АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Наборозняк
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на заочне рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 17 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про часткове
звільнення від сплати боргу по
аліментах, зменшення розміру аліментів
на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у квітні 2014 року.

Зазначав, що рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 15.06.2011
року з нього на користь відповідача
стягнуто аліменти на утримання доньки
в розмірі ј частини від усіх видів
доходів, але не менше ніж 30% від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 28.03.2011
року. Згідно довідки ВДВС
Святошинського районного управління
юстиції в м. Києві заборгованість по
аліментам складає 34 379,25 грн. У зв'язку з
неможливістю сплачувати аліменти у
визначеному судом розмірі, з
посиланням на такі обставини як тяжка
хвороба, що позбавлює його можливості
працювати, необхідність надання
допомоги хворій матері та прийняття
участі у несенні витрат на дитину,
позивач просив звільнити його від
сплати заборгованості по аліментам
зменшивши заборгованість до 15 000,00 грн.
та зменшити розмір аліментів що
стягується з нього на користь
відповідача на утримання дитини з ј
частини усіх видів заробітку до 1/8
частини, але не менше 30% від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Рішенням районного суду міста Києва
від 17 липня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 15.06.2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання малолітньої дитини
задоволено.

Стягнуто з позивача на користь
відповідача на утримання доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі
ј частини з усіх видів доходу
щомісячно, але не менше 30% від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, з 28.03.2011 року до
досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки розрахунку
заборгованості ВДВС Святошинського
районного управління юстиції в м. Києві
заборгованість позивача перед
відповідачем по аліментам на утримання
малолітньої доньки за період з квітня
2011 року по вересень 2013 року складає 34
379,25 грн.

Звертаючись до суду з позовом про
звільнення від сплати боргу по
аліментам та зменшення розміру
аліментів на утримання дитини, позивач
в обгрунтування пред'явлених вимог
зазначав розмір аліментів, що
стягується з нього на користь
відповідача за рішенням суду, дорівнює
всьому його заробітку. Крім того
позивач має хворобу, яка заважає йому
працювати, проте він приймав участь у
несенні витрат на дитину.

Відмовляючи в задоволенні позову суду
першої інстанції виходив з
необґрунтованості та недоведеності
позовних вимог належними та
допустимими доказами, з чим
погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 180, 185 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття, вони зобов'язані брати
участь у додаткових витратах на дитину,
що викликані особливими обставинами.

Згідно до ст.192 СК України, розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України
за позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв`язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

З наявної в матеріалах справи медичної
довідки позивача вбачається, що в
вересні 2013 року останній звертався зі
скаргами на больові відчуття при
повороті тулуба та ходьбі.

З заключення протоколу
мігніто-резонансної томографії
попереково-крижового відділу хребта
встановлено мрт-ознаки початкових
дегенеративно-дистрофічних змін
поперекового відділу хребта, протрізії
між хребцевих дисків вищевказаної
локалізації. Рекомендовано
консультація невролога.

Проте ці обставини не можуть бути
розцінені як свідчення наявності
тяжкої хвороби, оскільки не містять
інформації про такий стан здоров'я
позивача, який би позбавляв його
можливості мати постійну роботу і
отримувати дохід та відповідно до
покладеного на нього обов'язку
утримувати народжену у шлюбі дитину.

Доводи позивача щодо необхідності
надання допомоги хворій матері також
не можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки з долучені до апеляційної
скарги виписки з історії хвороби
ОСОБА_5 датовані 2009 роком, тобто до
ухвалення рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 15.06.2011 року
щодо стягнення аліментів на дитину.

Колегія суддів також не приймає доводи
апеляційної скарги про те, що прийняття
позивачем участі у несенні витрат на
утримання дитини повинні бути
підтверджені відповідачем.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Проте належних та допустимих доказів
на підтвердження понесення витрат на
утримання доньки ОСОБА_4, позивачем
надано не було.

Посилання позивача на те що він не
працює, безумовно не свідчить про те що
його матеріальний стан, у
відповідності до ст. ст.192 СК України,
погіршився

Таким чином обставин, які могли б
завадити виконанню аліментного
обов'язку позивачем у повному обсязі
протягом 2011-2013 років, не було
встановлено.

Отже, позивачем, на якого за законом
покладений обов'язок доказування
наявності істотних обставин, якими
було зумовлено заборгованість по
сплаті аліментів не було доведено, що
несплата аліментів була наслідком
поважних причин, тяжкої хвороби,
будь-яких інших незалежних від нього
обставин, а також зміни матеріального
або сімейного стану, погіршення або
поліпшення здоров'я після ухвалення
рішення про стягнення аліментів. При
вирішення позовних вимог судом першої
інстанції вірно враховано ті
обставини, що позивач є працездатним,
тяжко не хворіє, а тому підстав для
звільнення від виконання обов'язку
утримувати дитину а також зменшення
розміру аліментів, не було.

Крім того, колегія суддів також
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що висуваючи вимогу
про часткове звільнення від сплати
боргу та обґрунтовуючи її тим, що
позивач не отримував від виконавчої
служби жодних повідомлень про порядок
сплати та розміру аліментів, позивачем
не було оскаржено дій державного
виконавця.

Інші доводи апеляційної скарги були
досліджені під час розгляду справи в
суді першої інстанції, з яких було
зроблено висновки що грунтуються на
вимогах закону та з якими погоджується
колегія суддів.

Таким чином, твердження апеляційної
скарги про незаконність та
упередженість судового рішення
матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 17 липня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: