Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/620/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І.,
Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській
Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Приватбанк" про визнання
кредитного договору щодо надання
споживчого кредиту неукладеним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 12 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ПАТ «КБ
„Приватбанк" про визнання кредитного
договору щодо надання споживчого
кредиту неукладеним. В обґрунтування
вимог зазначала, що наприкінці серпня
2007 року за сприянням та на пропозицію
свого племінника ОСОБА_2 вона
звернулась до відповідача з метою
отримання грошової позики на власні
потреби. В процесі проведення
переговорів вона підписала проект
кредитного договору №ZRW1GA00004033 на суму 15
000, 00 доларів США та їй було роз»яснено,
що грошові кошти вона зможе отримати
після того, як надасть в іпотеку
належну їй квартиру АДРЕСА_1 та за
наявності грошей в касі банку. 27.08.2007
року вона в кабінеті нотаріуса
підписала договір іпотеки, однак за
отриманням грошових коштів ні того
дня, ні наступного до банку не
зверталась, та нікого на це не
уповноважувала. Довіряючи ОСОБА_2,
домовилась з ним, що він повідомить її
коли банк прийме остаточне рішення по
видачу їй кредиту. Через деякий час
ОСОБА_2 повідомив її, що він за
домовленістю з керівництвом банку
отримав кредит у своїх підприємницьких
інтересах, а вона не зможе отримати
кошти через відсутність останніх в
касі банку. До банку вона більше не
зверталась і вважала, що кредит є
нереалізованим та не несе за собою
жодних зобов»язань правового
характеру. У зв»язку з викладеним,
просила визнати кредитний договір
неукладеним та стягнути з відповідача
понесені нею судові витрати.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 12 серпня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ПАТ „КБ „Приватбанк" про визнання
кредитного договору щодо надання
споживчого кредиту неукладеним
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити в
повному обсязі її позовні вимоги.
Вважає, що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим через порушення судом
норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що доказів
того, що кредит сплачувався іншою
особою, а не ОСОБА_1 відповідачем не
надано. Вказує, що лист банку від 17.11.2008
року №1708/08 вона не отримувала та про
його отримання ніде не розписувалась.
Крім того зазначає, що право на подачу
позову у неї виникло тоді, коли вона
дізналася про те, що від її імені було
підроблено банківський касовий
документ, про що їй стало відомо під час
судового засідання у 2013 році по справі
за позовом банку до неї про звернення
стягнення на предмет іпотеки, тобто на
її квартиру.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено,
що за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 27.08.2007 року між
ОСОБА_1 та ПАТ КБ „ПриватБанк" було
укладено кредитний договір №ZRW1GA00004033
на суму 15 000, 00 доларів США /а.с.5-7/.

Судом також встановлено, що
єдиним банківським документом
підтвердження отримання
позичальником грошей є заява
позичальника про видачу готівки.

На підтвердження факту отримання
позивачкою готівки Банк надав заяву
про видачу готівки №1 від 27.08.2007 року, в
якій отримувачем зазначено ОСОБА_1
/а.с.125/.

Висновком експерта № 1/1599 від
15.04.2014 року встановлено, що підпис
розташований в графі „отримувач" заяви
про видачу готівки №1 від 27.08.2007 року
про отримання готівки в сумі 15
000доларів США виконаний не ОСОБА_1, а
іншою особою/а.с.120-1204/.

Встановивши такі обставини, суд
першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
відповідач не довів суду факту
отримання грошових коштів ОСОБА_1 27.08.
2007 року в розмірі 15 000доларів США.

Місцевий суд на підставі
ст.ст.256,257,261,267 ЦК України дійшов також
правильного висновку про сплив
позовної давності, про застосування
якої просив відповідач у судовому
засіданні.

При цьому суд обґрунтовано
виходив з того, що листом ПАТ КБ
„ПриватБанк" від 17.11.2008 року № 1708/08
ОСОБА_1 була повідомлена про наявність
у неї заборгованості по сплаті
відсотків та кредиту за кредитним
договором №ZRW1GA00004033 від 27.08.2007 року в
сумі 724,40дол. США /а.с.90/.

Таке повідомлення ОСОБА_1
отримала особисто, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення їй поштового відправлення
/а.с.91/.

З огляду на наведене, доводи в
апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1
такого листа не отримувала є
безпідставними, оскільки позивачкою не
спростовано факту отримання нею
повідомлення банку, направленого на її
адресу рекомендованою поштою.

Суд також дійшов правильного
висновку, що на виконання умов
кредитного договору №ZRW1GA00004033 від
27.08.2007 року у 2007 році проводились
відповідні проплати, що свідчить про
наявність договірних зобов"язань та
поінформованість ОСОБА_1 про наявний
кредит.

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі про те, що судом не здобуто
доказів, що такі проплати робила
позивачка, а не інша особа, є
безпідставними, оскільки саме
позивачка на порушення положень ч.3
ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, не довела
обставин погашення кредиту не нею, а
іншою особою.

Наведеним спростовуються твердження в
апеляційній скарзі про те, що строк
позовної давності не пропущено з
посиланням на те, що позивачка
дізналась про порушення свого права
під час судового засідання у 2013 році по
справі за позовом банку до неї про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, тобто на її квартиру.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказів, підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст.
209,218,303,307,308,313,314,315,317,319,324,325 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 12 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді