Справа № 360/3006/13 Головуючий у І
інстанції Додатко В.Д.Провадження №
22-ц/780/5049/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства
"Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод" на
рішення Бородянського районного суду
Київської області від 17 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства
"Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, грошової компенсації
за невикористану відпустку, моральної
шкоди та середнього заробітку за
затримку розрахунку,-

встановила:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідача, в якому посилався на те, що
згідно наказу № 24 від 9 серпня 2010 року
він був прийнятий на роботу на посаду
інженера з охорони праці ВАТ
"Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод" з
посадовим окладом 2000 грн. на місяць. До
квітня 2011 року він належним чином
отримував заробітну плату, а з квітня
2011 року виплата заробітної плати
почала затримуватись. На неодноразові
нагадування директору, останній просив
потерпіти, так як не надійшли кошти від
боржників.

20 серпня 2013 року він написав заяву на
звільнення за власним бажанням, однак
відповідач його не звільняв та не
повертав трудову книжку. 9 грудня 2013
року відповідач видав йому трудову
книжку, з якої він дізнався, що
звільнений з роботи наказом № 19 від 1
грудня 2011 року, з яким він не був
ознайомлений і про своє звільнення з
1.12.2011 року не знав. Оскільки до 20 серпня
2013 року він виконував свої посадові
обов'язки, то вважає, що днем його
звільнення повинна бути саме ця дата.

Крім того, в день звільнення 20.08.2013 року
всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України
відповідач не провів з ним розрахунок і
не виплатив належні йому всі суми при
звільненні, тобто відповідач не
виплатив заборгованість по заробітній
платі за період з 1 квітня 2011 року по
20.08.2013 року в розмірі 57333,33 грн. та
компенсацію за невикористану
відпустку за 2011-2013 роки в розмірі 4799,70
грн.

Просив стягнути з ПрАТ «Київський
дослідно-експериментальний завод» на
його користь невиплачену заробітну
плату за період з 01 квітня 2011 року по 20
серпня 2013 року в розмірі 57333,33 грн.,
компенсацію за невикористану
відпустку за 2011-2013 роки в розмірі 4799,70
грн., середній заробіток за період
затримки розрахунку за період з 20
серпня 2013 року по 09 грудня 2013 року в
розмірі 7266,50 грн., 5000 грн. моральної
шкоди, судові витрати та зобов'язати
відповідача внести зміни в його
трудову книжку, вказавши дату
звільнення з 20.08.2013 року з моменту
подання ним заяви про звільнення.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 17 липня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ПрАТ «Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод» на
користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну
плату за період часу з 01.04.2011 року по
20.08.2013 року в розмірі 57333,33 грн.,
компенсацію за невикористану
відпустку за 2011-2013 роки в розмірі 4799,70
грн., середній заробіток за період
затримки розрахунку з 20.08.2013 року по
09.12.2013 року, в розмірі 7266,50 грн., моральну
шкоду в розмірі 1000 грн. та витрати на
правову допомогу в розмірі 4000 грн.
Зобов'язано відповідача внести зміни в
трудову книжку ОСОБА_1, вказавши дату
звільнення з 20.08.2013 року з моменту
подання ним заяви про звільнення.
Стягнуто з ПрАТ «Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод»
судові витрати в сумі 743,99 грн.

У апеляційній скарзі відповідач
просить частково скасувати рішення
суду і ухвалити нове, яким відмовити в
позові про стягнення невиплаченої
заробітної плати в розмірі 57333,33 грн.,
середнього заробітку за період
затримки розрахунку в розмірі 7266,50 грн.,
моральної шкоди в розмірі 1000 грн.,
витрат на правову допомогу в розмірі 4000
грн. та зобов'язання внести зміни в
трудову книжку ОСОБА_1, вказавши дату
звільнення з 20.08.2013 року. В решті
рішення залишити без змін. Здійснити
перерахунок судового збору.

Відповідач посилався на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, яке
полягає в тому, що ОСОБА_1 був
звільнений з роботи 01.12.2011 року, всі
розрахунки по заробітній платі з ним
були проведені і заборгованості в
розмірі 57333,33 грн. не існує, з часу
звільнення з 01.12.2011 року до часу
звернення до суду позивач із жодними
заявами, вимогами до відповідача не
звертався і тим більше після
звільнення не працював. Крім того,
позивач не надав жодних доказів
подання ним 20.08.2013 року заяви про
звільнення. Відповідач частково визнав
позовні вимоги щодо компенсації за
невикористану відпустку за 2011 рік в
розмірі 4799,70 грн.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції в порушення вимог ст. ст. 214-215
ЦПК України в рішенні не зазначив чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; в мотивувальній частині
рішення суд не зазначив встановлених
судом обставин і визначених відповідно
до них правовідносин; мотивів, з яких
вважав встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, брав до уваги або відхиляв
докази, застосовував зазначені в
рішенні нормативно-правові акти.

За правилами частин першої та третьої
статті 303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

За правилами ст. 43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Кожен має право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом. Право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом.

Встановлено, що згідно наказу № 24 від 9
серпня 2010 року ОСОБА_1 прийнятий на
роботу на посаду інженера з охорони
праці, виробничої санітарії та
протипожежної безпеки ВАТ
"Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод" з
посадовим окладом 2000 грн. пропорційно
відпрацьованому часу. (а. с. 95-96)

Згідно наказу № 17 від 30.09.2011 року
зупинено виробничий процес на
невизначений термін, робітників та
службовців, не задіяних в
ремонтно-відновлювальних роботах та
консервації майна, звільнити з 1 грудня
2011 року згідно п. 1 ст. 40 в зв'язку із
реорганізацією підприємства. (а. с. 31)

Встановлено, що згідно наказу № 19 від 1
грудня 2011 року ОСОБА_1 звільнений з
посади по п. 1 ст. 40 у зв'язку із
реорганізацією підприємства (а. с. 9-10,
29).

Встановлено, що згідно довідки про
нарахування ОСОБА_1 компенсації за
невикористану відпустку в 2011 році дана
компенсація становить 609,66 грн., а
згідно видаткового касового ордера від
06.12.2011 року позивач одержав від
відповідача компенсацію за звільнення
згідно ст. 40 п. 1 у розмірі 1000 грн. (а. с. 28,
50)

Як убачається з видаткового касового
ордера від 24.09.2013 року позивач одержав
від відповідача компенсацію за
невикористану відпустку у розмірі 500
грн. (а. с. 51).

Встановлено, що відповідач не надав
суду доказів на підтвердження того, що
він виплатив позивачу заробітну плату
за період з 01.04.2011 року по 01.12.2011 року.

Тому позовні вимоги в частині
стягнення невиплаченої заробітної
плати за період з 1 квітня 2011 року по 1
грудня 2011 року у розмірі 16000 грн. (2000 грн.
х 8 місяців) підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди відповідно до вимог ст.
237-1 КЗпП України підлягають частковому
задоволенню у розмірі 1500 грн., оскільки
в судовому засіданні знайшло
підтвердження порушення відповідачем
права позивача на своєчасне одержання
винагороди за працю і такі порушення
законних прав позивача на заробітну
плату призвели до моральних страждань.

Крім того, відповідно до вимог статті 84
ЦПК України та статті 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» від 20
грудня 2011 року № 4191-VI підлягають
частковому задоволенню у розмірі 730,80
грн., виходячи з наступного.

Встановлено, що адвокат ОСОБА_2, яка
надавала правову допомогу позивачу у
судовому засіданні, приймала участь у
п'яти судових засіданнях одну годину
тридцять хвилин, а саме: 13.02.2014 року 43
хв., 07.03.2014 року 2 хв., 23.04.2014 року 5 хв.,
04.07.2014 року 14 хв. та 17.07.2014 року 26 хв.
Мінімальна заробітна плата за 1 год. 30
хв. становить 1218 грн. + 609 грн. = 1827 грн. * 40
відсотків : 100 = 730,80 грн. (а. с. 19-21)

Позовні вимоги в частині стягнення
невиплаченої заробітної плати за
період з 01 грудня 2011 року по 20 серпня 2013
року, середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні за період з 20
серпня 2013 року по 09 грудня 2013 року у
розмірі 7266,50 грн., компенсації за
невикористану відпустку за 2011-2013 роки у
розмірі 4799,70 грн. та внесення змін в
трудову книжку, вказавши дату
звільнення 20.08.2013 року, не підлягають
задоволенню, оскільки позивач не надав
суду доказів на підтвердження того, що
з 1 грудня 2011 року по 20.08.2013 року він
виконував посадові обов'язки інженера
з охорони праці, виробничої санітарії
та протипожежної безпеки та 20.08.2013 року
подав заяву про звільнення.

Також не підлягають до задоволення
позовні вимоги в частині стягнення
компенсації за невикористану
відпустку за 2011 рік, оскільки позивач
не заперечував в судовому засіданні
того, що 6 грудня 2011 року він одержав від
відповідача компенсацію за звільнення
у розмірі 1000 грн.

З урахуванням наведеного, оскільки в
судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження доводи позивача, що він з
1 грудня 2011 року по 20.08.2013 року виконував
обов'язки інженера з охорони праці,
виробничої санітарії та протипожежної
безпеки, то суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про стягнення
з відповідача на користь позивача
заробітної плати за період з 01.12.2011 року
по 20.08.2013 року, компенсації за
невикористану відпустку за 2011-2013 роки в
розмірі 4799,70 грн., середнього заробітку
за період затримки розрахунку з 20.08.2013
року по 09.12.2013 року та зобов'язанння
відповідача внести зміни в трудову
книжку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права і
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову відповідно до вимог
ст. ст. 303, 309 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
судовий збір підлягає стягненню з
відповідача на користь держави у
розмірі 229,40 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 312, 313-314, 316-317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
"Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод"
задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 17 липня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства
"Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, грошової компенсації
за невикористану відпустку, моральної
шкоди та середнього заробітку за
затримку розрахунку задоволити
частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод" на
користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну
плату за період з 01 квітня 2011 року по 01
грудня 2011 року в розмірі 16000 грн.
(шістнадцять тисяч грн.), моральну шкоду
в розмірі 1500 грн. (одна тисяча п'ятсот
грн.) та 730, 80 грн. (сімсот тридцять грн. 80
коп.) витрат на правову допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод" на
користь держави судові витрати в
розмірі 229, 40 грн. (двісті двадцять
дев'ять грн. 40 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді