Провадження № 2/752/1902/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.09.2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -
Колдіної О.О.

за участю секретаря -
Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1,
Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхової
компанії» про відшкодування шкоди,
пов»язаної з виплатою страхового
відшкодування,-

в с т а
н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_2 в порядку регресу
коштів в розмірі 3984,44 гривень, що були
сплачені страховою компанією як
страхове відшкодування, та стягнення
судових витрат у справі.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 13.06.2008 р. в м.Києві
відбулась дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля «Тайота»
д.н. НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_1, та
автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3

Між ОСОБА_3 та ЗАТ
«ПРОСТО-страхування» було укладено
Договір страхування майнових
інтересів власника автомобіля НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови
Дарницького районного суду м.Києва
винним у вчиненні даної
дорожньо-транспортної пригоди
визнаний ОСОБА_3

В результаті
дорожньо-транспортної пригоди був
пошкоджений автомобіль НОМЕР_1 .

Страховою компанією було
сплачено власнику транспортного
засобу «Мутцубісі» д.н. НОМЕР_2 страхове
відшкодування в розмірі 3984,44 гривень.

Як зазначає позивач, в
зв»язку з виплатою страхового
відшкодування до страхової компанії
перейшло право на отримання від ОСОБА_1,
в порядку регресу відшкодування
збитків, пов»язаних зі сплатою
страхового відшкодування.

14.02.2012 р. у даній справі було
постановлено заочне рішення, яке
відповідно до ухвали Голосіївського
районного суду м.Києва від 23.12.2013 р. було
скасовано та справа призначена судом
до розгляду в загальному порядку.

В ході судового розгляду за
клопотанням представника позивача до
участі у розгляді справи в якості
співвідповідача було залучено ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія», в зв»язку з чим була подана
заява про уточення позовних вимог,
відповідно до якої позивач просив
стягнути з відповідача ОСОБА_1 франшизу
в розмірі 510 гривень та судові витрати в
сумі 6,53 гривні, а з ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія», де була
застрахована цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_1, шкоду,
пов»язану з виплатою страхового
відшкодування, в розмірі 3474,44 гривні та
судові витрати в сумі 44,47 гривень, а
також позивач просив стягнути з
відповідачів витрати на оплату
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи в суді в сумі 120
гривень.

В судовому засіданні
представник позивача у підтримав
позовні вимоги з врахуванням заяви про
уточнення вимог в повному обсязі та
просив суд позов задовольнити, з
підстав, зазначених в позовній заяві,
посилаючись на те, що до ПрАТ
«.ПРОСТО-страхування» в зв»язку з
виплатою страхового відшкодування
перейшло право вимоги на підставі ст.27
Закону України «Про страхування» та
ст.993 ЦК України в порядку регресу до
ОСОБА_1 та ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія», де була
застрахована цивільно-правова
відповідальність останнього, і який
був визнаний виннм у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталась 13.06.2008 р. Також представник
позивача зазначив, що строк позовної
давності був пропущений страховою
компанією з поважних причин, оскільки в
межах строку позовної давності позивач
звернувся з позовом до ОСОБА_1 до
Деснянського районного суду м.Києва за
останньою відомою адресою
місцезнаходження відповідача, однак
позовна заява була повернута для
звернення до належного суду в зв»язку з
чим просив суд поновити строк
звернення до суду з даними вимогами.

Відповідач ОСОБА_1 та його
представник в судовому засіданні
заперечували проти задоволення позову,
посилаючись на відсутність підстав для
стягнення з ОСОБА_1 розміру франшизи в
силу положень Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а такаж просили суд
застосувати наслідки пропуску строку
позовної давності.

Представник відповідача -
ПрАТ «Українсько пожежно-страхова
компанія» в судове засідання не
з»явився, про місце і час судового
розгляду повідомлявся належним чином,
з заявами про відкладення розгляду
справи не звертався.

Суд, вислухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні
достовірно встановлено, що 13.06.2008 р. в
м.Києві відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Тайота» д.н. НОМЕР_3, яким
керував ОСОБА_1, та автомобіля НОМЕР_1,
яким керував ОСОБА_3

Між ОСОБА_3 та ЗАТ
«ПРОСТО-страхування» було укладено
договір страхування майнових
інтересів власника автомобіля НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови
Деснянського районного суду м.Києва
винним у вчиненні даної
дорожньо-транспортної пригоди
визнаний ОСОБА_3

В результаті
дорожньо-транпортної пригоди був
пошкоджений автомобіль НОМЕР_1 .

Пошкодження транспортного
засобу «Мутцубісі» д.н. НОМЕР_2 було
визнано Страховиком страховим
випадком, складено страховий акт від
09.07.2008 р.

Відповідно до калькуляції
вартість ремонтних робіт по
відновленню транспортного засобу
«Мутцубісі» д.н. НОМЕР_2 становить 3984,44
гривень.

Страховою компанією було
сплачено власнику транспортного
засобу «Мутцубісі» д.н. НОМЕР_2 страхове
відшкодування в розмірі 3984,44 гривень.

Відповідно до ст.993 ЦК України
та ст.27 Закону України «Про
страхування», до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи
відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ст.1191 Цивільного
кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотньої вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
особи або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об"єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз»ясень, що
містяться в Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ України
від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» особою, яка зобов'язана
відшкодувати шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є фізична або
юридична особа, що на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2 Правил
дорожнього руху України).

Як закріплено ст.1192 ЦК
України, з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов"язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі.

Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Законом України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлений обов»язок
власників транспортних засобів
застрахувати свою відповідальність.

Судом встановлено, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» на підставі Полісу № ВВ5130078.

Ліміт відповідальності
Страховика за даним Полісом становить
25500 гривень, франшиза за даним
Договором становить 510 гривень.

Відповідно до ст.22 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров»ю, майну третьої особи.

Згідно з ст.12 зазначеного
Закону страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи.

Враховуючи положення Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а також суму страхового
відшкодування, сплачену позивачем на
користь власника пошкодженого
внаслідок ДТП транспортного засобу д.н.
НОМЕР_2, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_2 повинен відшкодувати позивачу
суму коштів в розмірі 510 гривень, що
становить розмір франшизи, яка не
відшкодовується Страховиком, а ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» повинна відшкодувати збитки
позивача, пов»язані з виплатою
страхового відшкодування в сумі 3474,44
гривні.

Однак, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

В силу положень ст.257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Як зазначалось судом раніше
дорожньо-транспотна пригода за
наслідками якої була здійснена
позивачем страхова виплата сталась
13.06.2008 р.

Страхова виплата власнику
пошкодженого транспортного засобу
«мітцубісі» здійснена ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» 15.07.2008 р.

Позивач звернувся до
Голосіївського районного суду м.Києва
з вимогами до ОСОБА_1 14.10.2011 р., тобто з
пропуском з пропуском строку позовної
давності, встановленого законом.

Відповідно до ст..267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у
позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності рушене
право пілягає захисту.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду
заяву про застосування судом наслідків
пропуску строків позовної давності.

Позивач, в свою чергу, просив
суд поновити строк звернення до суду з
даними вимогами, оскільки він був
пропущений з поважних причин.

Як на підставу для поновлення
строку звернення до суду позивач
посилається на те, що ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» звернулось з
позовом до ОСОБА_1 до Деснянського
районного суду м.Києва.

З матеріалів справи
вбачається, що позовна заява ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1
надійшла до Деснянського районного
суду м.Києва 20.07.2011 р., а була
відправлена позивачем 08.07.2011 р., що
підтверджується копією копією
позовної заяви, зареєстрованої судом,
та відповіддю судді Деснянського
районного суду м.Києва Лісовської О.В.

В даному випадку, позивач
звертається до суду в порядку
суброгації після виконання своїх
зобов»язань за Договором
добровільного страхування майнових
прав власника пошкодженого
транспортного засобу «Мітцубісі», а
тому строк позовної давності повинен
відраховуватись від дати настання
дорожньо-транспортної пригоди.

В якості доказу щодо
звернення до суду в межах визначеного
законом строку позовної давності
позивач надав суду копію реєстру
відправлень поштової кореспонденції
від 10.06.2011 р. та копію квитанції про
здійснення оплати згрупованого
поштового відправлення від 10.06.2011 р.

Однак, зазначені докази не
містять інформації стосовно змісту
поштового відправлення, здійсненого
ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на адресу
Деснянського районного суду м.Києва
10.06.2011 р., а тому не може бути належним
доказом в розумінні ст.57 ЦПК України.

З огляду на викладене,
оцінюючи всі досліджені судом докази в
їх сукупності, суд вважає, що строк
звернення до суду з даними вимогами був
пропущений позивачем без поважних
причин і будь-яких підстав для його
поновлення суд не вбачає, а тому на
підставі положень ст..267 ЦК України суд
вважає за необхідне відмовити позивачу
у задоволенні позову в зв»язку з
пропуском строку позовної давності.

Питання щодо судових витрат суд
вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209,
213-215 ЦПК України, суд

в и р і
ш и в:

у задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1,
Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхової
компанії» про відшкодування шкоди,
пов»язаної з виплатою страхового
відшкодування, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з
моменту його проголошення до
Апеляційного суду м.Києва через
Голосіївський районний суд м.Києва.

Особи, які приймали участь у
розгляді справи, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: