Справа № 450/1737/13
Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський
Провадження № 22-ц/783/6196/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 4 серпня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
Пустомитівської міської ради, ОСОБА_4,
треті особи - ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», орган
опіки та піклування Пустомитівської
районної державної адміністрації
Львівської області, Пустомитівської
державної нотаріальної контори
Львівської області, про поновлення
строків, визнання частково недійсними
розпорядження органу приватизації,
свідоцтва про право власності,
свідоцтва про право на спадщину,
реєстраційного посвідчення та
визнання права власності, та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
власністю,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено
в задоволенні позовних ОСОБА_2 та
ОСОБА_4

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з»ясування обставин, що мають значення
для справи. Посилається на те, що
станом на 1992 рік вона була
неповнолітньою, у спірній квартирі 4
липня 1991 року була зареєстрована як
член сім»ї її бабця - ОСОБА_7, яка
постійно проживала разом з нею у
вказаній квартирі. Стверджує, що разом
зі своєю бабцею під час спільного
проживання у вищевказаній кватирі,
починаючи з дня реєстрації останньої у
зазначеному вище житлі, вели спільне
господарство. Посилається на те, що всі
особові рахунки на оплату комунальних
послуг, зокрема на час приватизації,
були відкриті на її ім»я. Вважає, що
спірна квартира повинна бути передана
у спільну сумісну або часткову
власність їй та її бабці. На думку
апелянта, спірна квартира на момент
приватизації не могла бути передана
безоплатно у власність одноосібно
ОСОБА_7, оскільки органом приватизації
не проводилося б нарахування житлових
чеків. Просить рішення суду в частині
відмови в задоволенні її позову
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, пояснення представників ОСОБА_4
- ОСОБА_5, ОСОБА_6 про заперечення вимог
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

А відтак рішення суду першої
інстанції переглядається в межах
доводів апеляційної скарги ОСОБА_2

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

Спірна квартира АДРЕСА_1 виконкомом
надана ОСОБА_8 та членам його сім»ї -
його дружині ОСОБА_6 та сину ОСОБА_4 -
відповідачу за первісним позовом та
позивачу за зустрічним позовом.

В 1987 року ОСОБА_8 вибув та договір найму
переоформлений на ОСОБА_6

ОСОБА_6 також вибула за межі України у
зв»язку з чим договір найму був
переоформлений на ОСОБА_7

В квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані:
позивачка за первісним позовом ОСОБА_2
(дівоче прізвище - ОСОБА_2) з 5.02.1991 року,
ОСОБА_7 з 4.07.1991 року.

В 1993 року вказана квартира
приватизована на бабцю ОСОБА_2 - ОСОБА_7,
що стверджується розпорядженням №95
від 15.07.1993 року, та 16.07.1993 року видано
свідоцтво про право власності на
квартиру. (т.1, а.с.9,10)

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4. (т.1 а.с.48)

За життя остання склала заповіт,
відповідно до якого спірну квартиру
заповіла ОСОБА_4 (т.1., а.с.35)

В 2001 року ОСОБА_4 оформив право
власності на спірну квартиру. (т.1, а.с.36)

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992 року приватизація
державного житлового фонду це
відчуження квартир (будинків) та
належних до них господарських споруд і
приміщень державного житлового фонду
на користь громадян України, а в ч. 2 ст. 5
даного Закону зазначено, що до членів
сімї наймача включаються лише
громадяни, які постійно проживають в
квартирі (будинку) разом з наймачем або
за яким зберігається право на житло.

Відповідно до положень частини другої
статті 8 Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку),

Відповідно до ст. ст. 64, 65 Житлового
кодексу України члени сім'ї наймача,
які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.
Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 9 Постанови від 12 квітня 1985
року № 2 «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» суд,
вирішуючи спори про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, повинен зясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сімї наймача, чи
прописані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сімї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з того, що
позивачка не була членом сім»ї наймача
квартири ОСОБА_7, останньою не
доведений факт ведення спільного
господарства, об»єднання спільним
побутом і ведення життя, притаманного
членам сім»ї, та вірно врахував, що
позивачка була членом сім»ї своїх
батьків, котрі проживали по АДРЕСА_2, а
відтак остання не набула право на
приватизацію вказаної житлової
квартири, в яку вона вселилася у
зв»язку з навчанням.

Висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
доказам, що містяться в матеріалах
справи.

Посилання апелянта на факт спільного
проживання з ОСОБА_7 у спірній квартирі
як члена сім»ї , колегією суддів не
приймається до уваги у зв»язку з
наступним.

Статтею 57 ЦПК України встановлено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Однак позивачка не представила жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження постійного проживання з
ОСОБА_7 у вказаній квартирі, ведення з
нею спільного господарства.

Зокрема як вбачаться з позовної заяви
ОСОБА_2 остання в такій зазначає, що
ОСОБА_7 в квартирі ніколи не проживала,
а фактично проживала в АДРЕСА_3. (т.1.,
а.с.2)

Також довідкою Новосілко-Опарської
загальноосвітньої школи 1-3 ступенів
Миколаївської районної ради
стверджується, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
мешканка с.Ричагів, з 1 вересня 1981 року
до 13 червня 1991 року навчалась у
вказаній школі. (т.2, а.с.55) З наведеного
слідує, що позивачка за первісним
позовом не могла вселитись 5.02.1991 року в
житлове приміщення наймача ОСОБА_6 як
член сім»ї останньої.

Судом першої інстанції дано вірну
оцінку покликанню ОСОБА_2 на видачу
житлових чеків, та підставно не взято
таке до уваги з огляду на право ОСОБА_7
на безоплатну передачу у власність
квартири незалежно від загальної площі
як ветерану праці відповідно до п.12
Положення «Про порядок передачі
квартир (будинків) у власність
громадян».

Доводи апеляційної скарги не
свідчать про порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
про неправильність висновків суду,
такі не грунтуються на матеріалах
справи та спростовуються дослідженими
доказами.

В зв"язку з наведеним колегія
суддів вважає, що суд, дослідивши
докази та давши їм належну оцінку,
ухвалив рішення про відмову в
задоволенні позову, що відповідає
вимогам закону, а тому нема підстав для
його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
4 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення та може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.