АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/935/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 211/6064/13-ц
інстанції - Папарига В.А.
Категорія №27 ( 1 )
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3
-ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від 06
березня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» (далі - Банк) звернулось до
суду з даним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
зазначивши в обгрунтування позовних
вимог про те, що 12.06.2007 року між
філією-Криворізьке відділення №7897
Відкритого акціонерного товариства
«Державний Ощадний банк України»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України» та відповідачем
ОСОБА_3 укладено договір №190, згідно
якого Банк надав відповідачеві кредит
у розмірі 80000 гривень строком до 11.06.2012
року зі сплатою 20,0 % річних. Згідно
договору кредиту відповідач
зобов'язувався здійснювати погашення
кредиту рівними частинами в сумі 1334
грн. та сплату відсотків згідно
графіку. В забезпечення повернення
кредитних коштів між ОСОБА_5 та банком
укладений договір іпотеки від 12.06.2007
року, предметом якого є домоволодіння,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Вартість вказаного предмета іпотеки,
що визначена сторонами на час
укладення договору, становила 116000,00
грн. У зв'язку з невиконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань утворилась заборгованість,
розмір якої станом на 31.01.2014 року
складає 121734,92 грн. Уточнивши позовні
вимоги, банк просив суд: стягнути з
ОСОБА_5 на користь банку шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки від 12.06.2007 р. за №
040, а саме на нерухоме майно, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_5 на підставі договору
дарування від 23.12.2003 року, з метою
погашення заборгованості за кредитним
договором № 190 від 12.06.2007 р. в сумі 121734,92
грн., встановивши початкову ціну
реалізації предмета іпотеки 116 000,00 грн.
без ПДВ, та визначити спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів; стягнути з ОСОБА_3 на
користь банку заборгованість за
кредитним договором № 190 від 12.06.2007 р. в
сумі 121734,92 грн.; стягнути з відповідачів
- ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь банку
понесені судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1247,35 грн., та
витрати з інформаційно - технічного
забезпечення розгляду цивільних справ
в розмірі 120 грн.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 06 березня 2014
року, з урахуванням ухвали суду від 29
липня 2014 року про виправлення описки,
позовні вимоги банку задоволені:
звернуто стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки від 12.06.2007 року за
№ 40, а саме на нерухоме майно, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_5 на підставі договору
дарування від 23.12.2003 року, з метою
погашення заборгованості за кредитним
договором № 190 від 12.06.2007 р. в сумі 121734,92
грн.; встановлено початкову ціну
реалізації предмета іпотеки 116 000,00 грн.
без ПДВ; визначено спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів; стягнуто з ОСОБА_3 на
користь банку заборгованість за
кредитним договором № 190 від 12.06.2007 р. в
сумі 121734,92 грн.; стягнуто з відповідачів
- ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь банку
понесені судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1247,35 грн., та
витрати з інформаційно - технічного
забезпечення розгляду цивільних справ
в розмірі 120 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ставить
питання про скасування рішення суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд
неправомірно розглянув справу без
участі відповідача ОСОБА_5, не прийняв
до уваги матеріальний стан відповідача
ОСОБА_3, яким було подано клопотання
про зменшення суми по несплаченим
відсоткам та пені кредиту, та не
врахував, що відповідачем ОСОБА_3 банку
вже сплочено кошти у сумі 54281,48 грн.
Також вважає, що судом неправомірно
задоволені позовні вимоги в повному
обсязі, оскільки позивачем не доведено
факт отримання ОСОБА_3 80000грн. та не
надано акту звірки проведення платежів
між позивачем та відповідачем за весь
період з дня укладання кредитного
договору -12 червня 2007 року на момент
подачі позову до суду.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу Банк просить її відхилити та
рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 червня 2007 року
між Банком та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір за № 190, згідно якого
Банк надав відповідачеві кредит у
розмірі 80000 грн. строком до 11 червня 2012
року зі сплатою 20,0% річних.

Відповідно до п.1.6. Кредитного договору
Позичальник повинен здійснювати
погашення Кредиту рівними частинами в
сумі 1334,00 грн., та сплату нарахованих
процентів до останнього числа кожного
місяця, починаючи з наступного місяця
після видачі кредиту шляхом внесення
готівки до каси Банку або
безготівкових перерахувань.

У забезпечення виконання зобов'язань
між ОСОБА_5 та Банком укладений
іпотечний договір № 040 від 12.06.2007 року,
предметом якого є домоволодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке
належить ОСОБА_5 на підставі договору
дарування від 23.12.2003 року.

Згідно п.1.3 договору вартість Предмета
Іпотеки визначена Сторонами шляхом
проведення оцінки Предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності і
згідно звіту про експертну оцінку від
22.05.2007 року, складеного суб'єктом
оціночної діяльності ПП ОСОБА_6
становить 116 000,00 (сто шістнадцять тисяч)
гривень. При цьому Сторони погодились з
тим, що вартість Предмету іпотеки,
зазначена у цьому пункті Договору, є
приблизною вартістю Предмету іпотеки
на момент передачі його у іпотеку.

У зв'язку з невиконанням відповідачами
взятих на себе зобов'язань утворилась
заборгованість розмір якої станом на
31.01.2014 року складає121734,92 грн., з яких: по
кредиту - 79164,25 грн.; по нарахованим, але
не сплаченим відсоткам за період з
01.11.2010 року по 11.06.2012 року - 24 957,69 грн.;
пеня за несвоєчасне погашення
основного кредиту та погашення
відсотків за користування кредитом за
період з 17.02.2012 року по 31.12.2012 року - 17 612,98
грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, дійшов висновку щодо
наявності правових підстав для
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа
1 цієї глави, якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих
на себе зобов'язань за кредитним
договором станом на 31 січня 2014 року
утворилась заборгованість в сумі
121734,92 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Положеннями частин 1, 2 ст. 553 ЦК України
передбачено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Згідно із ч. ч. 1,2 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України
якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з
розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього
Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи та
наданих позивачем доказів, внаслідок
невиконання відповідачами зобов'язань
за кредитним договором, станом на 31
січня 2014 року утворилась
заборгованість в сумі 121734,92 грн.

Правильно встановивши обставини
справи та надавши їм вірну юридичну
оцінку, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог Банку в
повному обсязі та стягнув з
відповідача ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором у сумі 121734,92 грн., а
також звернув стягнення на предмет
іпотеки - нерухоме майно за адресою:
АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_3 не містять підстав для
скасування рішення суду.

Так, його заперечення щодо
недоведеності Банком факту отримання
ним 80000 дол.США є необґрунтованими з
наступних підстав.

Згідно з частиною першою ст. 638 та
частиною першою ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

На підставі частини другої ст. 640 ЦК
України у разі, якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Законодавець пов'язує момент укладення
договору з моментом передання грошей у
випадку укладення договору позики
(стаття 1046 ЦК України). Однак кредитний
договір є укладеним з моменту
досягнення його сторонами у письмовій
формі згоди з усіх істотних умов
договору.

Крім того, позивачем надано належним
чином завірену копію
видатково-касового ордеру № 1 від 12
червня 2007 року про отримання ОСОБА_3.80000
дол.США, засвідченого його особистим
підписом.

Таким чином, кредитні зобов'язання
відповідача є чинними, з огляду на
презумпцію правомірності правочину,
встановлену ст. 204 ЦК України, та
обов'язковими для виконання, з огляду
на положення ст. 629 цього Кодексу.

Також безпідставними є посилання
відповідача ОСОБА_3 на неврахування
позивачем вже сплачених у рахунок
заборгованості коштів у сумі 54281,48 грн.

Згідно ч.3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, а
саме довідки з Банку щодо нарахування
та сплати відсотків та кредиту за
кредитним договором № 190 від 12 червня
2007 року, кошти в розмірі 54281,48 грн.,
виплачені відповідачем ОСОБА_3,
зараховані як відсотки за користування
кредитними коштами в період з червень
2007 року - травень 2013 року.

Необґрунтованими є йдоводи щодо
неврахування судом поданого ОСОБА_3
клопотання про зменшення сум по
несплаченим відсоткам та пені кредиту
у зв'язку з погіршенням його
матеріального становища.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до роз'яснень п.27 Постанови
№ 5 Пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року, положення частини третьої
статті 551 ЦК України про зменшення
розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК, які мають іншу правову
природу. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не
підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

. Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Положення статті 616 ЦК передбачають
право суду за певних умов зменшити
розмір збитків та неустойки, які
стягуються з боржника. Зазначене
стосується цивільно-правової
відповідальності боржника, а не сплати
ним основного грошового боргу за
кредитним договором, що суд на підставі
вказаної норми закону змінити не може.

З огляду на викладене та з урахуванням
розміру пені, який співмірний з
розміром заборгованості, підстави для
зменшення пені та відсотків відсутні.

Посилання ОСОБА_3 на процесуальні
порушення, допущені судом, зокрема,
розгляд справи без участі відповідача
ОСОБА_5, не можуть бути підставою для
скасування правильного по суті рішення
суду з огляду на положення ч.3 ст. 309 ЦПК
України та відсутність скарги самої
ОСОБА_5

Не можуть бути взятими до уваги й
доводи щодо ненадання Банком акту
звірки проведення платежів між
позивачем та відповідачем за весь
період з дня укладання кредитного
договору, оскільки відповідно до ст. 11
ЦПК України суд розглядає справи на
підставі наданих сторонами доказів,
Банком надані належні та допустимі
докази на підтвердження своїх вимог, а
відповідачем не надано доказів, які б
спростовували невірність розрахунків
Банку.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, інші
доводи не містять підстав для її
задоволення, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 06 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
А.П.Барильська

Л.В.Михайлів