Справа № 152/1599/14-ц Провадження №
22-ц/772/3148/2014Головуючий в суді першої
інстанції Славінська Н. Л.Категорія
20Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р. м. Вінниця
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Стадник І.М.,
Нікушин В.П.,

при секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 02 жовтня 2014 року
по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Сад Поділля» до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договором купівлі -
продажу,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ПАТ «Сад Поділля»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, в
якому просило стягнути з останньої на
їх користь заборгованість за договором
купівлі-продажу від 17.03.2011 року в сумі
15708,00 грн. та суму штрафу у розмірі 12870,00
грн., всього - 28578,00 грн.

18 вересня 2014 року позивач подав
уточнену позовну заву, в якій просить
стягнути на його користь з відповідача
заборгованість з урахуванням індексів
інфляції за договором купівлі - продажу
від 17.03.2011 року в сумі 28368,00 грн. та суму
неустойки у розмірі 558 грн., всього 28926,00
грн.

В обґрунтування вимог позову ПАТ «Сад
Поділля» зазначило, що 17.03.2011 року між
ним та відповідачем по справі укладено
договір купівлі-продажу яблунь. За
умовами Договору, ОСОБА_2 прийняла
яблуні у своє користування та сплатила
товариству 7854 грн. Решту суми
відповідач повина була сплатити у
строки: 7854 грн. - до 01.12.2012 року., 7854 грн. -
до 01.12.2013 року. Перший платіж
прострочено на 612 днів (з 01.12.2012 року по
03.09.2014 року); другий - на 246 днів (з 01.12.2013
року по 03.09.2014 року).

Відповідно до умов договору за
прострочення оплати за товар покупець
сплачує продавцеві штраф в сумі 15 грн.
за кожен день прострочення.

Викладене послужило підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Шаргородського районного
суду Вінницької області від 02.10.2014 року
позов ПАТ «Сад Поділля» задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ПАТ "Сад Поділля"
відмовити.

Скаржник посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

В судове засідання апелянт не
з»явилась, про день та час розгляду
справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні представник ПАТ
«Сад Поділля» заперечив щодо
задоволення апеляційної скарги
вказуючи на справедливість та
законність рішення суду.

Cудова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача , перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає, що
вона не підлягає задоволенню виходячи
з наступного.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України
передбачає, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Cудом першої інстанції вірно
встановлено, що 17.03.2011 року
Сільськогосподарським відкритим
акціонерним товариством «Сад Поділля»
в особі голови правління Хмельовського
В.А., правонаступником якого є ПАТ «Сад
Поділля» - Продавець (а.с.35-36), та ОСОБА_2-
Покупець, в інтересах якої діяла на
підставі довіреності ОСОБА_4 (а.с.6)
укладено договір купівлі-продажу
(а.с.4).

Предметом купівлі-продажу, відповідно
до п.1.1. Договору, є яблуні в кількості 476
штук, які належать СВАТ«Сад Поділля»
на праві власності і які знаходяться на
земельній ділянці ОСОБА_2, що належить
останній на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ №397387 від 10.06.2009 року (а.с.4).

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. та п.п.3.2., 3.3.
договору купівлі-продажу від 17.03.2011
року, Продавець зобов'язується
передати яблуні в користування ОСОБА_2
протягом 1 дня з моменту підписання
договору за актом приймання-передачі, а
право власності на дерева остання
набуває після їх оплати в повному
обсязі, що оформляється видатковою
накладною, при цьому, ціна за одиницю
товару складає 66 грн., загальна
вартість товару за цим договором
становить 31416 грн., попередня оплата в
розмірі 7854 грн. від ціни договору має
бути перерахована на рахунок СВАТ або
внесена готівкою в касу протягом 250
днів з моменту підписання договору.
Решту суми по 7854 грн. ОСОБА_2 сплачує
щорічно до 01.12.2012 року, до 01.12.2013 року та
до 01.12.2014 року з урахуванням індексів
інфляції за період від дати підписання
договору до кінцевого розрахунку.

Договором купівлі-продажу від 17.03.2011
року також передбачено право ОСОБА_2
достроково розрахуватися за яблуні
(п.п.3.4. Договору).

За прострочення оплати за товар
покупець сплачує продавцю штраф у
розмірі 15 грн. за кожен день
прострочення, а за односторонню
необґрунтовану відмову від виконання
своїх зобов'язань за цим Договором,
винна сторона несе відповідальність у
вигляді штрафу в розмірі 50% від ціни
товару (п.п.5.3, 5.4. Договору).

Договір купівлі-продажу від 17.03.2011 року
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами (п.6.1. Договору).

Як встановлено судом першої інстанції,
Договір підписаний від продавця - СВАТ
«Сад Поділля» головою правління
Хмельовським В.А., а від покупця -
представником ОСОБА_2- ОСОБА_4 що діяла
на підставі довіреності (а.с.6). Підписи
під Договором сторонами не
оспорюються.

Крім того, судом встановлено, що
предметом договору купівлі-продажу від
17.03.2011 року є дерева яблунь в кількості
476 штук, які висаджені СВАТ «Сад
Поділля» у 2003 році на земельних
ділянках, що перебували у постійному
користуванні СВАТ після його створення
внаслідок роздержавлення держгоспу
«Сад Поділля» відповідно до ЗУ «Про
приватизацію майна державних
підприємств».

Вказаний факт не заперечується
сторонами, а також підтверджується
інвентаризаційними описами основних
засобів і нематеріальних активів на
20.12.2013 року (а.с.49-50), Журналом основних
засобів товариства (а.с.51), балансом
підприємства на 31.12.2013 року (а.с.52).

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що сторони приступили до
виконання умов вказаного Договору,
зокрема, позивач та відповідач склали
акт приймання-передачі від 17.03.2011 року
яблунь плодоносних від СВАТ «Сад
Поділля» до ОСОБА_2 у користування
(а.с.5), а відповідач, також, відповідно
до квитанції до прибуткового касового
ордера №182 від 21.12.2011 року внесла у касу
ПАТ попередню оплату - аванс за яблуні в
сумі 7854 грн. (а.с.38).

Договір купівлі-продажу від 17.03.2011
року, предметом якого є багаторічні
насадження - яблуні, що розміщені на
земельній ділянці відповідача
ОСОБА_2, складений в простій письмовій
формі є дійсним та вважається
укладеним, що підтверджується судовими
рішеннями Апеляційного суду
Вінницької області від 14.07.2014 року та
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 11.08.2014 року.(а.с. 31-33).

Доводи апелянта ґрунтуються на тому,
що багаторічні насадження є складовою
земельної ділянки, а тому при переході
права власності на земельну ділянку
переходить право власності і на дерева.
СВАТ «Сад Поділля», який не являється
власником яблунь уклав договір
купівлі-продажу, предметом якого, є
насадження, тому не мав права
розпорядитись майном, яке йому не
належить.

З таким висновком колегія суддів
погодитись не може, з огляду на
наступне.

Проаналізувавши норму ст. 351 ЦК України,
можна зробити висновок, що багаторічні
насадження визначенні самостійним
об'єктом цивільних прав і при
примусовому відчуженні земельної
ділянки для суспільної необхідності
розглядаються разом із вимогою про
припинення права власності на такі
об'єкти.

Законодавством України відмежовується
право власності на земельну ділянку
від права власності на багаторічні
насадження, і визнає їх самостійним
об'єктом права власності.

Та обставина, що яблуні, які
знаходяться на земельних ділянках
відповідача, посадженні власними
силами та за власні кошти позивача і
знаходяться на його балансі,
відповідачем не заперечується.

