Справа № 175/2661/14-ц
Провадження № 2/175/1013/14
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області

У складі головуючого судді Бойко О.М.,

При секретарі Карпенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті
особи Орган опіки та піклування
Дніпропетровської районної державної
адміністрації, ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом виселення з приватного будинку,

в с т а н о в и в :

Позивачка у судовому засіданні позов
підтримала та просила його
задовольнити у повному обсязі,
виселення з житлового будинку
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 -
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 без надання їм
іншого житлового приміщення.

Відповідач ОСОБА_2 (який також діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1) в судовому засіданні
заперечував проти пред'явленого позову
у повному обсязі, вважаючи його
безпідставним та необґрунтованим, тому
просив суд у задоволенні вимог ОСОБА_1
відмовити.

Відповідачка ОСОБА_5 до суду не
зявилася, причини неявки суду не
повідомила, тому вважаю за можливе
розглянути справу за її відсутності на
підставі доказів наявних в матеріалах
справи.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому
засіданні не заперечував проти
задоволення позовних вимог.

Представник органу опіки та піклування
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області надав заяву
про розгляд справи без їх участі та
ухвалення рішення на розсуд суду
згідно норм чинного законодавства.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1, на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного
нотаріального округу 01.10.1999 року ОСОБА_6
та зареєстрованого в органі «БТІ» за
реєстровим №171-3 від 04.10.1999 року,
належить домоволодіння АДРЕСА_1

Як встановлено у судовому засіданні,
колишній чоловік позивачки - ОСОБА_4
(свідоцтво про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1), у квітні 2013 року без її відома,
оскільки на той час вони вже проживали
окремо, на прохання відповідача ОСОБА_7
впустив останнього з дружиною та
донькою на невизначений час проживати
у належному ОСОБА_1 будинку, оскільки
будинок відповідачів згорів при пожежі
і їм нема де жити. Проте з матеріалів
справи вбачається, що жодних
домовленостей (ні усних, ні письмових)
між відповідачами та позивачкою, як
законною власницею будинку, щодо
проживання в будинку не було і останні
мешкають в будинку без реєстрації.
Проте на неодноразові звернення ОСОБА_1
до родини ОСОБА_7 з вимогою про
добровільне звільнення приміщення
будинку, відповідачі їй відмовляють,
мотивуючи тим, що у них відсутнє власне
житло та погрожують фізичною розправою
у разі вчинення позивачкою будь-яких
дій спрямованих на їх виселення з
будинку, в результаті чого 27.05.2014 року
Дніпропетровським РВ УМВС України в
Дніпропетровські області за №3439
зареєстрована заява позивачки
стосовно неправомірних дій
відповідачів.

За таких обставин, будь-яких правових
підстав на проживання і використання
житлового будинку АДРЕСА_1,
Дніпропетровської області у
відповідачів немає, тому всі дії,
спрямовані на перешкоджання позивачці
у розпорядженні її майном, є
незаконними та такими, що порушують
права та інтереси ОСОБА_1

Право позивачки на спірне
домоволодіння гарантується
Конституцією України (ст. №41), та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод. До якої України приєдналась 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України «Про ратифікацію про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року.

Першого протоколу та протоколів
№2,№4,№7 та №11 до Конвенції «закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріпляє право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном на
власний розсуд, вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди і відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Зокрема, відповідно до ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або у судовому
порядку.

Оскільки судом встановлено, що
відповідачі дійсно створюють
перешкоди позивачці у користуванні
належним їй на законних підставах
майном, вважаю, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК
України з відповідачів у солідарному
порядку на користь позивачки підлягає
стягненню сума витрати по сплаті
судового збору за подання позовної
заяви у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212, 214, ЦПК
України, ст.ст. 16, 383, 391, ЦК України, ст. 109
ЖК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи Орган опіки
та піклування Дніпропетровської
районної державної адміністрації,
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
виселення з приватного будинку -
задовольнити у повному обсязі.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1
права власності та користування
житловим будинком з надвірними
спорудами, розташованого за адресою
АДРЕСА_1 шляхом виселення із житлового
будинку розташованого за адресою
АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 без
надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 судовий збір по 121,80 гривень з
кожного.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
О.М. Бойко