Справа № 492/1291/14-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
_________________________________________
04 листопада 2014 року
Арцизький районний суд Одеської
області в складі: головуючого судді
Борисової С.П., при секретарі Каширній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Арцизі
Одеської області цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором про
відступлення права вимоги,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому
просив стягнути з відповідача суму
боргу у розмірі 40 000,00 гривень, а також
понесені ним судові витрати по сплаті
судового збору та витрат на правову
допомогу, посилаючись на те, що 05 травня
2010 року ОСОБА_3 дав у борг відповідачу
грошові кошти в сумі 40 000,00 гривень, про
що відповідач власноруч написав йому
розписку, в якій також зобов'язався
повернути позичені кошти до 05 червня 2010
року. Згідно договору про відступлення
права вимоги від 20 лютого 2013 року,
укладеного між позивачем та первинним
кредитором ОСОБА_3, до позивача
переходить право вимоги грошових
коштів у розмірі 40 000,00 гривень,
відповідно до розписки від 05 травня 2010
року. Однак, після спливу строку
повернення боргу, відповідач ухилився
від виконання зобов'язання та не
повернув позичені кошти, на письмові
претензії не реагує. Тому позивач
змушений звернутися до суду.
Сторони в судове засідання не
Представник позивача за довіреністю
ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася,
в матеріалах справи є її заява про
слухання справи у відсутність
представника позивача, позов підтримує
у повному обсязі та не заперечує проти
заочного розгляду справи у випадку
неявки відповідача у судове засідання.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
повторно не з'явився (викликався в
судове засідання на 09.10.2014 р. та 04.11.2014
р.). Про дату, час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
оскільки судові повістки йому
надсилалися за адресою його місця
проживання, зареєстрованою у
встановленому законом порядку, при
першому виклику відповідно до
поштового повідомлення лист з
відміткою «судова повістка», в якому
містилася судова повістка про виклик
до суду, який був повернутий до суду, у
зв'язку зі спливом строку зберігання,
що дає суду підстави вважати, що
відповідач за зареєстрованою адресою
проживання (перебування) не проживає,
що у відповідності до абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК
України вказує на те, що судовий виклик
відповідачу вручений належним чином.
При другому виклику, відповідно до
поштового повідомлення відповідач за
цією адресою не проживає, але
відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК
України вважається, що судовий виклик
вручений відповідачу належним чином.
Про причину своєї неявки відповідач
суд не повідомив, заяву про розгляд
справи за його відсутності до суду не
подавав. В зв'язку з повторною неявкою в
судове засідання відповідача ОСОБА_2,
повідомленого належним чином, суд
відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України
вирішує справу на підставі наявних у
ній доказів (постановляє заочне
рішення). Зі згоди представника
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

В зв'язку з неявкою всіх осіб, які
беруть участь у справі, в судове
засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи,
оцінивши надані письмові докази в їх
сукупності, вважає, що позовна заява
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами виникли
договірні зобов'язання щодо
надання/повернення позики, що
випливають із зобов'язального права,
пов'язані з ухиленням позичальника від
виконання своїх обов'язків по
поверненню суми позики позикодавцю,
тому, при вирішенні спору між
сторонами, слід керуватися Цивільним
Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розписки від 05 травня 2010
року, ОСОБА_2, що є відповідачем у
наявній справі, взяв у борг у ОСОБА_3 40
000,00 гривень та зобов'язався їх
повернути за першою вимогою протягом 30
днів (а.с. 5). Отже судом встановлено, що
між сторонами виникли правовідносини,
пов'язані борговими зобов'язаннями.
Строк боргового зобов'язання спливав 05
червня 2010 року.

Згідно договору про відступлення права
вимоги від 20 лютого 2013 року, укладеного
між ОСОБА_1 та первинним кредитором
ОСОБА_3, до ОСОБА_1 - позивача у справі,
переходить право вимоги грошових
коштів у розмірі 40 000,00 гривень,
відповідно до розписки від 05 травня 2010
року (а.с. 6). ОСОБА_5 звертався до
відповідача ОСОБА_2 з письмовою
претензією про повернення грошових
коштів у розмірі 40 000,00 гривень
відповідно до розписки від 05.05.2010 року
(а.с. 7-8).

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
іншій стороні (позичальнику) кошти або
інші речі, з певними родовими ознаками,
а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцю таку ж суму коштів (суму
позики) або така ж кількість речей того
ж роду і такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладання договору
позики і його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, що завіряє передачу
йому позикодавцем певної суми або
певної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором (ст. 1049 ЦК
України).

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і встановлений строк
відповідно до умов договору та вимогою
закону. Згідно ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Судом було встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 дійсно отримав кошти у
первинного кредитора ОСОБА_3 у борг та
зобов'язався повернути до 05 червня 2010
року, але в порушення норм закону та
даних зобов'язань, борг не повернув,
тобто відповідач зобов'язання за
договором позики належним чином не
виконав, а тому, сума боргу підлягає
стягненню в судовому порядку з
відповідача на користь позивача в
розмірі, зазначеному позивачем - новим
кредитором.

Разом з тим, враховуючи принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, відповідно до якого суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, а
також те, що позивач просив суд
стягнути на його користь з відповідача
лише суму боргу у розмірі 40 000,00 гривень,
у суду відсутні правові підстави для
застосування в даному випадку положень
ч. 1 ст. 1048 ЦК України відповідно до якої
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України, а
також ч. 1 ст. 1050 ЦК України, згідно якої
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх належна оцінка вказують на
наявність підстав для задоволення
позову ОСОБА_1 в частині стягнення з
відповідача ОСОБА_2 суми боргу за
договором про відступлення права
вимоги на загальну суму 40 000,00 гривень.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що
витрати на правову допомогу входять до
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні. Законом України про
«Державний бюджет України на 2014 рік»
встановлено мінімальний розмір
заробітної плати у 2014 році у місячному
розмірі - 1218,00 гривень.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування по справі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона у справі повинна
доказати ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Статтею 60 ЦПК України на сторони
покладено обов'язок по доведенню
обставин, на які вони посилаються, як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу, яка відповідно передбачає, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Однак позивачем суду не надано
обґрунтованого розрахунку, який би
підтверджував час втрачений
спеціалістом в галузі права на
складання позовної заяви (надання
правової допомоги), для визначення
відповідно до Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розміру
компенсації на правову допомогу,
надану позивачеві, отже позивачем не
виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
у зв'язку з чим в цій частині позов
ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача
ОСОБА_2 суми витрат на правову допомогу
у розмірі 500,00 гривень, задоволенню не
підлягає.

Відповідно до меморіального ордеру
позивачем сплачений судовий збір по
справі у розмірі 400,00 гривень (а.с. 1).

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх належна оцінка вказують на
наявність підстав для часткового
задоволення позову ОСОБА_1 і на його
користь з відповідача ОСОБА_2 підлягає
стягненню сума боргу за договором про
відступлення права вимоги у розмірі 40
000,00 гривень та судовий збір у розмірі
400,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 525, 1046, 1048 - 1050, 1054 ЦК
України,

ст. ст. 10, 11, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 209, 212, 214 - 215,
224 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором про відступлення права
вимоги, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1 борг за договором про
відступлення права вимоги в розмірі 40
000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок, а
також судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 400 (чотириста)
гривень 00 копійок, а всього стягнути 40
400 (сорок тисяч чотириста) гривень 00
копійок.

В задоволенні решти позову ОСОБА_1
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через Арцизький
районний суд Одеської області шляхом
подання апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня отримання
копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи судом
апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду
С.П. Борисова