Справа № 379/490/14-ц Головуючий у І
інстанції Бойко М.Г.Провадження №
22-ц/780/6310/14 Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.Категорія 46
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Верланова
С.М.,при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ківшовата Агро» на
заочне рішення Таращанського
районного суду Київської області від 29
серпня 2014 року за позовом ОСОБА_5 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ківшовата Агро» про
визнання недійсною додаткової угоди до
договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року позивач ОСОБА_5
звернулася до суду із позовом до ТОВ
«Ківшовата Агро» про визнання
недійсною додаткової угоди до договору
оренди землі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
24.04.2008 року між нею з однієї сторони та
виробничим кооперативом «Ківшовата
Агро» з другої сторони було укладено
договір оренди землі, згідно якого вона
передала в оренду належну їй на
підставі Державного акта на право
власності на земельну ділянку ЯА №220503
від 09.11.2004 року земельну ділянку площею
2,5012 га в оренду на 5 років зі сплатою
орендної плати в розмірі встановленому
договором та було підписано акт
прийому-передачі вказаної земельної
ділянки. Вказаний договір було
зареєстровано в Таращанському
районному відділі Київської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах» 10.10.2008 року за номером 02.

ОСОБА_6, яка є представником ОСОБА_5 за
довіреністю, знаючи, що строк дії
договору оренди земельної ділянки
закінчився 10.10.2013 року, звернулася до
відповідача та зазначила, що після
збору врожаю, мають намір
використовувати належну її свекрусі
земельну ділянку на власний розсуд,
тобто, строк дії договору оренди землі
не будуть продовжувати. В цей час вона
дізналася про існування додаткової
угоди від 25.05.2012 року до договору оренди
земельної ділянки між її свекрухою
ОСОБА_5 та ТОВ «Ківшовата Агро» та
отримала її копію. Представник
позивачки стверджує, що позивачка не
мала наміру продовжувати строк дії
договору оренди земельної ділянки та
не підписувала дану додаткову угоду, що
підтверджується висновком судової
почеркознавчої експертизи від 28.07.2014
року.

Просила суд визнати додаткову угоду
від 25.05.2012 року недійсною та стягнути з
відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Таращанського
районного суду Київської області від 29
серпня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду до
договору оренди землі від 25.05.2012 року
укладену між ОСОБА_5 та ТОВ «Ківшовата
Агро».

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ
«Ківшовата Агро», подало апеляційну
скаргу, в якій просило рішення суду
першої інстанції скасувати посилалось
на те, що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушення норм
матеріального та процесуального права.

Крім того, апелянт зазначав, що
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції не врахував, що
позивачка особисто та в повному обсязі
отримувала плату за передачу в оренду
земельної ділянки на протязі 2013 року, а
тому посилання позивачки на незнання
про додаткову угоду від 25.05.2012 року до
договору про оренду землі від 24.04.2008
року є таким, що не відповідає
дійсності.

Також апелянт зазначав, що позивачем не
зазначено, яким саме чином порушено її
права чи законні інтереси оспорюваним
договором.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 24.04.2008 року ОСОБА_5
уклала з виробничим кооперативом
«Ківшовата Агро» (правонаступником
якого є ТОВ «Ківшовата Агро») договір
оренди землі, згідно якого передала в
оренду належну їй на підставі
Державного акта на право приватної
власності серії ЯА №220503 від 09.11.2004 року
земельну ділянку розміром 2,5012 га в
оренду на 5 років.

Даний договір було зареєстровано в
управлінні Держкомзему в
Таращанському районі Київської
області 10.10.2008 року за номером 02.

ОСОБА_6, яка є представником ОСОБА_5 за
довіреністю, знаючи, що строк дії
договору оренди земельної ділянки
закінчився 10.10.2013 року, звернулася до
відповідача та повідомила, що після
збору врожаю, ОСОБА_5 має намір
використовувати належну їй земельну
ділянку на власний розсуд, тобто, строк
дії договору оренди землі не будуть
продовжувати. В цей час вона дізналася
про існування додаткової угоди від
25.05.2012 року до договору оренди
земельної ділянки між її свекрухою
ОСОБА_5 та ТОВ «Ківшовата Агро» та
отримала її копію.

Оспорювана додаткова угода укладена
25.05.2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Ківшовата
Агро». Відповідно до даної угоди ОСОБА_5
передала відповідачу земельну ділянку,
яка належить їй на підставі Державного
акта на право приватної власності
серії ЯА №220503від 09.11.2004 року розміром
2,3870 га в оренду на 5 років з моменту
державної реєстрації додаткової угоди
(29.12.2012 року №04598).

Згідно висновку експерта за
результатами проведеної судової
почеркознавчої експертизи за
№5367/5368/14-32 від 28.07.2014 року підпис від
імені ОСОБА_5 в графі «реквізити
сторін» додаткової угоди до договору
оренди від 25.05.2012 року, укладеної від
імені ОСОБА_5 та ТОВ «Ківшовата Агро»
(а.с. 47), виконаний не ОСОБА_5, а іншою
особою з наслідуванням підпису
ОСОБА_5.

Вказані обставини, в повній мірі,
підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції правомірно посилався
на ст.ст. 203, 215 ЦК України та вказував, що
позовні вимоги ОСОБА_5 до ТОВ
«Ківшовата Агро» підлягають
задоволенню, як такі, що
підтверджуються матеріалами справи та
наданими доказами, оскільки в ході
судового розгляду знайшла
підтвердження та обставина, що ОСОБА_5
не підписувала вищезазначену
додаткову угоду, тобто при її укладанні
було відсутнє вільне волевиявленя
учасника правочину та не відповідало
його внутрішній волі.

З такими висновками погоджується
судова колегія.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України.

Ч. 1 та ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачають,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, а волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно із статтею 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України
фактичні дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

За таких обставин, суд першої
інстанції, у відповідності до вимог ст.
ст. 212-214 ЦПК України, належним чином
з`ясував фактичні обставини, від яких
залежить правильне вирішення спору
щодо вимог ОСОБА_5, у зв`язку з чим
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, оскільки
відповідач обґрунтовуючи свої
заперечення проти позову не надав
належних та допустимих доказів того, що
ОСОБА_5 підписувала оспорювану
додаткову угоду, а також те, що ТОВ
"Ківшовата Агро" зверталось до неї з
приводу продовження строку дії
договору оренди землі, як того вимагає
п. 3.1 договору оренди землі від 24 квітня
2008 року.

Що ж, стосується доводів апеляційної
скарги щодо отримання позивачкою
протягом 2013 року орендної плати
свідчить по те, що їй було відомо про
укладення додаткової угоди, колегією
суддів розцінюється критично, оскільки
дія основного договору оренди
закінчилася лише у жовтні 2013 року, і
тому отримувати орендну плату у 2013 році
позивач мала саме на підставі
основного договору оренди і їй не
потрібно було укдладати для цього
додаткову угоду в травні 2012 року.

Колегія суддів, перевіряючи законність
і обґрунтованість рішення суду в
порядку ст. 303 ЦПК України в межах
доводів апеляційної скарги, вважає, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, і підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Ківшовата
Агро» відхилити.

Заочне рішення Таращанського
районного суду Київської області від 29
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С.Воробйова

С.М.Верланов