Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/6183/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

представника Міністерства оборони
України ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 10 липня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Міністерства оборони України,
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Львова Міністерства оборони України
про визнання незаконною відмови у
виключенні квартири із числа
службових,-

встановила:

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом до
квартирно-експлуатаційного відділу
(далі КЕВ) м.Львова про визнання
неправомірною відмову
квартирно-експлуатаційного відділу
м.Львова за № 2166 від 03.06.2013 р. про
виключення квартири АДРЕСА_1 з числа
службових.

В ході розгляду справи змінив та
доповнив свої позовні вимоги,
зазначивши співвідповідачем
Міністерство Оборони України та
додатково просив зобов'язати КЕВ
м.Львова внести клопотання до
Міністерства оборони України про
виключення цієї квартири з числа
службових а Міністерство оборони
України - погодити клопотання та видати
відповідний наказ..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він
з 1996 року по даний час працює в КЕВ
м.Львова та згідно ордеру на житлове
приміщення №003244 від 23.10.2006р. вселився в
квартиру АДРЕСА_1, що має статус
службової. Він перебуває на
квартирному обліку в Управлінні
житлового господарства Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради з 15.10.1973р. за № 1023 в першочерговому
списку з 11.08.1982р. за № 357. У зв'язку з тим,
що квартира є службовою, він, як наймач
даного житла, не може реалізувати своє
право на його приватизацію та
покращити житлові умови, а тому
звертався до начальника КЕВ м.Львова
Міністерства оборони України щодо
виключення цієї квартири з числа
службових, однак отримав відмову за
№2166 від 03.06.2013р.. Вважає таку відмову
начальника КЕВ неправомірною.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 10 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивача ОСОБА_3.
В апеляційній скарзі, посилається на
незаконність, необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, постановлення
рішення без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом
першої інстанції невірно застосовано
до спірних правовідносин Інструкцію
про організацію забезпечення
військовослужбовців Збройних сил
України та членів їх сімей жилим
приміщеннями, оскільки він не є
військовослужбовцем чи членом сім'ї
військовослужбовця і положення цього
нормативного документа на нього не
розповсюджуються.. На думку апелянта,
суд не врахував те, що позивач
перебуває на квартирному обліку з
15.10.1973 року за №1023 в першочерговому
списку та з 11.08.1982 року за №357 як
багатодітна сім'я. Таким чином, на його
думку, судом не захищено його
конституційне право, а відтак просить
суд оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити (а.с. 65-69).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 в заперечення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.3 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути визнання права,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов'язку в натурі, визнання
незаконними рішення дії чи
бездіяльності органу державної влади
або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб.

Як вбачається з матеріалів даної
справи та встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_3 з 1996 року по даний
час працює в КЕВ м.Львова на посаді
електрогазозварювальника (а.с.7,8, 16-17)
перебуває на квартирному обліку з
15.10.1973 року за №1023 в першочерговому
списку та з 11.08.1982 року за №357 (а.с. 13) та
за посадою входить до числа осіб, які
мають право на користування службовим
жилим приміщенням (ст.119 ЖК України).

Згідно до ст. 118 ЖК України, рішення щодо
надання статусу службового житловим
приміщенням надається виконавчим
комітетом органів місцевого
самоврядування.

У відповідності до розпорядження №1451
від 06.10.2006 року Галицькою районною
радою народних депутатів ОСОБА_3 23.10.2006
року видано спеціальний ордер №003244 на
службове житлове приміщення, площею 16,61
кв.м. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.10).

Згідно довідки ЛКП «Бондарівка» №735
від 12.06.2013р., ОСОБА_3 проживає і з 2006р.
зареєстрований АДРЕСА_1, в будинку що
належить міській раді. Квартира окрема,
складається з однієї житлової кімнати
площею 16,61кв.м. з вигодами. (а.с. 12).

Жодних доказів на підтвердження того,
що дана квартира є відомчою та
відноситься до житлового фонду
Міністерства оборони України ні
позивач ні відповідач не надали, як і не
міститься таких в матеріалах справи.

В той же час сторони визнають, що дана
квартира за своїм правовим статусом є
службовим жилим приміщенням.

Згідно п.6 Положення „Про порядок
надання службових жилих приміщень і
користивування ним в Українській РСР",
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37, яка є
чинною, жиле приміщення виключається з
числа службових, якщо відпала потреба в
такому його використанні, а також у
випадках, коли воно в установленому
порядку виключено з числа жилих. Сам по
собі факт проживання в службових жилих
приміщеннях робітників і службовців,
які припинили трудові відносини з
підприємством, установою,
організацією, а також громадян, яких
виключено з членів колгоспу, або тих,
які вийшли з колгоспу за власним
бажанням, не є підставою для виключення
цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа
службових провадиться на підставі
клопотання підприємства, установи,
організації рішенням виконавчого
комітету відповідної районної,
міської, районної в місті Ради
народних депутатів.

Таким чином, питання щодо виключення
спірної квартири з числа службових
відноситься до компетенції органів
місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що потреба у
використанні квартири наданої
позивачу, як службової не відпала,
позивач продовжує перебувати у
трудових відносинах із структурою
Міністерства оборони, питання про її
виселення із службового житла не
порушено.

Як вбачається з листа №2166 від 03.06.2013 р.
ТВО начальника КЕВ м.Львова, в
задоволенні заяви ОСОБА_3 стосовно
виключення квартири АДРЕСА_1 з числа
службових відмовлено, роз'яснено, що у
відповідності до листа начальника
Головного квартирно-експлуатаційного
управління №303/4/16/320 від 19.02.2013р.
Міністром оборони України прийнято
рішення щодо припинення практики
виключення квартир з числа службового
житла Міністерства оборони України.

Однак позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що потреба у
використанні спірної квартири, як
службової, відпала.

До того ж, рішенням тимчасово
виконуючого обов'язки Міністра оборони
України № 6927/з від 11.11.2009 р. з метою
збереження фонду службового житла
призупинено виключення квартир із
числа службових та надання їх для
постійного користування
військовослужбовцям та працівникам
Збройних Сил України. І це рішення є
чинним.

Відповідають загальним вимогам
Житлового законодавства щодо порядку
виключення жилого приміщення з числа
службових в Збройних Силах України і
положення п.3.5. Інструкції «Про
організацію забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України та членів їх сімей жилими
приміщеннями», а тому застосування
вказаного нормативного документу не
свідчить про незаконність прийнятого
судового рішення.

Оскільки житлові права позивача не
порушені, суд обґрунтовано прийшов до
висновку, що правові підстави для
задоволення позову відсутні.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, правильно
застосовано матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду справи,
передбачена ЦПК України, тому підстав
для зміни рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308,ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів. -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 10 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.