Належність даних яблунь Товариству
також підтверджується матеріалами
справи, а саме інвентаризаційними
описами основних засобів і
нематеріальних активів на 20.12.2013 року
(а.с.49-50), Журналом основних засобів
товариства (а.с.51), балансом
підприємства на 31.12.2013 року (а.с.52).

Висновок апелянта про те, що разом з
приватизацією земельної ділянки до неї
перейшло право власності на ці дерева є
безпідставними.

Ст. 117 ЦК України - власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Ст. 321 ЦК України - право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Стаття 41 Конституції України, яка
являється нормою прямої дії, закріплює
принцип непорушності права власності.

Права власності ТОВ «Сад Поділля» на
багаторічні насадження ніхто не
позбавляв.

Визнання права власності на яблуні
відповідачем, підтверджує факт
укладення з позивачем договору
купівлі-продажу багаторічних
насаджень.

Отже, відповідач, являючись власником
земельних ділянок відповідно до
Державних Актів на право власності на
земельну ділянку, не став власником на
багаторічні насадження - яблуні, які
знаходяться на цих земельних ділянках.

Від так, позивач, як власник
багаторічних насаджень мав право
укладати договір купівлі продажу.

До нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення (ст. 181 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно - це земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливе
без їх знецінення та зміни призначення.

Статтею 5 вказаного закону передбачено
вичерпний перелік об'єктів нерухомого
майна: земельні ділянки та об'єкти, що
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а саме
житлові будинки, квартири, будівлі, в
яких розташовані приміщення,
призначені для перебування людини,
розміщення рухомого майна, збереження
матеріальних цінностей, здійснення
виробництва тощо, споруди (інженерні,
гідротехнічні тощо), приміщення.
Багаторічні насадження у вказаному
переліку не зазначені.

В розумінні ст. 181 ЦК України та ст. 2
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", дерева не
відносяться до об'єктів нерухомого
майна, а від так договори
купівлі-продажу насаджень можуть
укладатись в простій письмовій формі.

Чинним законодавством також не
передбачено обов'язкове нотаріальне
посвідчення правочинів щодо
відчуження багаторічних насаджень.

Відповідно до ст. 209 ЦК України,
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно п. 1.1. Договору продавець
зобов'язується продати належні йому на
праві власності яблуні в кількості 476
шт., які знаходяться на земельній
ділянці Покупця, посвідченій Державним
актом на право власності на земельну
ділянку серія ЯЖ №397387 у власність
Покупцеві, а Покупець зобов'язується
прийняти яблуні та сплатити за них на
умовах цього договору.

За п. 2.1. Договору продавець
зобов'язаний передати яблуні у
користування покупцеві в кількості 476
шт. протягом одного дня з моменту
підписання цього Договору за актом
приймання-передачі.

Загальна ціна товару, що продається за
цим Договором 31416 грн. у т.ч. ПДВ 5236 грн.
(п. 3.2.).

Відповідно до п. 3.3. Договору попередня
оплата в розмірі 7854 грн. від ціни
договору має бути перерахована на
рахунок продавця або внесена готівкою
в касу протягом 250 днів з моменту
підписання цього Договору (а. с. 4).

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Так, згідно акту приймання
передачі майна у користування СВАТ
«Сад Поділля», на підставі п. 2.1.
Договору купівлі-продажу від 17.03.2011
року передало ОСОБА_2 в користування
майно, а саме яблуні плодоносні в
кількості 476 штуки, які знаходяться на
земельній ділянці ОСОБА_2, посвідченій
Державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ №397387 (а. с. 5).

Згідно прибуткового касового ордера
№182 ОСОБА_2 сплатила аванс за яблуні в
розмірі 7854 грн. (а. с. 38).

Однак, відповідач не сплатила всю
суму передбачену Договором, а отже
вимоги позивача є обґрунтованими, а
тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку щодо задоволення
позовних вимог згідно уточненої
позовної заяви (а.с.45) та сум, що
підлягають стягненню по договору, до
того ж щодо цієї частини рішення суду
апелянт не наводив будь-яких
аргументів в апеляційній скарзі, свої
розрахунки не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку про те, що земельна
ділянка з розміщеними на ній яблунями
не є одним цілим об'єктом, яблуні не є
складовою частиною земельної ділянки
як неподільної речі. Така позиція
підтверджується положеннями наступних
нормативно-правових актів:

- ч. 1 ст. 22 ЗК України, за якою
сільськогосподарські угіддя - це вид
земель сільськогосподарського
призначення, які використовуються для
виробництва сільськогосподарської
продукції;

- п. 4 ГОСТ 26640-85, за яким
сільськогосподарські угіддя - це
земельні угіддя, які систематично
використовуються для отримання
сільськогосподарської продукції;

- Класифікацію видів цільового
призначення земель (затв. Держкомземом
від 23.07.2010 р. № 548), яка не містить у собі
такого виду земель як «багаторічні
насадження»;

- аналіз у системному зв'язку положень
статті 3 Закону України «Про рослинний
світ», пунктів 3.3,4, Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку ЗО
«Біологічні активи» (затверджений
наказом Міністерством фінансів
України від 18.11.2005 р. №790), пунктів 3.1, 5
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 7 «Основні засоби (затверджений
наказом Міністерства фінансів України
від 27.04.2000 р. №92) та статті 351 Цивільного
Кодексу України дає підстави
стверджувати, що сільськогосподарські
угіддя, багаторічні насадження та сади
(яблуні) визначені законодавством
самостійними об'єктами цивільних прав,
облік та обіг зазначеного майна
здійснюється окремо (роздільно).

Яблуні, які ростуть на приватизованих
земельних ділянках об'єднані родовими
ознаками (яблуні одного чи різних
сортів), обліковуються у штуках, а не в
гектарах. Сільськогосподарські угіддя,
біологічні активи (яблуні) та
багаторічні насадження є різними
видами майна та не є тотожними.

Сільськогосподарські угіддя - це
сталий природний об'єкт та є нерухомим
майном; сади (яблуні) - майно штучного
походження та є змінними на земельній
ділянці (рухоме майно); багаторічні
насадження - це окремі дерева, група
дерев, кущі тощо та є майном природного
походження, які не входять в групу
біологічних активів - сади.

Після викорчовування яблунь цільове
призначення земельної ділянки не
зміниться, сільськогосподарські
угіддя будуть використовуватися
надалі за призначенням і без наявності
на них яблунь.

Доводом того, що біологічні активи сади
(яблуні) та земельні ділянки є
самостійними об'єктами права власності
є положення ст. 145 Податкового Кодексу
України, оскільки нарахування
амортизації проводиться по групам
основних засобів: група 1 - земельні
ділянки, група 8 - багаторічні
насадження, група 16 - довгострокові
біологічні активи.

Таким чином, яблуні не є складовою
частиною земельної ділянки, а є
самостійним об'єктом цивільних прав, і,
відповідно, суд першої інстанції вірно
не застосував вимоги статті 187 ЦК
України.

Документами, що засвідчують право
власності товариства на яблуні є
інвентаризаційні описи, журнал
основних засобів та баланс товариства.

Оскільки строк зберігання накладної на
відпуск продукції, договору
купівлі-продажу саджанців яблунь, акту
переведення молодого саду у
плодоносний становить не більше 3
років, згідно Переліку (затв. Наказом
Головного архівного управлінйя від
20.07.1998 р. №41 і пізніше затв. Наказом
Мінюсту від 12.04.2012 р. №578/5), тому
відповідно право власності на яблуні
підтверджується балансом та
бухгалтерськими документами.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює, а тому апеляційна
скарга підлягає відхиленню. Керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Шаргородського районного суду
Вінницької області від 02 жовтня 2014 року
по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Сад Поділля» до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договором купівлі -
продажу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Голота Л.О.

Судді:
Стадник І.М.

Нікушин В.П.,

/ПІДПИСИ/

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ: