Справа №173/1604/14-ц
Провадження №2/173/1002/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 р. Верхньодніпровський
районний суд

Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі – Рудовій Л.В

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Верхньодніпровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 сільської ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області та ОСОБА_3,
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог: управління
держземагенства у
Верхньодніпровському районі,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Верхньодніпровське
землевпорядне підприємство» про
визнання недійсними рішень ОСОБА_2
сільської ради Верхньодніпровського
району -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1, з
позовом про визнання недійсними рішень
ОСОБА_2 сільської ради
Верхньодніпровського району до
відповідачів ОСОБА_2 сільської ради
Верхньодніпровського району та ОСОБА_3:
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог: управління
держземагенства у
Верхньодніпровському районі,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Верхньодніпровське
землевпорядне підприємство» згідно
якої просить визнати недійсними
рішення ОСОБА_2 сільської ради
Верхньодніпровського району «Про
дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку» №
152-11/У1 від 09.12.2013 року, «Про передачу у
власність земельної ділянки» № 349-20/У1
від 20.02.2013 року, «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
та передачі у власність земельної
ділянки» № 361-21/УІ від 19.04.2013 року та
зобов»язання ОСОБА_3 повернути у
користування ОСОБА_1, земельну ділянку
площею 0.0385 га, яка є складовою частиною
земельної ділянки загальною площею 0.11
га, переданої у користування власнику
домоволодіння 23-А по вул. театральній в
с. Посуньки Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області на
підставі рішення виконкому ОСОБА_2
сільської ради народних депутатів
Верхньодніпровського району № 3 від
22.01.1992 року посилаючись на наступне: він
є законним користувачем земельної
ділянки площею 0,11 га, для
обслуговування власних будівель та
споруд, що розташовані за адресою: вул..
Театральна, 23А в с. Посуньки
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області. Поряд з
його домоволодінням знаходиться
домоволодіння гр.. ОСОБА_3, який на
підставі незаконного рішення ОСОБА_2
сільської ради Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області «Про
передачу у власність земельної
ділянки» за № 349-20/VI від 20.02.2013, у
порушення норм законодавства,
незаконно захватив частину земельної
ділянки, яка належить йому на праві
користування при наступних обставинах.

У власності ОСОБА_4 станом на 26.03.1987 року
перебувало домоволодіння № 23 по вул..
Театральній, розташоване на земельній
ділянці загальною площею 2138,4 м2 (0,2138 га).

На підставі рішення
Верхньодніпровського районного суду
від 12.09.1991 року за дочкою ОСОБА_4 –
ОСОБА_5 визнано право власності на
будинок № 23 по вул.. Театральній з
прибудовою, літню кухню, колодязь та
погріб, а за ОСОБА_6 О,М. визнано право
власності на жилий будинок № 23А по вул..
Театральній з прибудовою, сарай та
погріб.

Рішенням виконкому ОСОБА_2 сільської
ради народних депутатів
Верхньодніпровського району № 3 від
22.01.1992 року ОСОБА_6 виділено присадибну
земельну ділянку розміром 0,11 га в с.
Посуньки по вул.. Театральній, 23 А із
загальної площі 0,2138 га, і у
користуванні ОСОБА_5 залишено 0,1038 га.

Після цього, 07.04.1992 року КП
«Верхньодніпровське БТІ» виготовлено
технічний паспорт на домоволодіння №
23А по вул.. Театральній у с. Посуньки,
власником якого була ОСОБА_6, згідно
якого площа фактичного використання
земельної ділянки склала 0,1192 га.

Проте, на місцевості межа між
земельними ділянками № 23 та № 23А по
вул.. Театральній у с. Посуньки
визначена не була.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину у вигляді
домоволодіння по вул.. Театральній 23,
прийняв її син – ОСОБА_1 Право
власності на вказане домоволодіння
було зареєстровано у КП
«Верхньодніпровське БТІ» і 05.01.2011 року
складено технічний паспорт на
сільський садибний будинок, згідно
плану земельної ділянки якого, площа
земельної ділянки по фактичному
використанню не змінилась, і становить
0,1129 га.

В силу ст. 120 ЗК України, до ОСОБА_1
перейшло право користування земельною
ділянкою за вказаною адресою площею 0,11
га.

На підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі – продажу від 17.06.1998
року, ОСОБА_3, набув право власності на
домоволодіння по вул.. Гагаріна, 16 у с.
Посуньки, розміщене на земельній
ділянці площею 2382 м2 (0,2382 га), згідно
технічного паспорту КП
«Верхньодніпровське БТІ» від 01.02.1996
року.

ОСОБА_3 08.12.2011 року до ОСОБА_2 сільської
ради Верхньодніпровського району
подано заяву про надання дозволу на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку № 16 по вул.. Гагаріна у с.
Посуньки для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, а також ведення особистого
селянського господарства, без
зазначення орієнтовних розмірів
земельної ділянки, що є порушенням
вимог ст. 118 ЗК України.

Рішенням ОСОБА_2 сільської ради
Верхньодніпровського району «Про
дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку» № 152-11/VI від
09.12.2011 року, в порушення вимог ст. 118 ЗК
України, ОСОБА_3 надано дозвіл на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку за вказаною адресою без
зазначення орієнтовної площі
земельної ділянки, та одразу по двом
видам землекористування: для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд і
ведення особистого селянського
господарства.

В той час, як за кожним видом
землекористування повинна
розроблятися окрема землевпорядна
документація і прийнято окреме рішення
органу місцевого самоврядування.

У 2012 році ОСОБА_3 В,М. розроблено
технічну документацію щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,2239 га.

При цьому, землевпорядною організацією
допущено порушення вимог ст.ст. 25, 28, 55, 56
Закону України «Про землеустрій» (в
редакції від 21.03.2012), Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженої наказом
Держкомзему України № 376 від 18.05.2010
року, при здійсненні землевпорядних
робіт з встановлення меж земельної
ділянки, і у план – схемі допущено
накладення бажаної площі земельної
ділянки № 16 по вул.. Гагаріна на площу
земельної ділянки № 23А по вул..
Театральній, що перебуває у
користуванні позивача, площа спірної
земельної ділянки становить 0,0385 га.

Межа між вказаними земельними
ділянками склалась історично у вигляді
штучних лінійних споруд і рубежів
(сітки ратиці, дерев`яного паркану, стін
будівель і споруд тощо), і повністю
відповідала межам домоволодінь № 16 по
вул.. Гагаріна та № 23А по вул..
Театральній, які містяться в
матеріалах інвентаризаційних справ.

У зв`язку з тим, що відповідно до
технічної документації межа між їхніми
подвір`ями проходила по подвір`ю
ОСОБА_1, останній не погодив ОСОБА_3 межі
земельної ділянки при розробці
технічної документації, у зв`язку з чим
комісією ОСОБА_2 сільської ради 11.01.2013
року проведено обстеження вказаних
земельних ділянок, за результатами
якого вирішено, що межі, які існують між
земельними ділянками на цей день мають
право на існування і повинні бути
затверджені.

При цьому, комісією сільської ради в
порушення вимог ч. 3 ст. 158 ЗК України,
Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками, не взято
до уваги той факт, що спірна частина
земельної ділянки перебуває у
користуванні ОСОБА_1 на підставі
рішення виконкому ОСОБА_2 сільської
ради народних депутатів
Верхньодніпровського району № 3 від
22.01.1992 року, і крім того, на ній
розташовано погріб, що перебуває у
приватній власності позивача, згідно
матеріалів інвентаризаційної справи
на домоволодіння № 23А по вул..
Театральній.

В подальшому, рішенням ОСОБА_2
сільської ради «Про передачу у
власність земельної ділянки» № 349-20/VI
від 20.02.2013 року, в порушення вимог ч. 9 ст.
118 ЗК України (в редакції від 05.01.2013),
вирішено передати у власність ОСОБА_3
земельну ділянку по вул.. Гагаріна, 16 у
с. Посуньки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,2239 га, без погодження документації із
землеустрою.

Після цього, ОСОБА_2 сільською радою
19.04.2013 року приймається рішення за №
361-21/VI про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і передачу
земельної ділянки по вул.. Гагаріна, 16 у
с. Посуньки у власність ОСОБА_3 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд площею 0,2239 га.

Вказане рішення органу місцевого
самоврядування прийнято незаконно з
наступних підстав.

Склад, зміст і правила оформлення
кожного виду документації із
землеустрою регламентуються
нормативно – правовими актами, що є
чинними на момент розгляду
уповноваженими органами державної
влади чи місцевого самоврядування
питання про можливість її
затвердження.

На момент прийняття ОСОБА_2 сільською
радою рішення № 152-11/VI від 09.12.2011 року, ч.
7 ст. 118 Земельного кодексу України
визначала, що надання земельної
ділянки безоплатно у власність
громадян здійснюється на підставі
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, проте вказаним
рішенням органу місцевого
самоврядування ОСОБА_3 було надано
дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право на земельну ділянку, яку і було
ним розроблено.

У зв`язку з набранням чинності з 01.01.2013
року окремими положеннями Закону
України «Про Державний земельний
кадастр», Закону України «Про
землеустрій» та Земельного кодексу
України, які регламентують види та
склад технічної документації із
землеустрою, чинне законодавство
взагалі не передбачає такого виду
землевпорядної документації, як
технічна документація із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право на земельну ділянку.

Проте, незважаючи на те, що ОСОБА_3 було
розроблено та подано на затвердження
до ОСОБА_2 сільської ради саме технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право на земельну ділянку, в рішенні
сільської ради, в порушення вимог ч. 9
ст. 118 ЗК України, вказано про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), яка ОСОБА_3 навіть не
розроблялась.

Крім того, як вбачається із вказаної
технічної документації, в результаті
землевпорядних робіт фактично
сформовано нову земельну ділянку по
вул.. Гагаріна, 16 у с. Посуньки, площею
0,0039 га, в той час як згідно договору
купівлі – продажу від 17.06.1998 року та
технічного паспорту БТІ ОСОБА_3 придбав
домоволодіння на земельній ділянці
площею 0,2382 га.

Таким чином, у відповідності зі ст. 118 ЗК
України, у даному випадку відведення
земельної ділянки у власність ОСОБА_3
повинно було відбуватись виключно
через проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, а не
через технічну документацію, яка у
відповідності до ст. 25 Закону України
«Про землеустрій», є іншим видом
землевпорядної документації.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 сільська
рада повинна була відмовити ОСОБА_3 у
затвердженні вищевказаної технічної
документації, проте не зробила цього в
порушення вимог ст. 118 ЗК України.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 24 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» (набрала
чинності) з 01.01.2013 року), у разі
відсутності плану зонування або
детального плану території,
затвердженого відповідно до вимог
цього Закону, передача (надання)
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності у власність
чи користування фізичним та юридичним
особам для містобудівних потреб
забороняється.

Відповідно до інформації ОСОБА_2
сільської ради генеральний план,
детальний план та план зонування с.
Посуньки Верхньодніпровського району
ніколи не розроблялись і не
затверджувались, у зв`язку з чим
сільська рада не могла приймати
рішення про відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_3 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд.

Крім того, межа між земельною
ділянкою за адресою: с. Посуньки, вул..
Гагаріна, 16 та земельною ділянкою за
адресою: с. Посуньки, вул.. Театральна,
23А склалась історично у вигляді
штучних лінійних споруд і рубежів
(сітки ратиці, дерев`яного паркану, стін
будівель і споруд тощо), і повністю
відповідала межам домоволодінь.

На теперішній час, частина земельної
ділянки, яка знаходилась на території
домоволодіння за адресою: с. Посуньки,
вул.. Театральна, 23А на підставі
незаконних рішень ОСОБА_2 сільської
ради вибула із користування позивача
та використовується громадянином
ОСОБА_3

При цьому, споруди та насадження, які
знаходились на вказаній частині
земельної ділянки були пошкоджені або
взагалі зруйновані громадянином
ОСОБА_3, а саме: погріб та туалет, які
відповідно до інвентарної справи
будувалися матір`ю ОСОБА_6, на підставі
оспорюваних рішень сільської ради
опинилися на території земельної
ділянки, яка передана у власність
громадянину ОСОБА_3, та на теперішній
час зруйновані. Паркан, що знаходився
на історично сформованій межі між
домоволодіннями за адресою: с.
Посуньки, вул., Гагаріна, 16 та с.
Посуньки вул.. Театральна, 23А
зруйновано ОСОБА_3, дерева викорчувані,
що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги, давши
пояснення фактично установлені
матеріалами справи. Також в судовому
засіданні 20.11.2014 року додатково
пояснив, що коли ще була жива його мати
в травні 2009 року голова селищної
ради разом з ОСОБА_3, заїхали на
територію домоволодіння його матері та
почали встановлювати межу. Відрізавши
у матері частину належної земельної
ділянки в результаті чого його мати
отримала сильний стрес та через
місяць померла.

Представник відповідача голова
ОСОБА_2 сільської позовні вимоги не
визнав при цьому пояснив, що згідно
законності рішень ОСОБА_2 сільської
ради щодо приватизації земельної
ділянки ОСОБА_3, вже існує рішення
суду, яке набрало законної сили, згідно
якого не встановлено порушень в діях
ОСОБА_2 сільської ради при ухвалені
зазначених в позовній заяві рішень
щодо приватизації земельної ділянки
ОСОБА_3, так як дані рішення приймались
на підставі чинного на той час
законодавства. Що стосується захвату
земельної ділянки ОСОБА_1. ОСОБА_3, то
такого захвату не було. З самого
початку існувало домоволодіння по вул..
Театральній, 23, яке зареєстроване в по
господарській книзі. За даним
домоволодінням було закріплено
земельну ділянку в розмірі 12 соток, що
підтверджується записами в
погосподарській книзі, починаючи ще з
50-років. Потім спадкоємці власників
цього домоволодіння його розділили на
два домоволодіння. І виникло два
домоволодіння, розташовані за адресою:
вул. Театральна, 23 та вул. Театральна, 23
А с. Посуньки Верхньодніпровського
району. Але рішення суду за яким було
проведено розподіл житлового будинку в
сільській раді не зареєстровано, тому
за даними ОСОБА_2 сільської ради
продовжує існувати лише одне
домоволодіння по вул. Театральній, 23 с.
Посуньки. В рішенні суду вказувалось
лише на розподіл будівель даного
домоволодіння і нічного не
зазначалось щодо розподілу земельної
ділянки, тому спадкоємці самі
встановили межу, виходячи із тих
споруд, що відійшли до кожного із
спадкоємців. Так як до матері
позивача відійшли лише споруди і не
було присадибної земельної ділянки, їй
відповідно до рішення ради було
виділено в користування 11 соток землі.
Після отримання земельної ділянки
мати позивача збудувала літню кухню
прямо на межі із сусідньою земельною
ділянкою, яка в даний час належить
позивачу, хоч таке будівництво
заборонене і дозволу на її будівництво
сільська рада не далаб. Потім викопала
не погріб, а землянку, в яких селяни
раніше зберігали картоплю та інші
овочі. Щоб була загорожа між даними
земельними ділянками він не пам»ятає,
пам»ятає тільки, що був дерев»яний
загін для худоби, який також проходив
по межі. Коли домоволодіння придбав
позивач, його присадибна земельна
ділянка згідно договору складала 2382
кв.м., за які він сплачував земельний
податок. Спочатку між тіткою позивача,
яка є власницею домоволодіння по вул..
Театральній, 23 а с. Посуньки і ОСОБА_7,
були добрі відносини і ніякого
конфлікту з приводу користування
суміжними земельними ділянками не
було. Потім відносини погіршились,
виник спір із-за межі і ОСОБА_3М,.
звернувся до ради, щоб переміряли його
земельну ділянку. Коли прийшли
землевпорядники та почали міряти
його земельну ділянку то виявилось, що
в нього замість 23 соток землі фактично
в користування перебуває лише 19
соток. При цьому двір відповідача є
вугловим. З двох сторін він
обмежується дорогою, а захват його
земельної ділянки відбувся саме зі
сторони позивача. Тоді ОСОБА_3М,.
вирішив приватизувати земельну
ділянку, приїхали спеціалісти, які
провели обміри і виявилось, що межа
повинна була проходити саме по стіні
літньої кухні позивача, але ОСОБА_3М,.
погодився відступити щоб у позивача
був доступ для обслуговування літньої
кухні і на даний час його земельна
ділянка менша за розмірами, ніж та, яку
він купив разом з домоволодінням. Крім
того при виникненні конфлікту між
сторонами, землевпорядниками було
переміряні земельні ділянки позивача
та відповідача та встановлено, що в
користуванні позивача так і залишись
11 соток присадибної земельної ділянки,
як виділялось його матері.
Невідповідність на даний час в
розмірі земельної ділянки існує між
домоволодінням позивача та його
тітки, але вони виникла в результаті
розподілу їх домоволодіння. Крім того
позивач на території належного
домоволодіння не проживає, його землею
користується тітка, яка пише
звернення до різних інстанцій від
імені позивача.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, при цьому пояснив,
що він купив спірне домоволодіння в 1998
році, згідно договору купівлі продажу
йому разом з домоволодінням перейшло в
користування 0. 2382 га землі. Він
господарював у своїй садибі, тримав
худобу, птицю. Матеріально допомогав
тітці позивача, давав молоко, яйця,
сало і відносини між ними були
нормальними. Коли вони припинили
допомагати тітці позивача, вона
почала пред»являти безпідставні
претензії до його земельної ділянки,
писати скарги до різних інстанцій та
захоплювати територію належної йому
земельної ділянки. При цьому
попередній господар його
домоволодіння був членом колгоспу і
він отримав в користування 25 соток
землі для ведення присадибного
господарства. Він також був членом
колгоспу і мав право на земельну
ділянку в такому розмірі. Власники
домоволодіння по вул. Театральній, 23 не
були членами колгоспу, тому згідно
існуючих на той час норм їм виділялось
у користування 12 соток землі. Їх
спадкоємці також не було членами
колгоспу, тому, коли відбувся розподіл
між ними домоволодіння, матері
позивача також виділено в користування
11 соток землі, так як вона не була
членом колгоспу. При цьому мати
позивача зразу ж на межі з його
земельною ділянкою побудувала літню
кухню, а потім, щоб закріпитись на
сусідній земельній ділянці викопала
землянку, яку вони іменують погрібом.
Попередній власник претензій їм з
цього приводу не пред»являв. Він
спочатку також ніяких претензій не
пред»являв, але після того, як тітка
позивача почала претендувати на
належну йому земельну ділянку,
поступово її захоплюючи, він викликав
спеціалістів для її обміру та
приватизував свою земельну ділянку.
При цьому він погодився відступити в
свою сторону від стіни літньої кухні,
щоб позивач мав можливість її
обслуговувати, в результаті чого його
земельна ділянка зменшилась. Загорожі
між їхніми домоволодіннями ніколи не
було, тому він її зламати і не міг. Коли
до нього перейшло домоволодіння, то
туалета на земельній ділянці позивача
вже не було. Погріб він також не
засипав, цей погріб почав
розвалюватись після того, як син тітки
позивача викопав залізну трубу та
здав її на металолом. Яма існує і в цей
час і тітка позивача виливає туди
помиї. ОСОБА_6 він також не
викорчовував, так як на межі між
їхніми земельними ділянками дерева не
росли. Крім того позивач не проживає у
належному йому домоволодінні та не
користується земельною ділянкою.
Землею користується його тітка, яка і
чинить сварки. Що стосується рішень
ОСОБА_2 сільської ради з приводу
приватизації його земельної ділянки
то дані рішення рішенням суду не
визнані не законними. Це рішення
переглядалось і судом вищестоящої
інстанції, який визнав законним
рішення суду першої інстанції.

