Провадження № 2/344/943/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого
судді Бойчука О.В.

секретар Кондратів Х.І.,

за участю:

первісного позивача-зустрічного
відповідача ОСОБА_1,

представника

первісного відповідача-зустрічного
позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
спільно нажитого майна подружжя та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про поділ спільно нажитого майна
подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з цивільним позовом
до ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого
майна подружжя - квартири АДРЕСА_1,
визнання її права власності на 2/3 цієї
квартири з визнанням права власності
ОСОБА_3 на 1/3 цієї квартири.

ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 із
зустрічним позовом про поділ спільно
нажитого майна подружжя - квартири
АДРЕСА_1, визнання його права власності
на 2/3 цієї квартири з визнанням права
власності ОСОБА_1 на 1/3 цієї квартири.

Первісний позивач-зустрічний
відповідач у судовому засіданні
первісний позов підтримала з підстав,
викладених у поданій нею позовній
заяві. Суду пояснила, що запропонований
нею поділ спільного майна подружжя
якнайкраще забезпечить інтереси
дитини, яка проживає з матір'ю. Просила
первісний позов задовольнити. Проти
задоволення зустрічного позову
заперечила. Вказала, що ОСОБА_3
більшість часу перебуває за кордоном
та з дитиною не бачиться. Просила у
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Представник первісного
відповідача-зустрічного позивача у
судовому засіданні проти задоволення
первісного позову у варіанті,
запропонованому позивачем, заперечила
та суду пояснила, що відповідач належно
сплачує аліменти та сплачував кредитні
зобов'язання, оскільки квартира була
придбана в кредит. Вважає, що квартиру
слід поділити, виділивши відповідачу
більшу частку. Просила зустрічний
позов задовольнити, а у задоволенні
первісного позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, які надані
суду сторонами на обґрунтування їхніх
вимог та заперечень, з'ясувавши таким
чином фактичні обставини справи, суд
дійшов висновку про те, що із
встановлених обставин справи
випливають цивільні правовідносини, а
також про належну обґрунтованість
первісних позовних вимог та часткову
обґрунтованість зустрічного позову у
зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень, крім випадків наявності
підстав для звільнення від
доказування, передбачених статтею 61
ЦПК України.

Відповідно до п. 22 Постанови № 11 від 21
грудня 2007 р. Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного
кодексу України у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу
України, майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Враховуючи вимоги кожної із сторін про
відступлення від принципу рівності
часток, суд вважає, що майно між
сторонами слід розділити з врахуванням
цієї пропозиції самих сторін,
враховуючи інтереси дитини та
обставини сплати батьком ОСОБА_3
аліментів на утримання дитини, а також
обставину сплати ним коштів за
кредитними зобов'язаннями.

З огляду на обставину, що батько
сплачував аліменти добровільно, а
також сплачує аліменти за рішенням
суду, тобто з цього приводу між
сторонами існував спір, суд вбачає
підстави для відступлення від принципу
рівності часток сторін, оскільки у
батька наявний обов'язок утримувати
дитину, а позивач та дитина не
позбавлені права на таке утримання.

При дослідженні обставин сплати ОСОБА_3
коштів за кредитним договором суд
встановив, що кредитні зобов'язання, як
вбачається з листа банку від 30
листопада 2010 року, були виконані
зустрічним позивачем до 2012 року, в
якому рішенням Івано-Франківського
суду від 19 квітня 2012 року між сторонами
розірвано шлюб.

Враховуючи положення частин 6 та 7
статті 57 Сімейного кодексу України,
відповідно до яких суд може визнати
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка майно, набуте нею, ним за час
їхнього окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин, а якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю, та те, що рішенням
суду про розірвання шлюбу та про
стягнення аліментів не встановлено
обставини фактичного припинення
шлюбних відносин сторін з грудня 2008
року, як про це зазначав ОСОБА_4, суд
вважає, що припинення шлюбних відносин
між сторонами у 2008 році відповідачем не
доведено, що свідчить про наявність
спільного побуту між сторонами в
період сплати кредитних зобовязань.

Відсутність доказів наявності у ОСОБА_3
власних коштів не знайшли свого
підтвердження серед наданих ним
доказів, а тому суд вважає, що сплачені
ним за кредитними зобов'язаннями кошти
були спільною вартістю подружжя,
оскільки при отриманні кредиту та
придбанні квартири у 2005 році сторони
узгоджували такі дії подружжя.

За таких обставин, керуючись
конституційним принципом верховенства
права, оцінивши всебічно, повно та
об'єктивно всі наявні у справі докази
окремо та у сукупності, застосовуючи
відповідні норми матеріального права,
утверджуючи та забезпечуючи права
людини, дитини, і основоположні свободи
сторін, враховуючи принципи
справедливості та неупередженості, з
огляду на встановлену у судовому
засіданні обставину права сторін на
поділ спільного майна подружжя, суд
вважає що таке право підлягає
відновленню та захисту шляхом поділу
квартири між сторонами - визнання права
власності сторін на частини майна, у
зв'язку з чим первісний і зустрічний
позови у цій частині підлягають
задоволенню.

Вимоги первісного позову в частині
визнання права власності ОСОБА_1 на 2/3
квартири АДРЕСА_1 слід задовольнити з
огляду на встановлені підстави для
відступлення від принципу рівності
часток на користь матері та дитини, які
проживають у квартирі, з визнанням
права власності ОСОБА_3 на 1/3 цієї
квартири, що не позбавить його права на
проживання в квартирі, тобто не
позбавить житла.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 в частині визнання права
власності ОСОБА_3 на 2/3 квартири з
визнанням права власності ОСОБА_1 на 1/3
квартири до задоволення не підлягають,
оскільки суперечать встановленій
необхідності поділу. Поділ судом
проведено у задоволенні вимог
первісного позову, де також вирішено
питання права власності на частку
квартири первісного
відповідача-зустрічного позивача, у
зв'язку з чим у задоволенні зустрічного
позову в цій частині у варіанті,
запропонованому ОСОБА_3, слід
відмовити.

Оскільки первісний позов задоволено
повністю, з первісного відповідача на
користь первісного позивача слід
стягнути повністю сплачений ОСОБА_1
судовий збір. У зв'язку із задоволенням
однієї з двох вимог зустрічного позову,
із зустрічного відповідача ОСОБА_1 на
користь зустрічного позивача слід
стягнути половину сплаченого ОСОБА_3
судового збору.

На підставі наведеного, ст.ст. 8, 24, 55, 124
Конституції України, ч. 2 ст. 15, 372
Цивільного кодексу України, ч.ч. 6,7 ст. 57,
ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 71 Сімейного
кодексу України, керуючись нормами
цивільного процесуального
законодавства, зокрема, ст.ст. 10, 11, 57, 58,
60, 61, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
спільно нажитого майна подружжя -
задовольнити.

Провести поділ спільно нажитого майна
подружжя.

Визнати право власності ОСОБА_1,
ідентифікаційний № НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1, на 2/3 квартири
АДРЕСА_1.

Визнати право власності ОСОБА_3,
ідентифікаційний № НОМЕР_2, місце
реєстрації: АДРЕСА_1, на 1/3 квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний №
НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, ідентифікаційний №
НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, 1201,91
грн. витрат по сплаті судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
поділ спільно нажитого майна подружжя -
задовольнити частково.

Провести поділ спільно нажитого майна
подружжя.

У задоволенні решти вимог зустрічного
позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний №
НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_3, ідентифікаційний №
НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1, 600,96
грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
О.В.Бойчук