РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №521/21581/13-ц

№ пр. 2/521/2257/14

28 жовтня 2014 року

Малиновський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого судді -
Тополевої Ю.В.

за участю секретаря - Борисової
Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання правочину нікчемним,
витребування з чужого незаконного
володіння та скасування записів про
реєстрацію права власності, та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання добросовісним
набувачем та визнання правочину
дійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про встановлення нікчемності
правочину. В подальшому позивач
звернулась з відповідними вимогами й
до ОСОБА_3. Остаточно ОСОБА_1 просила суд
визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 нікчемним правочином,
витребувати з чужого незаконного
володіння ОСОБА_3 спірну квартиру та
скасувати записи про реєстрацію права
власності на спірну квартиру за ОСОБА_2
та ОСОБА_3 В обґрунтування позову
ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла мати позивача - ОСОБА_4, якій на
праві власності належала квартира
АДРЕСА_1. ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею
ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина, яка складається із
зазначеної квартири. В вересні 2012 року
позивач дізналась про те, що 21 червня 2013
року зазначену квартиру було відчужено
за договором купівлі-продажу від імені
померлої ОСОБА_4 Покупцем в договорі
купівлі-продажу квартири виступав
ОСОБА_2 31 жовтня 2013 року Малиновським
районним судом м. Одеси ухвалено
рішення, яким ОСОБА_1 надано додатковий
строк для подання заяви про прийняття
спадщини після смерті матері - ОСОБА_4
Позивач звернулась до нотаріальної
контори та прийняла спадщину. 30.08.2013
року право власності на спірну
квартиру перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_3
на підставі договору купівлі-продажу.

26 травня 2014 року відповідач ОСОБА_3
звернувся до позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з зустрічним позовом про визнання
ОСОБА_3 добросовісним набувачем
квартири АДРЕСА_1 та визнання правочину
чинним. Зустрічний позов обґрунтований
такими обставинами. В червні 2013 року
ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_2 яка
залишилась йому у спадщину. На отримані
гроші ОСОБА_3 вирішив придбати своїй
доньці квартиру, та 30.08.2013 року між ним
та ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Через деякий час ОСОБА_3 дізнався про
те, що вказана квартира раніше належала
ОСОБА_4 та була відчужена ОСОБА_2 від
імені ОСОБА_4 вже після її смерті.
24.10.2013 року з цього приводу відкрито
кримінальне провадження, в якому
ОСОБА_3 визнано потерпілим.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позов та просив
його задовольнити, проти зустрічного
позову заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
в судовому засіданні заперечували
проти позову, подали письмові
заперечення, зазначивши, що правочин,
вчинений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
відповідає всім нормам ЦК України,
підтримали свій зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово
викликався в судове засідання, жодного
разу не з'явився, про причини неявки
суд не повідомив, заяву про розгляд
справи за його відсутністю до суду не
подав.

Суд, вивчивши первісну та зустрічну
позовну заяви, заслухавши пояснення
сторін, допитавши свідка, дослідивши
матеріали справи, вивчивши
нормативно-правові акти, які регулюють
спірні правовідносини,
проаналізувавши і оцінивши докази в їх
сукупності вважає, що позов ОСОБА_1
належить задовольнити частково,
зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити
неможливо.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим Відділом ЗАГС
Сосновського райвиконкому м. Черкаси 16
червня 1989 року.

Зміна прізвища позивача з «Перевера»
на «Фьодорова» підтверджується
свідоцтвом про шлюб, укладеним між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 24.11.2012 року,
виданим Будинком цивільних обрядів
Гомельського міськвиконкому, про що
зроблено запис про укладення шлюбу №
1032.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, про що
21 лютого 2012 року Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану у
місті Одесі Одеського міського
управління юстиції складено
відповідний актовий запис № 1857.

Судом встановлено, що при житті ОСОБА_4
на праві власності належала квартира
АДРЕСА_1, яка була придбана ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу від
25 лютого 1992 року. Право власності
ОСОБА_4 на вказану квартиру було
зареєстровано 30 квітня 1992 року в
Одеському міжміському бюро технічної
інвентаризації № 636 стор. 128 кн. 62доп.

31 жовтня 2013 року рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
ОСОБА_1 визначено додатковий
тримісячний строк для прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_4

Як вбачається із листа приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 від 28.10.2014
року за № 299/01-16 ОСОБА_1, 16.12.2013 року
подала заяву про прийняття спадщини
після смерті матері ОСОБА_4 Однак у
видачі свідоцтва про право на спадщину
ОСОБА_1 було відмовлено в зв'язку із тим,
що згідно з даними Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
вбачається, що спадкове майно, а саме
квартира АДРЕСА_1 відчужена за
договором купівлі-продажу 21.06.2013 року
та 30.08.2012 року.

21 червня 2013 року було укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
ОСОБА_4 передає у власність, а ОСОБА_2
приймає у власність квартиру АДРЕСА_1.
Вказаний договір посвідчено приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 та
зареєстровано в реєстрі за № 1255.

Судом встановлено, що відчуження
спірної квартири від імені ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 сталося після смерті
самої ОСОБА_4

30 серпня 2013 року було укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
ОСОБА_2 передав у власність, а ОСОБА_3
прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1.
Вказаний договір посвідчено приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 та
зареєстровано в реєстрі за № 1229.

30 серпня 2014 року відбулася державна
реєстрація право власності ОСОБА_3 на
вказану квартиру, що підтверджується
інформаційною довідкою з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
щодо об'єкта нерухомого майна № 18959312
від 13.03.2014 року.

В судовому засіданні сторонами визнано
факт відкриття кримінального
провадження щодо ОСОБА_2, якого в
теперішній час оголошено в розшук. І
ОСОБА_1, і ОСОБА_3 в зазначеному
кримінальному провадженні визнано
потерпілими.

Надаючи оцінку виниклим між сторонами
правовідносинами та надаючи їм правову
кваліфікацію суд вважає, що вони
регулюються Главами 16, 29 ЦК України, так
як правовідносини виникли в зв'язку із
недодержанням сторонами при вчиненні
правочину вимог закону та захистом
права власності.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні вимог
щодо визнання правочину, вчиненому від
імені померлої ОСОБА_4 нікчемним, суд
керується наступним.

Як вбачається із змісту ст. 215 ЦК
України, необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом та оспорювані -
якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом.

При проведенні правового аналізу
договору купівлі-продажу від 21 червня
2013 року, укладеного від імені померлої
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, суд дійшов до
висновку, що вказаний правочин є
оспорюваним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Разом із цим, ч. 2 ст. 203
ЦК України передбачено, що особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Разом із цим, судом
встановлено, що на момент укладення та
посвідчення договору ОСОБА_4 померла.

При таких обставинах, суд вважає, що
вказаний договір є недійсним, однак,
виходячи із принципу диспозитивності
цивільного судочинства суд розглядає
справу не інакше як за зверненням
фізичної особи, в межах заявлених вимог
та не може в резолютивній частині
рішення вказати на недійсність
правочину.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про
витребування від ОСОБА_3 спірної
квартири, суд вважає, що ОСОБА_11 обрано
належний спосіб захисту свого
порушеного права шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача ОСОБА_3

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Задовольняючи позов, суд також вважає,
що у ОСОБА_1, згідно зі ст. 1268 ЦК
України, яка у встановленому законом
порядку прийняла спадщину, право
володіння та користування спірною
квартирою виникло з часу відкриття
спадщини, тобто з дня смерті ОСОБА_4, та
вона може захищати свої порушені права
відповідно до глави 29 ЦК України.

Разом із цим, відмовляючи ОСОБА_1 в
задоволенні позову в частині
скасування записів про реєстрацію
права власності на спірну квартиру за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд зазначає, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень є
компетенцією органів, визначених
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та Постановою
КМУ від 17 жовтня 2013 р. № 868 «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме».

Позивачем не було заявлено вимог до
відповідних органів державної
реєстрації прав на нерухоме майно, що й
унеможливлює задоволення цієї частини
позовних вимог. Разом із цим, суд,
відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України
вважає за необхідне визначити порядок
виконання рішення, яке буде підставою
для органів державної реєстрації прав
на нерухоме майно здійснити скасування
запису про реєстрацію права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Що стосується скасування запису про
реєстрацію права власності за ОСОБА_2,
то суд наголошує на тому, що відповідно
до наданої представником позивача
інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
щодо об'єкта нерухомого майна від 13.03.2014
року єдиним записом про право
власності на спірну квартиру є запис
про право власності ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання ОСОБА_3 добросовісним
набувачем та визнання правочину
дійсним суд керувався наступним.

Добросовісність набуття - це не предмет
позову, а одна з обставин, що має
значення для справи, яка підлягає
доказуванню. У зв'язку з цим не
підлягають розгляду позовні вимоги про
визнання набувача майна добросовісним,
оскільки відповідно до ст. 338 ЦК питання
добросовісності набуття майна є одним
із фактів, що має значення для
вирішення справи і встановлюється
судом відповідно до ст. 214 ЦПК (про це
зазначено в рішенні Верховного Суду
України від 19 січня 2011 р. у справі №
6-13839св10).

Як вбачається з матеріалів справи,
право власності на спірну квартиру
ОСОБА_3 набув 30 серпня 2013 року на
підставі договору купівлі-продажу,
який було посвідчено нотаріально та
зареєстровано, в установленому законом
порядку. При таких обставинах суд
вважає, що ОСОБА_3 є добросовісним
набувачем спірної квартири.

Вимоги ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
30.08.2013 року дійсним також не підлягають
задоволенню в зв'язку із тим, що
відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Питання про визнання договору
купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 недійсним ніким із сторін не
порушувалось, в зв'язку із чим і діє
презумпція правомірності вказаного
правочину, що і є підставою у відмові в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Судові витрати при вирішенні спору
розподілені судом відповідно до вимог
ст. 88 ЦПК України, частиною першої якої
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Із матеріалів справи вбачається, що в
ході розгляду справи ОСОБА_1 було
сплачено судового збору на загальну
суму 1431 грн. (квитанція № 80023863 від 24.12.2013
р. - 229 грн. 40 коп. - за подання позову
немайнового характеру; квитанція №
80025969 від 24.01.2014 р. - 958 грн. - за подання
позову майнового характеру; квитанція
№ 80029366 від 05.03.2014 р. - 121 грн. 80 коп. - заява
про забезпечення доказів; квитанція №
80025969 від 20.03.2014 р. - 121 грн. 80 коп. - заява
про забезпечення позову).

Судом задоволено вимоги ОСОБА_1
майнового характеру, пред'явлені до
ОСОБА_3, за які було сплачено судовий
збір на суму 958 грн., в зв'язку із чим
судовий збір за подання заяв про
забезпечення позову та про
забезпечення доказів також повинні
бути стягнуті з ОСОБА_3 ( 958 грн. + 121.80 +
121,80 = 1201 грн. 60 коп.).

Керуючись ст. ст. 203, 204, 215, 328, 330, 388, 1268 ЦК
України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 79, 80, 88, 212-215, 217
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання правочину
нікчемним, витребування з чужого
незаконного володіння та скасування
записів про реєстрацію права власності
- задовольнити частково.

Витребувати із чужого незаконного
володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1

В іншій частині позову - відмовити.

Визначити порядок виконання рішення,
відповідно до якого рішення є
підставою для скасування у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
запису про реєстрацію права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 1201 грн. 60 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання добросовісним
набувачем та визнання правочину
дійсним - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
Ю.В. Тополева