Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді:
БАРТАЩУК
Л.П.

при секретарі:

Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на додаткові
витрати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася з позовом
про стягнення додаткових витрат на
дитину, просить стягнути з відповідача
- ОСОБА_2 на її користь додаткові
витрати, понесені під час оздоровлення
дитини на морі в розмірі 75% витрат,
фактично понесених позивачкою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
від шлюбу сторони мають доньку -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За рішенням суду з відповідача
стягуються аліменти на утримання
доньки в розмірі 25% від заробітку
(доходу) відповідача.

Проте, у червні 2014 року дитина
захворіла на пневмонію і у період часу
з 20.06.2014р. по 01.07.2014р. перебувала на
стаціонарному лікуванні в Київській
міській дитячій лікарні №2.

Після виписки дільничним педіатром
було рекомендовано оздоровлення
дитини на морі.

Поспілкувавшись з відповідачем, який
відмовився допомогти матеріально
оздоровити дитину через відсутність
роботи та грошових коштів, позивач за
власний рахунок, поїхала з дитиною до м.
Скадовськ, де дитина пройшла 10-денний
курс оздоровчо-профілактичного
лікування.

Витрати, понесені на цю поїздку,
склали за розрахунками
позивача,близько 5000 грн., тому з
урахуванням витраченого позивачкою
часу на супроводження дитини, вона
просить більшу частину витрат - 75%
стягнути з відповідача.

Відповідач надав письмові
заперечення проти заявлених вимог,
просив в задоволенні позову відмовити
з тих підстав, що він є безробітним,
перебуває на обліку в Центрі занятості,
за допомогою своїх батьків під час
лікування дитини купував необхідні
ліки, що і було додатковими витратами
на дитину, крім аліментів.

Витрати, понесені позивачем на
поїздку на море, відповідач вважає, не
можна віднести до додаткових витрат на
дитину, оскільки медичних показань на
таку поїздку не було, за 10 днів
оздоровити дитину не можливо було, чому
він і заперечував проти цієї поїздки,
одразу повідомивши позивачку, що у
разі, якщо вона вирішить їхати, це
будуть виключно її витрати.

Вислухавши в судовому засіданні
пояснення сторін, дослідивши
матеріали, судом встановлено наступне.

Сторони у справі є батьками дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Сторонами визнається і згідно зі ст.
61 ЦПК України не підлягає доказуванню
те, що відповідач за рішенням сплачує
аліменти на утримання дитини у розмірі
? частки від заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 185 Сімейного
кодексу України, той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Додаткові витрати на дитину можуть
фінансуватися наперед або покриватися
після їх фактичного понесення разово,
періодично або постійно.

Згідно виписки з історії хвороби №3867
Київської міської клінічної лікарні
№2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 20.06.2014р. по
01.07.2014р. перебувала на стаціонарному
лікуванні з діагнозом - правостороння
пневмонія, була виписана з лікарні у
задовільному стані (з покращенням), та
рекомендаціями лікарів щодо
домашнього режиму, спостереження
дільничного педіатра та спеціального
харчування (дієти) (а.с. 9-10).

Сторонами не оспорюється, а також
підтверджується наданими відповідачем
письмовими доказами те, що він брав
участь у витратах безпосередньо на
лікування дитини - придбання ліків (а.с.
27-30).

Сторони пояснили, що між ними мала
місце розмова з приводу можливості
участі відповідача в оплаті поїздки на
море, в ході якої відповідач пояснив
позивачці, що грошей у нього немає,
оскільки він є безробітним і став на
облік у Центр занятості, притримується
думки, що оздоровити дитину за 10 днів не
можливо, а навіть шкідливо, заперечував
проти такої поїздки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
крім обставин, передбачених статтею 61
цього Кодексу.

Статус відповідача, як безробітного,
підтверджується довідкою Державного
центру занятості Бориспільського МРЦЗ
№1108 від 13.10.2014р.(а.с. 26).

Як убачається з пояснень позивача і
наданих нею письмових доказів, вона
самостійно вирішила оздоровити
дитину, поїхавши до м. Скадовськ, і
витрати на поїздку, харчування,
процедури склали, згідно наданих
позивачем письмових доказів, 3 604, 20 грн.
(а.с. 31-49).

Відповідно до ст. 182 Сімейного
кодексу України при визначенні розміру
аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне
становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів
інших дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, доньки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне
значення.

З урахуванням вищенаведеної статті,
при вирішенні даного спору суд
враховує те, що: додатковими витратами
на дитину, що зумовлені особливими
обставинами - її хворобою, були витрати
безпосередньо на лікування та
визначені лікарем рекомендації щодо
дієтичного харчування, які несли
обидві сторони; згідно даних історії
хвороби, дитина була виписана з лікарні
у задовільному стані (з покращеннями) і
належних доказів медичних показань на
проведення 10-денного (чи іншої
тривалості) оздоровлення дитини на
морі в матеріалах справи немає; батько
дитини - відповідач у справі є
безробітним, тобто, його матеріальне
становище не дозволяло йому взяти
матеріальну участь в організації такої
поїздки та про це було відомо
позивачці; позивачем документально
підтверджені витрати і на себе і на
дитину, що не дозволяє визначити такі
витрати, саме як додаткові витрати на
дитину.

Враховуючи наведене, суд приходить
до висновку про відмову у задоволенні
позову про стягнення таких витрат, як
додаткових витрат на дитину, з
відповідача.

З урахуванням викладеного та
керуючись ст.ст. 182, 185 СК України, ст.ст.
10, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на додаткові
витрати - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через Дніпровський
районний суд м. Києва до Апеляційного
суду м. Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ: