Апеляційний суд Кіровоградської
№ 22-ц/781/2586/14 Головуючий у суді І-ї
інстанції Осадчук В. П.
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

11.11.2014 р. колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

головуючого судді - Письменного
О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич
Л.М.,

при секретарі - Лазаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
Новікової Тетяни Валеріївни,
представника публічного акціонерного
товариства «Капуст`янський граніт» на
рішення Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 27
серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ПАТ «Капуст`янський граніт»
про стягнення заробітної плати,
невиплаченої при звільненні та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом про стягнення з ПАТ
«Капуст`янський граніт» невиплаченої
заробітної плати у розмірі 3457, 54 грн. та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку у розмірі 6198, 30 грн.,
мотивуючи свої вимоги тим, що 17.02.2014
року, відповідно до наказу ПАТ
«Капуст`янський граніт» від 17.02.2014 року
№ 13к, його було звільнено за власним
бажанням з посади колія плит і блоків 5-
го розряду ПАТ «Капуст`янський граніт».
Станом на 18.02.2014 року заборгованість по
його заробітній платі складає 3457,54 грн.,
що підтверджується довідкою ПАТ
«Капуст`янський граніт» від 18.02.2014 № 30
(а.с. 7). Оскільки, в день звільнення йому
не була виплачена заробітна плата, то
підприємство повино виплатити його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Рішенням Новоукраїнського
районного суду Кіровоградської
області від 27 серпня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
просить ухвали нове рішення, яким
відмовити у задоволені позову
ОСОБА_3, у частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
по заробітній платі.

Зазначає, що суд першої інстанції
приймаючи рішення неповно з'ясував
обставини, що мають істотне значення
для справи, неправильно застосовано
норми матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши письмові докази по справі,
перевіривши рішення суду у межах
доводів апеляційної скарги колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що у
день звільнення позивача з ним не
проведено розрахунок та не виплачено
заробітну плату за фактично
відпрацьований час у зв'язку з чим
утворилася заборгованість по
заробітній платі, яка складає 3457,54 грн.

Вказаний висновок відповідає
обставинам справи, яким суд дав належну
правову оцінку.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 працював у ПАТ «Капустянський
граніт» на посаді колія плит та блоків
5-го розряду з відрядно-преміювальною
оплатою праці з 22 серпня 2013 року (а.с.6).

17 лютого 2014 року, наказом № 13к від 17
лютого 2014 року, ОСОБА_3 звільнено із
займаної посади за власним бажанням,
відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с.6).

Відповідачем в порушення вимог ст.ст. 47
та 116 КЗпП України з позивачем в день
його звільнення не проведено
розрахунок, у зв'язку з чим ОСОБА_3 не
виплачено заробітну плату за фактично
відпрацьований час.

Згідно довідки № 30 від 18 лютого 2014 року
заборгованість по заробітній платі
позивача складає 3457,54 грн. (а.с.7).

Відповідно до ст.47 КЗпП України,
роботодавець зобов'язаний виплатити
працівникові при звільненні всі суми,
що належать йому від підприємства у
строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
(ч.1 ст.117 КЗпП України).

Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100, нарахування виплат у випадку
збереження середньої заробітної плати
провадиться виходячи з розміру
середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат проводиться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, на підставі повно і всебічно
досліджених доказів, з дотриманням
норм процесуального права дійшов
обґрунтованого висновку, що з вини
відповідача з позивачем не проведений
повний розрахунок при його звільненні,
у зв'язку з чим позивачу не виплачено
заробітну плату за фактично
відпрацьований час і станом на 18 лютого
2014 року заборгованість по заробітній
платі останнього складає 3457,54 грн.

Визначаючи розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, судом першої інстанції
вірно встановлено, що виплата
належних позивачу сум складає 97
робочих дні ( з 18 лютого 2014 р. по 11 липня
2014 р. ,час звернення до суду), згідно
трудової книжки ОСОБА_3 звільнено з ПАТ
«Капустянський граніт» за власним
бажанням 17 лютого 2014 року, визначивши
середній заробіток за затримку
розрахунку виходячи з середньоденного
заробітку вирахуваного за фактично
відпрацьований термін протягом двох
повних місяців, що передували місяцю
звільнення поділений на робочі дні за
ці місяці. За таких обставин, суд
правильно стягнув на користь позивача
середній заробіток в сумі 6198, 30 грн.

Колегія суддів не погоджується з
доводами апеляційної скарги про те, що
відсутні підстави для стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку, так як в день звільнення
позивач не працював та в подальшому не
звертався із заявою про розрахунок
до ПАТ "Капустянський граніт".

Відповідач не застосував будь-яких дій
для здійснення виплати звільненому
працівникові заборгованих коштів, що
також підтверджується і судовим
провадженням, за час якого це питання
так і не вирішено.

Отже, доводи відповідача про те, що він
не міг провести остаточний розрахунок
з позивачем з вини останнього є
безпідставними.

Факт накладення державним виконавцем
арешту на грошові кошти відповідача не
має правового значення для вирішення
спору так, як законодавством не
передбачено такої підстави для
звільнення роботодавця від
відповідальності перед працівником за
порушення трудових прав.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України,
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315,
ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Капустянський граніт" відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 27
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: