Справа № 473/3098/14-ц
У Х В А Л А

іменем України

"27" жовтня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої -
судді Лузан Л.В., при секретарі судового
засідання – Прутян І.С.,

за участю: представника ВДВС
Вознесенського МРУЮ - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вознесенську
Миколаївської області скаргу ОСОБА_2 на
постанову головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Вознесенського
міськрайонного управління юстиції
Миколаївської області про відмову у
відкритті виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду зі скаргою на постанову
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції Миколаївської
області (далі ВДВС Вознесенського МРУЮ)
про відмову у відкритті виконавчого
провадження.

В обґрунтування скарги зазначено,
що рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 31.07.2014 року з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 стягнуто матеріальні
збитки в розмірі 50 000 грн. 00 коп.,
компенсацію моральної (немайнової)
шкоди в розмірі 1 000 грн. 00 коп., а всього
51 000 грн. 00 коп.

На підставі вищевказаного рішення
20.08.2014 року видано виконавчий лист, з
яким заявник звернувся до ВДВС
Вознесенського МРУЮ з метою
примусового виконання рішення суду.

Проте, постановою головного
державного виконавця ВДВС
Вознесенського МРУЮ ОСОБА_4 від 02.10.2014
року у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
вищевказаного рішення суду було
відмовлено. Підставою відмови було те,
що обумовлений виконавчий лист не
відповідає вимогам вказаного Закону,
зокрема, ст. 18, а саме не зазначений
ідентифікаційний номер боржника.

Не погоджуючись з обумовленою
постановою, заявник просив визнати
останню неправомірною та скасувати,
а також зобов'язати державного
виконавця ВДВС Вознесенського МРУЮ
відкрити виконавче провадження з
примусового виконання рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 31.07.2014 року.

В судове засідання заявник не
з’явився. Згідно заяви, що надійшла на
адресу суду, скаргу підтримав, просив
її задовольнити та розглянути за його
відсутності.

Представник ВДВС Вознесенського
МРУЮ в судовому засіданні заперечував
проти задоволення скарги, посилаючись
на те, що державний виконавець в своїй
діяльності керується виключно Законом
України «Про виконавче провадження»,
ст. 18 якого передбачено обов’язкове
зазначення ідентифікаційного номеру
боржника, відсутність якого є
підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження.

Боржник ОСОБА_3 відбуває покарання в
місцях позбавлення волі. Судом про
розгляд скарги повідомлявся належним
чином, свою позицію з приводу скарги
ОСОБА_2 суду не повідомив.

Дослідивши матеріали скарги,
матеріали цивільної справи за
№473/3098/14-ц за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальних
збитків та моральної шкоди, завданих
злочином, суд прийшов до наступного.

Зокрема, судом встановлено, що
рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 31.07.2014 року з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 стягнуто матеріальні
збитки в розмірі 50 000 грн. 00 коп.,
компенсацію моральної (немайнової)
шкоди в розмірі 1 000 грн. 00 коп., а всього
51 000 грн. 00 коп.

На підставі вищевказаного рішення
20.08.2014 року був виданий виконавчий лист
та пред’явлений стягувачем для
примусового виконання до ВДВС
Вознесенського МРУЮ Миколаївської
області.

Проте, старшим державним виконавцем
Кірєєвим К.Е. 02.10.2014 року винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження за виконавчим
листом, оскільки в порушення ст. 18
Закону України «Про виконавче
провадження», останній не містив
відомостей щодо ідентифікаційного
номера боржника.

Разом з тим, як вбачається з
матеріалів справи, відомості щодо
індивідуального ідентифікаційного
номера боржника на час розгляду справи
відсутні. При цьому, отримання
вказаних відомостей чинний Цивільний
процесуальний кодекс України не
відносить до обов'язку суду з
врахуванням принципу змагальності та
диспозитивності цивільного
судочинства. Також не покладений
зазначений обов’язок на позивача при
зверненні з відповідним позовом до
суду.

Водночас, за винятком відсутності
в ньому обумовлених відомостей,
вищевказаний виконавчий лист повністю
відповідає вимогам ст.18 Закону України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст.13, ч.1 ст. 55,
ч. 5 ст.124, п.9 ч. 3 ст.129 Конституції
України держава забезпечує захист прав
усіх суб’єктів права власності і
господарювання; усі суб’єкти права
власності рівні перед законом; права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом; судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов’язковими до виконання на всій її
території; обов’язковість рішень суду
є однією з основних засад судочинства.

Згідно ст.14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Виконання судового рішення є
невід’ємною складовою права кожного
на судовий захист і охоплює, зокрема,
законодавчо визначений комплекс дій,
спрямованих на захист і відновлення
порушених прав, свобод, законних
інтересів фізичних та юридичних осіб,
суспільства, держави; невиконання
судового рішення загрожує сутності
права на справедливий розгляд судом
(рішення Конституційного Суду України
від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, від 25.04.2012
року № 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист
є конституційною гарантією прав і
свобод людини і громадянина, а
обов’язкове виконання судових рішень -
складовою права на справедливий
судовий захист.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі –
Закону) виконавче провадження - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у ньому, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до
законів України, а також рішеннями, що
підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених Законом (ст. ст.
2, 17 Закону).

Частина 1 ст. 18 Закону містить
вимоги до виконавчого документа, у
якому зокрема має бути зазначено й
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника (фізичної особи). Відповідно
до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі
невідповідності змісту виконавчого
листа вимогам ст. 18 державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження.

Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону
надає право державному виконавцю при
здійсненні виконавчого провадження з
метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі й
конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому
листі ідентифікаційного номера
боржника не є підставою для відмови
державним виконавцем у відкритті
виконавчого провадження.

Така правова позиція
висловлена Верховним Судом
України в постанові від 25
червня 2014 року у справі № 6-62цс/14,
яка є обов'язковою для застосування
у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК
України у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Таким чином, враховуючи
вищенаведене, висновок старшого
державного виконавця про відмову
в відкритті виконавчого провадження
не ґрунтується на законі, тому скарга
ОСОБА_2 на постанову головного
державного виконавця ВДВС
Вознесенського МРУЮ Миколаївської
області про відмову у відкритті
виконавчого провадження підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209-210, 383-387 ЦПК
України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на постанову
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції Миколаївської
області про відмову у відкритті
виконавчого провадження -
задовольнити.

Постанову старшого державного
виконавця державної виконавчої служби
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції Миколаївської
області ОСОБА_4 від 02.10.2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження за виконавчим листом №
473/3098, виданим Вознесенським
міськрайонним судом Миколаївської
області по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних
збитків, компенсації моральної
(немайнової) шкоди, завданих злочином -
визнати неправомірною та скасувати.

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Вознесенського
міськрайонного управління юстиції
Миколаївської області прийняти до
провадження та відкрити виконавче
провадження про примусове виконання
виконавчого листа № 473/3098, виданого
Вознесенським міськрайонним судом
Миколаївської області по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальних збитків,
компенсації моральної (немайнової)
шкоди, завданих злочином.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Вознесенський міськрайонний суд
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Л.В.Лузан