Вислухавши осіб, що брали участь в
судовому засіданні, дослідивши
матеріали цивільної справи суд
вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню за наступними
підставами.

відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі

Судом встановлено, що позивач є
користувачем присадибної земельної
ділянки, розташованої за адресою вул.
Театральна, 23 А с. Посуньки
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області. Дана
земельна ділянка перейшла в
користування позивача в результаті
спадкування зазначеного домоволодіння
від його матері ОСОБА_6, єдиним
підтвердженням цього є запис
технічному паспорті на домоволодіння
№ 23А с. Посуньки Верхньодніпровського
району (а.с.12). Проте сторонами даний
факт визнається. Крім того з показань
відповідача голови ОСОБА_2 сільської
ради встановлено, що на підставі
рішення суду будинок та господарські
споруди по вул. Театральна, 23 було
розділене мім матір»ю позивача та
його тіткою ОСОБА_4 В результаті чого
мати позивача стала власником будинку
та господарських споруд по вул.
Театральна, 23 А в с. Посуньки, але своє
право власності на даний будинок на
підставі рішення суду в сільській
раді не зареєструвала.

Судом також встановлено, що
відповідно до рішення виконкому ОСОБА_2
сільської ради народних депутатів № 3
від 22.01.1992 року матері позивача
ОСОБА_6М,. було виділено в користування
присадибну земельну ділянку розміром
0.11 га в с. Посуньки по вул. Театральній.
23 а. таким чином судом встановлено. що
позивач є користувачем земельної
ділянки в розмірі саме 0.11 га., що
підтверджується зазначеним рішенням. В
якому розмірі до позивача перейшла
земельна ділянка в результаті
розподілу домоволодіння по вул.
Театральній, 23 в с. Посуньки і чи
переходила вона взагалі та чи
вирішувалось дане питання судом при
прийняття рішення про розподіл
спадкового майна, суду невідомо, так як
відповідне рішення позивачем суду не
надане.

Також судом встановлено, що
земельна ділянка позивача з однієї
сторони межує з земельною ділянкою
відповідача ОСОБА_3, за адресою: с.
Посуньки, вул. Гагаріна, 16. Яку ОСОБА_3М,.
набув в результаті купівлі
домоволодіння за даною адресою, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 17.06.1998 року.
Відповідно до даного договору придбане
відповідачем ОСОБА_3М,. домоволодіння
по вул. Гагаріна, 16 с. Посуньки
розташоване на земельній ділянці
розміром 2382 кв.м. по фактичному
користуванню.

Починаючи з листопада 2011 року
відповідач ОСОБА_3М,. вирішив
приватизувати належну йому земельну
ділянку та звернувся з цього приводу до
ОСОБА_2 сільської ради та
спеціалізованої органції. Отримавши
необхідні дозволи ОСОБА_3М,.
приватизував належну йому земельну
ділянку. Процес приватизації на даний
час завершений та право власності
ОСОБА_3М,. на земельну ділянку розміром
0.2239 га підтверджується свідоцтвом на
право власності та витягом про її
державну реєстрацію.

Позивач вважає ухвалені ОСОБА_2
сільською радою рішення щодо
приватизації земельної ділянки
відповідача: «Про дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку» № 152-11/У1 від 09.12.2013
року, «Про передачу у власність
земельної ділянки» № 349-20/У1 від 20.02.2013
року, «Про затвердження технічної
документації із землеустрою та
передачі у власність земельної
ділянки» № 361-21/УІ від 19.04.2013 року -
незаконними та просить їх скасувати.

Проте, з аналогічною позовною заявою
в інтересах ОСОБА_1, до суду звертався
прокурор Верхньодніпровського району.
Рішенням Верхньодніпровського
районного суду від 11.12.2013 року в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено в повному об»ємі.
Відповідно до ухвали апеляційного
суду Дніпропетровської області від
06.03.2014 року рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 11.12.2013
року залишено без змін (а.с.34-39). таким
чином на сьогоднішній день існує
рішення суду, яке набрало законної
сили, яким вирішене питання що
правомірності ухвалення рішень
Дмирівською сільською радою
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області щодо
приватизації земельної ділянки
ОСОБА_3

Відповідно до ч. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлені ці обставини.

Так як ОСОБА_1Д,. просив визнати
недійсними вищезазначені рішення
ОСОБА_2 сільської ради за тими ж самими
обставинами, які заявлялись
прокурором в інтересах ОСОБА_1, і з дано
приводу існує рішення суду, яке
набрало чинності, будь-яких нових
доказів на підтвердження позовних
вимог позивачем не надано, суд вважає
за потрібне відмовити у задоволенні
заявлених вимог в цій частині та вважає
недоцільним проводити детальний
аналіз підстав відмови так як вони
наведені в рішенні
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 11.12.2013
року та в ухвалі апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06.03.2014
року.

Позивач також ставить вимоги щодо
зобов»язання відповідача ОСОБА_3,
повернути йому земельну ділянку площею
0.0385 га, яка є складовою частиною
земельної ділянки загальною площею 0.11
га, переданої у користування власнику
домоволодіння 23-А по вул. Театральній в
с. Посуньки Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області на
підставі рішення виконкому ОСОБА_2
сільської ради народних депутатів
Верхньодніпровського району № 3 від
22.01.1992 року, як таку що незаконно
захоплена ним в результаті
приватизації своєї земельної ділянки.
Та вказує, що відповідач ОСОБА_3М,.
захопивши належну йому земельну
ділянку, зруйнував розташовані на ній
споруди: туалет, погріб, зніс паркан
із сітки - рабиці та викорчував дерева.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у
власності ОСОБА_4 станом на 26.03.1987 року
перебувало домоволодіння № 23 по вул..
Театральній, розташоване на земельній
ділянці загальною площею 2138,4 м2 (0,2138 га).

На підставі рішення
Верхньодніпровського районного суду
від 12.09.1991 року за дочкою ОСОБА_4 –
ОСОБА_5 визнано право власності на
будинок № 23 по вул.. Театральній з
прибудовою, літню кухню, колодязь та
погріб, а за ОСОБА_6 О,М. визнано право
власності на жилий будинок № 23А по вул..
Театральній з прибудовою, сарай та
погріб.

Рішенням виконкому ОСОБА_2 сільської
ради народних депутатів
Верхньодніпровського району № 3 від
22.01.1992 року ОСОБА_6 виділено присадибну
земельну ділянку розміром 0,11 га в с.
Посуньки по вул.. Театральній, 23 А із
загальної площі 0,2138 га, і у
користуванні ОСОБА_5 залишено 0,1038 га.

Після цього, 07.04.1992 року КП
«Верхньодніпровське БТІ» виготовлено
технічний паспорт на домоволодіння №
23А по вул.. Театральній у с. Посуньки,
власником якого була ОСОБА_6, згідно
якого площа фактичного використання
земельної ділянки склала 0,1192 га.

Проте, на місцевості межа між
земельними ділянками № 23 та № 23А по
вул.. Театральній у с. Посуньки
визначена не була.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину у вигляді
домоволодіння по вул.. Театральній 23,
прийняв її син – ОСОБА_1 Право
власності на вказане домоволодіння
було зареєстровано у КП
«Верхньодніпровське БТІ» і 05.01.2011 року
складено технічний паспорт на
сільський садибний будинок, згідно
плану земельної ділянки якого, площа
земельної ділянки по фактичному
використанню не змінилась, і становить
0,1129 га.

Проте дані доводи, викладені в
позовній заяві, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
та спростовуються наданими сторонами
доказами, в тому числі і позивачем.

Так доводи, що у власності ОСОБА_4
станом на 26.03.1987 року перебувало
домоволодіння № 23 по вул.. Театральній,
розташоване на земельній ділянці
загальною площею 2138,4 м2 (0,2138 га) є хибним
та спростовується даними по
господарської книги, згідно якої
вбачається, що домоволодінню
розташованому по вул. Театральній . 23.
власником якого є ОСОБА_4, у
користування виділено 0.12 га земельної
ділянки, а не (0,2138 га), як вказується в
позовній заяві. І доказів того, що
ОСОБА_4М,. виділялась більша земельна
ділянка суду не надано. Крім того
домоволодіння ОСОБА_4М,. не межує з
домоволодінням відповідача ОСОБА_3, а
межує з домоволодінням позивача
ОСОБА_1, тому відповідач ОСОБА_3М,.
ніяким чином не міг захопити частину
земельної ділянки що належить ОСОБА_4

Доказів того, що в користуванні
позивача перебувало більше чим 0.11 га,.
присадибної земельної ділянки суду не
надано . При цьому сам же позивач в
позовній заяві вказує, що він є
користувачем 0.11 га присадибної
земельної ділянки в с. Посуньки по вул.
Театральна, 23 А. Розмір земельної
ділянки, вказаний в технічному
паспорті від 1992 року - 1192, не може бути
підтвердженням того, що ОСОБА_1Д,.
виділялась в користування земельна
ділянка даного розміру,тим паче, що на
час складання цього технічного
паспорту в 1992 році ОСОБА_1Д,. ще не був
власником домоволодіння в с.
Посуньки по вул. Театральній. 23.А. А
ставши його власником, технічної
документації на своє домоволодіння ен
виготовив, обміри земельної ділянки не
проводив.

При виникненні спору між позивачем
та відповідачем комісією ОСОБА_2
сільської ради, до складу якої входили
і спеціалісти – землевпорядники,
проводились обміри земельної ділянки
позивача, відповідача та ОСОБА_4
Відповідно до акту від 11.01.2013 року
встановлено, що на час його складання
у ОСОБА_3М,. у користуванні фактично
перебуває присадибна земельна
ділянка розміром 0.238 га., яка за
розміром є меншою, ніж та, що перейшла
до нього за договором купівлі-продажу
домоволодіння. Розмір земельної
ділянки ОСОБА_1, складає 0.11 га., а
розмір земельної ділянки ОСОБА_4М,.
складає 0.1049 га. таким чином даним
актом підтверджено, що розмір
земельної ділянки позивача не змінився
і складає 0.11 га., що відповідає розмірі
земельної ділянки, виділеної ОСОБА_6,
відповідно до рішення виконкому
ОСОБА_2 сільської ради від 22.01.1992 року.
Надана позивачем розписка від 11.05.2013
року, що він відмовляється підписати
акт про погодження меж земельних
ділянок викликає у суду сумніви щодо
її достовірності. Так як обстеження
спірних земельних ділянок проводилось
11.01.2013 року, а розписка датована 11.05.2013
року, тобто через 4-ри місяці після
фактичного обстеження. Крім того,
відповідачі: голова ОСОБА_2 сільської
ради та ОСОБА_3М,. пояснювали, що коли
проводилось дане обстеження ОСОБА_1,
присутнім при ньому не був, так як він
проживає в м. Дніпродзержинську, його
адреса їм не була відома, а його тітка
приховувала адресу ОСОБА_1 ОСОБА_4М,.
також на виходила до членів комісії.
Крім того дана розписка подана в
останньому судовому засіданні 20.11.2014
року, а не разом з позовною заявою чи
під час попереднього судового
засідання. загалом надана позивачем
розписка не може підтвердити
зменшення розміру його земельної
ділянки, так як якщо позивач не
погоджується з даними акту ОСОБА_2
сільської ради щодо розміру його
земельної ділянки на даний час, він як
її власник, має право звернутись до
відповідної спеціалізованої установи
та провести заміри своєї земельної
ділянки.

Таким чином суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог про
зобов»язання відповідача ОСОБА_3,
повернути позивачу земельну ділянку
площею 0.0385 га, яка є складовою частиною
земельної ділянки загальною площею 0.11
га, переданої у користування власнику
домоволодіння 23-А по вул. Театральній в
с. Посуньки Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області на
підставі рішення виконкому ОСОБА_2
сільської ради народних депутатів
Верхньодніпровського району № 3 від
22.01.1992 року зобов»язання потрібно
відмовити. Так як доказів того, що на
даний час розмір земельної ділянки
позивача ОСОБА_8Д,. зменшився не надано.
А передача йому 0.0385 га, за рахунок
земельної ділянки ОСОБА_3М,. призведе
до безпідставного збільшення розміру
виділеної позивачу земельної ділянки,
особливо враховуючи той факт, що на
даний час зменшився розмір земельної
ділянки ОСОБА_3М,. а не позивача ОСОБА_1,
що підтверджується договором
купівлі-продажу, актом погодження меж
земельної ділянки, та свідоцтвом про
право вланості на земельну ділянку.

Суд вважає також безпідставними
посилання позивача, на те, що ОСОБА_3М,.
захопивши частину належної йому
земельної ділянки та зруйнувавши
споруди, що перебували на даній
земельній ділянці та паркан між
їхніми домоволодіннями, порушивши
межі, що склались історично, так як
дані посилання ніякими доказами
недоведені. Згідно даних технічного
паспорта на домоволодіння ОСОБА_6М,.
від 07.04.1992 року (а.с.46) вбачається, що на
її земельній ділянці є вбиральня та
підвал, доказів того, що на даний час
дані споруди відсутні, та що вони
зруйновані саме відповідачем ОСОБА_3,
суду не надано. Сам ОСОБА_3, вказує, що
коли він купив належне йому
домоволодіння то туалету на земельній
ділянці ОСОБА_1Д,. яке в той час
належало ще його матері не було, а
підвал зруйнував син його тітки, але
дані пояснення також не можуть бути
прийняті судом так як згідно наданого
позивачем документу ці споруди
значаться та існують.

Безпідставними суд вважає і
посилання позивача на те, що
відповідач ОСОБА_3, зруйнував паркан із
сітки - рабиці між їхніми земельними
ділянками. Так як згідно даних
технічного паспорту від 07.04.1992 року
(а.с.46) наявність паркану між
домоволодінням позивача та
відповідача не зазначено. Паркан
вказаний зовсім з іншої сторони, яка
межує з провулком. Крім того в
пояснювальній записці до технічної
документації на приватизацію
земельної ділянки ОСОБА_3М,. (а.с. 20)
зазначено що паркан між земельними
ділянками ОСОБА_1, та ОСОБА_3М,.
відсутній і межі проходять по межі
сусідньої присадибної ділянки гр..
ОСОБА_1, В той час як в цій же записці
зазначено, що з трьох інших сторін межі
земельної ділянки ОСОБА_3, проходять по
існуючій металевій та дерев»яній
огорожі. Тому докази, що між
земельними ділянками ОСОБА_1, та
ОСОБА_3М,. був паркан відсутні.

Позивачем не надано жодного доказу
і того, що відповідач ОСОБА_3, зрубав
належні йому багаторічні насадження.

Виходячи з вищевикладеного, суд не
вбачає порушення зі сторони
відповідача ОСОБА_3М,. меж земельної
ділянки позивача та пошкодження ним
майна позивача. тому в задоволенні
позовних вимог в цій частині суд також
вважає за потрібне відмовити.

При поданні позовної заяви
позивачем був сплачений судовий збір в
сумі 243.60 грн., так як в задоволенні
позовних вимог позивача відмовлено в
повному обсязі. понесені ним судові
витрати відповідно до ст.. 88 ЦПК
України відшкодуванню за рахунок
позивача не підлягають та покладаються
на позивача.

Керуючись ст. 10, 60, 61 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог про
визнання недійсними рішень ОСОБА_2
сільської ради Верхньодніпровського
району «Про дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку» № 152-11/У1 від 09.12.2013
року, «Про передачу у власність
земельної ділянки» № 349-20/У1 від 20.02.2013
року, «Про затвердження технічної
документації із землеустрою та
передачі у власність земельної
ділянки» № 361-21/УІ від 19.04.2013 року та
зобов»язання ОСОБА_3 повернути у
користування ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 0.0385 га, яка є складовою частиною
земельної ділянки загальною площею 0.11
га, переданої у користування власнику
домоволодіння 23-А по вул. Театральній в
с. Посуньки Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області на
підставі рішення виконкому ОСОБА_2
сільської ради народних депутатів
Верхньодніпровського району № 3 від
22.01.1992 року – позивачу ОСОБА_1 -
відмовити.

Судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 243 грн. 60 коп., покласти на
позивача ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області
протягом 10 днів з моменту його
проголошення, шляхом подачі
апеляційної скарги через
Верхньодніпровський районний суд.
Особи, які брали участь у судовому
засіданні, але не були присутні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання цього
рішення.

Рішення набирає після закінчення
строку на подання апеляційної скарги,
якщо така скарга поданою не була. У
випадку подання апеляційної скарги
рішення суду набирає чинності після
розгляду справи судом апеляційної
інстанції, якщо не було змінене або
скасоване.

Суддя
Петрюк Т.М.