У х в а л а

27 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Карпенко С.О., Нагорняка В.А.,Касьяна
О.П., Штелик С.П.,розглянувши у судовому
засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 липня 2014 року
у справі за скаргою ОСОБА_6 на дії
відділу Державної виконавчої служби
Броварського міськрайонного
управління юстиції у Київській
області,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою на
дії відділу державної виконавчої
служби Броварського міськрайонного
управління юстиції у Київській
області.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 29 травня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 01 липня 2014 року, в
задоволенні скарги ОСОБА_6 відмовлено.

23 липня 2014 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ ОСОБА_6 відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі за
його касаційною скаргою на ухвали
судів першої та апеляційної інстанцій
на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У вересні 2014 року скаржник подав заяву
про перегляд цієї ухвали з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 жовтня 2012
року у справі про визнання постанови
незаконною, визнання дій та
бездіяльності неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії, якою
відкрито касаційне провадження у
справі;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 грудня 2012 року у справі про
скасування постанов про відмову у
відкритті виконавчого провадження,
якою ухвалу суду апеляційної інстанції
про часткове задоволення скарги
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2013 року у справі за
скаргою на рішення та бездіяльність
посадових осіб органів державної
виконавчої служби щодо невжиття
заходів по збереженню описаного майна,
бездіяльності щодо опису майна,
відсутністю контролю за своєчасністю,
правильністю і повнотою виконання
судового рішення державним виконавцем,
якою ухвалу суду апеляційної інстанції
про часткове задоволення скарги
залишено без змін;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 березня 2014
року у справі про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії, відшкодування шкоди, якою відкрито
касаційне провадження у справі;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 червня 2012 року у справі про
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди, якою рішення суду
апеляційної інстанції про часткове
задоволення позову залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року у справі про
стягнення заборгованості по аліментам,
неустойки (пені), якою рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду в частині позовних
вимог про стягнення неустойки (пені)
скасовано, а справу в цій частині
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції, в іншій частині
судові рішення залишені без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 вересня 2012 року у справі
про зміну розміру аліментів та
стягнення заборгованості по аліментах,
якою рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду скасовано, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 липня 2013 року у справі про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів, якою рішення суду
апеляційної інстанції скасовано, а
рішення суду першої інстанції про
задоволення позову залишено в силі.

На обґрунтування заяви про перегляд
судового рішення заявник посилається
на ті обставини, що судом касаційної
інстанції при вирішенні подібних
спорів неоднаково застосовані ст. 55
Конституції України, ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції, про перегляд якої подана
заява, вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
державний виконавець під час вчинення
виконавчих дій діяв відповідно до
вимог чинного законодавства, не
порушував права та свободи заявника,
вживав заходи для виконання судового
рішення, тому підстави для задоволення
скарги відсутні.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції від 24 квітня 2013 року, на яку
посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками
апеляційного суду про те, що є підстави
для визнання дій та рішень посадових
осіб виконавчої служби неправомірними,
оскільки державний виконавець провів
неповний опис всього майна боржника, що
знаходилось в приміщенні, що є його
власністю, не склав акт речей, що
знаходились у цьому приміщенні, а
начальник відділу не вчинив жодної дії
для того, щоб усунути недоліки в
діяльності державного виконавця.

З наведеного видно, що судами при
вирішенні подібних спорів встановлені
різні обставини справ та їм надана
відповідна оцінка, тому неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень, не відбулось.

Ухвали суду касаційної інстанції від 15
жовтня 2012 року та від 17
березня 2014 року, на які посилається
заявник, як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
постановлені на підставі норм
процесуального права, оскільки ними
відкрито касаційне провадження у
справі, і норми матеріального права при
цьому судом не застосовувались, тому
посилання на ці судові рішення є
безпідставним.

Зі змісту ухвал суду касаційної
інстанції від 31 липня 2013 року,
19 вересня 2012 року, 12 лютого 2014 року, 13
червня 2012 року вбачається, що вони
постановлені у справах про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів, про зміну розміру аліментів
та стягнення заборгованості по
аліментам, про стягнення неустойки
(пені), про відшкодування матеріальних
збитків та моральної шкоди, тоді як
судові рішення, про перегляд яких
подана заява, постановлені у справі за
скаргою на дії відділу державної
виконавчої служби, тому в цих випадках
правовідносини, що склалися між
сторонами, не є подібними і неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права в даному випадку
відсутнє.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції від 19 грудня 2012 року, на яку
посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції, скасовуючи ухвалу суду
апеляційної інстанції та направляючи
справу на новий розгляд, виходив з того,
що судом апеляційної інстанції неповно
з'ясовані усі обставини справи, отже
судом апеляційної інстанції порушені
норми процесуального права, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

При цьому судом касаційної інстанції
не застосовувались норми
матеріального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку
про те, що наведені заявником доводи не
містять ознаки, які згідно з вимогами
статті 355 ЦПК України є підставою для
перегляду судового рішення суду
касаційної інстанції, тому у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за скаргою ОСОБА_6
на дії відділу Державної виконавчої
служби Броварського міськрайонного
управління юстиції у Київській
області, за заявою ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 липня 2014 року -
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:О.М. Ситнік О.П. Касьян
С.О. Карпенко В.А. Нагорняк С.П. Штелик