АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6593/14
Головуючий 1 інстанції
Категорія: право власності
Доповідач-Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Харківської
області в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Бородіна М.М.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
прокурора Дзержинського району міста
Харкова на рішення Дзержинського
районного суду м.Харкова від 17 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа у справі :
Харківської міська рада про визнання
права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

20 листопада 2013 року позивач
звернулась у суд з позовом , в якому
просила визнати за нею право власності
на гараж загальною площею 21,3 кв.м. з
підвалом площею 21,3 кв.м., який
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

Свої вимоги, з посиланням на ст.ст. 319,
328, 321, 331, ч.5 ст. 376 ЦК України,
обґрунтовує тим, що їй як користувачу
належить капітальний гараж,
розташований за вказаною адресою, яким
користується її чоловік ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що вказаний гараж
перейшов у її користування від матері,
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та у
зв»язку з відсутністю правоустановчих
документів на нього , вона вимушена
звертатись у суд.

Позивач зазначає, що вказаний гараж
було побудовано у 1998 році на земельній
ділянці, яка була надана рішенням
виконкому Дзержинської районної ради
№ 71/3 від 08.04.1997 року та вказана земельна
ділянка знаходиться у її користуванні
згідно договору № 654 від 14.01.1997 року.

Як на підставу своїх вимог, зазначає на
те, що вказаний гараж входить у склад
гаражного комплексу, який складається
із гаражних боксів та згідно
технічного висновку про стан
будівельних конструкцій загальний
стан будівельних конструкцій гаражу
технічний стан, перекриття і кровлі
задовільні, технічні рішення та несуча,
здатність основних конструктивних
елементів забезпечують умови
безпечної експлуатації будівлі та
безпеку для життя і здоров»я людей та
не порушує прав інших осіб.

Справу розглянуто судом першої
інстанції за відсутності сторін та
третьої особи.

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Харкова від 17 грудня 2013 року позовні
вимоги позивача задоволені. Суд визнав
за нею право власності на зазначений
гараж.

В апеляційній скарзі прокурор
Дзержинського району м. Харкова
просить скасувати вказане рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
вказане рішення суду не відповідає
вимогам ст. 8, ч.8 ст. 39, ст. 40 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», п.34 ст. 26
Закону України « Про місцеве
самоврядування в Україні», ст. 376 ЦК
України та ухвалене з порушенням ст.ст.
32, 33, 35, 36 ЦПК України.

Відповідач та представник
третьої особи - Харківської міської
ради в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з»явились,
будучи належним чином повідомленими
про час та місце розгляду справи, про що
свідчать поштові повідомлення про
вручення їм судових повісток ( а.с.57-58).
Про причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин та у
відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК
України , судова колегія вважає за
необхідне розглянути справу за
відсутності не з»явившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора та позивача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача та визнаючи за нею право
власності на зазначений вище гараж
вище нежитлові приміщення, суд першої
інстанції , з посиланням на вимоги ст.
ст. 317, 319, ч.2 ст. 328 , ст. 331 ЦК України,
виходив з наявності підстав для
задоволення вказаних позовних вимог
позивача.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна.

Так, як свідчать матеріали справи
та про що свідчить позовна заява
позивача, зазначений вище гараж
збудований без належного дозволу та
належно затвердженого проекту.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Особа яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Таким чином вказані обставини
справи та вимоги норм матеріального
права свідчать про те, що здійснивши
самочинне будівництво зазначеного
гаража мати позивача не набула на
нього права власності.

В ч.2 ст. 331 ЦК України встановлено,
що право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди) тощо виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

За змістом вказана норма права
передбачає прийняття новоствореного
нерухомого майна в експлуатацію.

Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України
право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй виділена для цієї
мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку під
уже збудоване нерухоме майно.

Як свідчать матеріали справи
виконавчий комітет Дзержинської
районної ради народних депутатів
своїм рішенням № 71/3 від 08.04.97 року
вирішив укласти договір на тимчасове
користування земельною ділянкою з
ОСОБА_5 для будівництва овочесховища по
АДРЕСА_1 та відповідно до такого
договору, надав ОСОБА_5 в тимчасове
користування земельну ділянку на
території, яка прилягає до АДРЕСА_1 ,
площею 4,00 кв.м. для використання під
овочесховище ( а.с.18-19).

Між тим зазначений гараж має площу 23
кв.м., тобто побудований за межами
земельної ділянки, яка надавалась
ОСОБА_5 в тимчасове користування.

Матеріали справи не містять
доказів , які б свідчили ,що така
земельна ділянка їй була виділена
Харківською міською радою, як
власником спірної земельної ділянки ,
під уже збудоване нерухоме майно .

Більш того, в судовому засіданні
суду апеляційної інстанції позивач
пояснила , що земельна ділянка під
будівництво вказаного нежитлової
будівлі не виділялась та не
надавалась під уже збудоване нерухоме
майно та таке питання позивач стала
вирішували після ухвалення судом
вказаного рішення.

Таким чином, вказані вище
обставини справи та зазначені вище
норми матеріального права не дають
підстав вважати обґрунтованим
будівництво вказаної нежитлової
будівлі.

Крім того, відповідно до вимог
ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Матеріали справи не містять
доказів того, що при зверненні
позивача у суд з зазначеним позовом,
між позивачем та відповідачем ОСОБА_4
виник спір щодо права власності на
самочинно збудований гараж , як і не
містять доказів того, що на час
ухвалення судом першої інстанції
рішення суду, яким за позивачем визнано
право власності на зазначений вище
гараж, такий спір виник у позивача та
Харківською міською радою.

Суд першої інстанції на ці
обставини справи та вимоги закону при
ухваленні рішення у справі уваги не
звернув, у зв»язку з чим дійшов до
необґрунтованого висновку про те, що
позивач набув право власності на
вказане самочинно ним збудоване
нежитлове приміщення.

За таких обставин рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
як таке, що ухвалено судом першої
інстанції з порушенням вказаних норм
матеріального права, при
невідповідності висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам( пункти 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України)
та ухваленню нового рішення про
відмову позивачу в задоволенні
позовних вимог з зазначених вище
підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218
ЦПК України судова колегія,-

ВИРІШИЛА
:

Апеляційну скаргу прокурора
Дзержинського району міста Харкова
задовольнити.

Скасувати рішення Дзержинського
районного суду м.Харкова від 17 грудня
2013 року.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_4, третя особа у
справі: Харківської міська рада про
визнання права власності

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :