Справа № 363/603/13-ц Головуючий у І
інстанції Рудюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/6023/14 Доповідач у 2
інстанції Суханова Є.М.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Сержанюка А.С., Мережко М.В.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи з апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 02 вересня 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк», третя особа: орган
опіки та піклування Вишгородської
міської ради про визнання кредитного
договору та договору іпотеки
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулось до суду з цим
позовом, посилаючись на те, що між ним
та відповідачем було укладено
кредитний договір, за яким остання
отримала кредит в сумі 89960,00 доларів США
зі сплатою за користування кредитом у
розмірі 11,4% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 04.10.2027 р. Внаслідок
порушення відповідачем умов договору
станом на 04.04.2011 р. утворилась
заборгованість в сумі 103683,47дол. США, у
зв'язку з чим позивач просив звернути
стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи відповідачка
пред'явила зустрічний позов про
визнання договору кредитування та
договору іпотеки квартири від 05.10.2007р.
недійсними. Свої вимоги мотивувала тим,
що правочин було здійснено банком з
використанням нечесної
підприємницької практики, в момент
підписання договору позичальника було
поставлено у невигідне та таке, що
порушує його права становище. Просила
суд визнати недійсним кредитний
договір та договір іпотеки.

Представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» у
судовому засіданні первинний позов
підтримав, проти зустрічного
заперечував.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
проти позову ПАТ «КБ «ПриватБанк»
заперечували, зустрічний - підтримали.

Представник органу опіки та піклування
Вишгородської міської ради - третьої
особи за зустрічним позовом просив
розглянути справу у його відсутності
(лист від 23.06.2014 р.).

Рішенням Вишгородський районний суд
Київської області від 02 вересня 2014 року
в позові Публічного акціонерного
товариства «КБ «Приватбанк» -
відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_2 -
відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт Публічне
акціонерне товариство «КБ
«Приватбанк» звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
скасувати та ухвалити по справі нове
рішення, яким задовольнити позов
позивача.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено наступні обставини.

Так, 05.10.2007 р. між сторонами було
укладено кредитний договір № KIY0GК08830022,
згідно з яким відповідач отримала
грошові кошти на загальну 89960,00 доларів
США, у тому числі: на придбання
нерухомого майна - двокімнатної
квартири 74000,00 дол. США та сплату
страхових платежів 15960,00дол. США зі
сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом, винагорода за надання
фінансового інструменту у розмірі 3 %
від суми виданого кредиту, відсотки за
дострокове погашення кредиту згідно з
п. 3.11 договору та винагороди за
проведення додаткового моніторингу
згідно з п.6.2 даного договору. Періодом
сплати вважати період з 05 по 11 число
кожного місяця (п. 7.1. договору).

Кредит надавався в обмін на
зобов'язання позичальника по
поверненню кредиту, сплаті відсотків,
винагороди в зазначені договором
строки.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 05.10.2007 р. між
сторонами був укладений договір
іпотеки, предметом якого є надання
іпотекодавцем в іпотеку нерухомого
майна, зазначеного в п. 33.3 цього
договору в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 перед
іпотекодавцем, в силу чого
іпотекодержатель має право в разі
невиконання іпотекодавцем зобов'язань,
забезпечених іпотекою, одержати
задоволення за рахунок переданого в
іпотеку предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Згідно п. 33.3 договору в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, іпотекодавець надав в
іпотеку нерухоме майно (предмет
іпотеки): двокімнатну квартиру
житловою площею 28,3кв.м. загальною
площею 51,0 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки № 3 від 24.01.2013р. на ОСОБА_2
відкрито особовий рахунок на квартиру
АДРЕСА_1 та зареєстровано у вказаній
квартирі чоловіка останньої ОСОБА_3 та
їх спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Судом встановлено, що позичальник свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, внаслідок чого у нього перед
банком виникла заборгованість у
розмірі 103683,47 дол. США, що за офіційним
курсом НБУ згідно службового
розпорядження від 04.04.2011 р. складало
825320,42 грн.

Так, заборгованість в сумі 103683,47дол. США
складається з:

- 73511,40дол. США - заборгованість за
кредитом;

- 16594,44дол. США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 1776,00дол. США - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 6834,41дол. США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, а
також штрафи відповідно до п.4.3
договору;

- 31,41 дол. США - штраф (фіксована частина);

- 4935,81дол.США - штраф (процентна
складова).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в яких одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Позивач, посилаючись на ст.33 Закону
України «Про іпотеку», просив в рахунок
погашення заборгованості з кредитним
договором звернути стягнення на
зазначену вище квартиру.

Так, відповідно до ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, з
яким погоджується колегія суддів про
те, що згідно ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», протягом дії цього Закону не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно зі статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними
установами-резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що: таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.
метрів для квартири та 250 кв. метрів для
житлового будинку.

Отже, відповідачка свої зобов'язання за
кредитним договором не виконує,
внаслідок чого утворилась
заборгованість перед позивачем в сумі
103683,47 грн. Однак, зважаючи на вимоги
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк».
Жодних нових обставин або доказів, які
б могли призвести до скасування
рішення суду, передбачених вимогами ст.
309 ЦПК України не встановлено.

Апеляційна скарга не обґрунтована та
задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з зазначеним законодавством,
колегія суддів переглядає підстави для
скасування рішення суду, викладені в
апеляційній скарзі.

Відповідачка по справі, з апеляційною
скаргою не зверталась, тому колегія
суддів не переглядає підстави для
відмови у задоволенні її зустрічних
позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 02 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: