Номер провадження: 22-ц/785/7805/14
Головуючий у першій інстанції Швець В.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права
власності на частку спільного майна
подружжя та визначення порядку
користування квартирою, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_5 (діючого в
інтересах ОСОБА_3) на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 04 липня 2014 року, -

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
частку спільного майна подружжя, а саме
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (далі:
спірна квартира) та визначення порядку
користування квартирою. В судовому
засіданні представник позивача
позовні вимоги підтримав, дав
пояснення, що позивачка та відповідач
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
17 жовтня 2006 року. За час шлюбу вони
придбали спірну квартиру. Просить
визнати за позивачкою право власності
на половину спірної квартири, як на
спільне майно подружжя, виділити їй в
користування більшу за площею кімнату,
бо разом з нею мешкає неповнолітня
донька.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги визнала
частково, не заперечував проти
визнання права власності на частину
спірної квартири за позивачкою, але
просив виділити більшу кімнату
відповідачу, тому що в нього на
утриманні перебуває мати, що хворіє,
потрібує стороннього догляду.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 04 липня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання права власності на частку
спільного майна подружжя та визначення
порядку користування квартирою
задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_2, загальною
площею 70,8 кв.м, житловою площею 30,8 кв.м.

Виділено у користування ОСОБА_3 із
квартири АДРЕСА_1 в місті Ізмаїлі
Одеської області житлову кімнату
площею 12,7 кв.м.

Виділено у користування ОСОБА_4 із
квартири АДРЕСА_1 в місті Ізмаїлі
Одеської області житлову кімнату
площею 18,1 кв.м.

Приміщення коридор площею 7,6 кв.м,
столову площею 16,3 кв.м, кухню площею 8,6
кв.м, площею 4,3кв.м, санвузол площею
1,3кв.м, балкони площею 1,2кв.м та 0,7кв.м із
квартири 127 в домі АДРЕСА_3 в місті
Ізмаїлі Одеської області залишити у
загальному користуванні ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 849
грн. 74 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно ст. ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони по справі
перебувають в шлюбі з 17 жовтня 2006 року.
Від шлюбу мають доньку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Перебуваючи в шлюбі
придбали спірну квартиру, оформивши
право власності на відповідача.

Суд першої інстанції обгрунтовано
вважав, що вимоги про визнання за
позивачкою права власності на 1/2 частку
спірної квартири підлягають
задоволенню, оскільки відповідач їх
визнав, а визнання не суперечить закону
та інтересам сторін, відповідає
вимогам ст.ст.60,69,70 СК України.

Суд першої інстанції приймаючи рішення
послався на те, що сторони з травня 2013
року спільно не проживають і з цього
часу позивачка не проживає в спірній
квартирі. Згідно наданих документів
мати відповідача - ОСОБА_6 проживає в
спірній квартирі, відповідно до
наданих медичних документів страждає
на декілька захворювань та потребує
стороннього догляду, який за
відсутності сина здійснює інша особа.

На підставі наведеного суд першої
інстанції вважав, що при визначенні
порядку користування квартирою
позивачці треба виділити меншу за
площею жилу кімнату ОСОБА_3, а більшу
ОСОБА_4

Однак, судова колегія не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки суд першої
інстанції дійшов до таких висновків
неправильно застосувавши норми
матеріального права.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено, не заперечується
сторонами та підтверджується
матеріалами справи, що спірна квартири
АДРЕСА_2 є спільною частковою власністю
сторін, ОСОБА_3 належить 1/2 частина
квартири, ОСОБА_4- 1/2 частина квартири.

Спірна квартира має загальну площу 70,8
кв.м, житлову площу 30,8 кв.м, та
складається з наступних приміщень: 1 -
коридор площею 7,6 кв.м, 2 - житлова
кімната площею 12,7 кв.м., 3 - житлова
кімната площею 18,1 кв.м., 4 - столова
площею 16,3 кв.м, 5 - кухня площею 8,6 кв.м, 6 -
ванна площею 4,3 кв.м, 7 санвузол площею 1,3
кв.м та балкони площею 1,2 кв.м, 0,7кв.м.

Між сторонами виник спір щодо порядку
користування спірною квартирою.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.
Якщо договір між співвласниками про
порядок володіння та користування
спільним майном відповідно до їхніх
часток у праві спільної часткової
власності посвідчений нотаріально, він
є обов'язковим і для особи, яка придбає
згодом частку в праві спільної
часткової власності на це майно.

Маючи однакову частку в спірній
квартирі з ОСОБА_4, ОСОБА_3 просить
виділити їй в користування кімнату
площею . 18,1 кв.м, а ОСОБА_4 виділити в
користування кімнату площею 12,7 кв.м кв.
м., проти чого заперечує ОСОБА_4

За таких обставин, виходячи з рівності
прав ОСОБА_4, і ОСОБА_3 на спірну
квартиру, враховуючи рівність їх
часток, при задоволенні позовних вимог
будуть порушені права ОСОБА_4,
враховуючи рівність часток ОСОБА_4, і
ОСОБА_3 в спірній квартирі, оскільки,
приймаючи до уваги вимоги ст. 358 ЦК
України, не можливо надавати перевагу
одним співвласникам перед іншими, так
як захист прав одних не може порушувати
права інших.

Таким чином, враховуючи, що відповідач
ОСОБА_4 заперечує проти встановлення
запропонованого позивачкою порядку
користування спірною квартирою та те,
що в матеріалах справи відсутні докази
можливого встановлення порядку
користування спірною квартирою без
порушення прав всіх співвласників,
судова експертиза з приводу цього не
проводилася в ході розгляду справи в
суді першої інстанції, та таке
клопотання не заявлялося в суді
апеляційної інстанції, то відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог позивачки, а в їх задоволенні
необхідно відмовити в повному обсязі,
приймаючи до уваги, що позовні вимоги
позивачки до обох відповідачів
пов'язані між собою.

Однак, суд першої інстанції на
вищевказане уваги не звернув та
помилково задовольнив частково
позовні вимоги ОСОБА_3

Тому, на підставі наведеного, судова
колегія погоджується з доводами
апеляційної скарги та вважає, що
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 04 липня 2014
року в частині виділення у
користування ОСОБА_3 із квартири
АДРЕСА_1 в місті Ізмаїлі Одеської
області житлову кімнату площею 12,7
кв.м.та виділення у користування ОСОБА_4
із квартири АДРЕСА_1 в місті Ізмаїлі
Одеської області житлову кімнату
площею 18,1 кв.м. необхідно скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про визначення порядку
користування нерухомим майном
відмовити.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
(діючого в інтересах ОСОБА_3) -
задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 04 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
частку спільного майна подружжя та
визначення порядку користування
квартирою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 липня 2014 року в частині виділення
у користування ОСОБА_3 із квартири
АДРЕСА_1 в місті Ізмаїлі Одеської
області житлову кімнату площею 12,7 кв.м.
та виділення у користування ОСОБА_4 із
квартири АДРЕСА_1 в місті Ізмаїлі
Одеської області житлову кімнату
площею 18,1 кв.м. - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про визначення порядку
користування нерухомим майном -
відмовити.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
В.А. Станкевич

Судді:
О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков