого документу
позивача та на існування визнаної
судом мирової угоди щодо розділу
будинку та визначення порядку
користування земельною ділянкою, яка є
обов'язковою для сторін у справі, які є
правонаступниками відповідно ОСОБА_4
та ОСОБА_2, суд дійшов висновку про те,
що позивач обґрунтовано та правомірно
вимагає виселення ОСОБА_2 з належного
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі -
продажу 51/100 будинку АДРЕСА_1, вселення
ОСОБА_1 у вказану частину будинку, а
також позивач має право користування
земельною ділянкою площею 205 кв.м. та
земельною ділянкою площею 138 кв.м., яка
була залишена у загальному
користуванні співвласників
домоволодіння.

Суд також дійшов до висновку про
те, що вимоги позивача про виселення з
частини будинку як і вселення в цю
частину інших невстановлених осіб, які
не приймали участі у справі в якості
відповідачів та позивачів не
підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо зобов'язання
ОСОБА_2 усунути порушення та перепони,
які тривають та мають місце на момент
звернення з позовом, є
неконкретизованими, а тому підлягають
задоволенню лише в частині, що
стосується усунення перешкод у
володінні та користуванні ОСОБА_1 51/100
будинку АДРЕСА_1 та земельними
ділянками площею 205 кв.м. та 138 кв.м. за
цією ж адресою.

Колегія суддів погоджується
з таким висновком суду з наступних
підстав.

Судом встановлено, що
ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 01.09.1992р. було визнано мирову
угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
відповідно до якої визнано за ОСОБА_4
право власності на 51/100 будинку АДРЕСА_1,
які складаються з житлової кімнати 1-3,
площею 19 кв.м., веранди 1-2 площею 9,9 кв.м.,
12 частини літньої кухні літ. «Т» з
підвалом, 12частини вбиральні літ. «Д», а
за ОСОБА_2 - право власності на 49/100
будинку АДРЕСА_1, виділено у
користування ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 205 кв.м., а ОСОБА_2- 194 кв.м. за
вказаною адресою. Земельна ділянка
площею 138 кв.м. залишена у загальному
користуванні співвласників
домоволодіння ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 8-9).

За мировою угодою від 01.09.1992р.
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 прийняли на себе
зобов'язання до 01 грудня 1992р. закласти
двері (міжкімнатні) і обладнати вхідні
двері з вулиці згідно технічного
висновку від 12.07.1992р.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
продав позивачу ОСОБА_1 51/100 частину
будинку АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі - продажу № 12126 від 05.01.1996р. (а.с.
10-11).

Договір зареєстровано ОМБТІ
10.01.1996 року (а.с. 11 на звороті).

Крім того, рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 30.10.2009р. у
справі № 2-5721/09 було визнано за ОСОБА_2 у
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_6 право власності на 49/100 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції правильно дійшов до
висновку про те, що на теперішній час
недійсність договору купівлі - продажу
№ 12126 від 05.01.1996р., на підставі якого
ОСОБА_1 набув у власність 51/100 будинку
АДРЕСА_1 не встановлена. Відповідне
судове рішення, що набрало законної
сили, про визнання цього правочину
недійсним відсутнє. Тобто, вказаний
договір є дійсним на теперішній час.

Суд правильно зазначив, що рішення
суду від 25.01.2005р., яким вказаний договір
визнано недійсним (а.с. 176-179), було
скасовано апеляційною інстанцією (а.с.
180-182, 238, 239), а рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 24.04.2013р. (а.с.
216-218), залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
06.06.2013р. (а.с. 220-221), було відмовлено у
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу № 12126 від 05.01.1996р.

Однак позивачка з 05.01.1996р. не
оспорювала вказаний договір купівлі -
продажу в судовому порядку, не
зважаючи на те, що він дійсно
укладений 05 січня 1996р. після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1. - ОСОБА_4

Доводи представника апелянта про
те, що договір купівлі - продажу від 05
січня 1996р. є нікчемний і тому сторони
не повинні звертатися до суду для
визнання його недійсним, до уваги
колегії суддів не приймається,
оскільки вказаний договір є
оспорюванний , в зв'язку з чим він
повинний бути визнаний недійсним
тільки в судовому порядку. ОСОБА_1
набув у власність 51/100 будинку АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі - продажу
від 05.01.1996р. та його право власності
зареєстровано у бюро технічній
інвентаризації в установленому
законом порядку.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1
відмовився від позовних вимог про
визнання договору купівлі - продажу від
05 січня 1996р. дійсним, що підтверджує
його недійсність, до уваги не
приймається, оскільки на теперішній
час вказаний договір є дійсним, існує
та не визнаний у судовому порядку
недійсним.

Інші доводи апелянта вищевказаних
висновків суду не спростовують, тому
підлягають відхиленню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів, розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,307
п.1ч.1,314,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 25 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

О.М.
Таварткіладзе