НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі: головуючого судді
Дубовенко І.Г.,

при секретареві
Литвиновій У.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2.,

представника відповідача ОСОБА_3
ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Виконавчого комітету Новомосковської
міської ради, треті особи: Відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану по м.Новомосковську
реєстраційної служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції у
Дніпропетровській області, ОСОБА_5, про
встановлення факту батьківства,
визнання рішення, державного акту та
свідоцтва недійсними, визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом та за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом
який в подальшому уточнила до ОСОБА_3,
Виконавчого комітету Новомосковської
міської ради, треті особи: Відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану по м.Новомосковську
реєстраційної служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції у
Дніпропетровській області, ОСОБА_5, про
встановлення факту батьківства,
визнання рішення, державного акту та
свідоцтва недійсними, визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом та за законом. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що з 1959 року її батьки ОСОБА_6
та батько ОСОБА_7 проживали без
реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася вона, у
зв'язку з тим, що її батько ОСОБА_7
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, в її свідоцтві про народження
відомостей про батька ОСОБА_7 не має, а
внесено відомості зі слів її матері. В
1967 році її батьки переїхали до
власноруч побудованої батьками
літньої кухні за адресою: АДРЕСА_2 в
якій проживали, доки не побудували
юудинок. 28 жовтня 1985 року на підставі
рішення виконкому Новомосковської
міської ради № 463 від 13.09.1985 року батьки
отримали свідоцтво про право особистої
власності на жилий будинок, в якому
вони втрьох проживали до її заміжжя. 21
січня 1976 року її батько ОСОБА_7 склав
заповіт на будинок на її ім'я,
зазначивши в заповіті, що вона його
дочка. Вона з самого дитинства знала, що
її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, знала що
у ОСОБА_8 до життя з її матір'ю була
дружина і що й нього від першого шлюбу є
двоє синів ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Однак
після переїзду до її матері він з ними
не спілкувався, виплачував аліменти.
Колишня дружина дала йому розлучення
лише у 1974 році, а тому шлюб був
розірваний лише 20.08.1974 року. 24 грудня 1994
року вона уклала шлюб з ОСОБА_11, а 08
лютого 1994 року зареєструвалася за
місцем проживання чоловіка: АДРЕСА_3 та
переїхала до нього проживати. Її батьки
залишилися проживати у спільному
будинку, де і померли: мати ІНФОРМАЦІЯ_3
року, а батько - ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Після
смерті матері - вона та її син оформили
спадщину по 1/4 частині будинку по
АДРЕСА_2 в м.Новомосковськ
Дніпропетровської області. Після
смерті батька вон7а звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини за заповітом, однак
її було повідомлено про те, що
неможливо видати свідоцтво у зв'язку з
тим, що документів, що підтверджують її
родство з померлим ОСОБА_7 відсутні.
Крім того їй стало відомо, що батько у
1997 році оформив право власності на
земельну ділянку за цією адресою лише
на себе. Враховуючи вищенаведене, а
також те, що іншим чином ніж рішенням
суду вона встановити факт того, що
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є
її батьком не може - вона вимушена
звернутися до суду із зазначеним
позовом, в якому посилаючись на вимоги
ст..ст. 53 КпШС України, 128, 130 СК України,
ст.ст. 6, 10, 17, 23, 30, 43, 44 ЗК України в
редакції 1990 року, ст.. 152 ЗК України,
ст.ст. 392, 1217, 1223, 1245, 1261, 1278 1301 ЦК України
просила:

- Встановити факт, що має юридичне
значення, а саме, що ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
року є батьком дитини ОСОБА_1,
народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6;

- Зобов'язати Відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
внести відповідні зміни у свідоцтво
про її народження;

- Визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Новомосковської міської ради народних
депутатів № 273 від 26.03.1997 року «Про
передачу у приватну власність
земельних ділянок громадянам міста» в
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_7 земельної ділянки по АДРЕСА_6 в
м.Новомосковську Дніпропетровської
області, площею 1000 кв.м.;

- Визнати недійсним державний акт
на право приватної власності на землю
серії ДП без номеру, виданий ОСОБА_7 27
травня 1997 року на земельну ділянку по
АДРЕСА_6 в м.Новомосковську
Дніпропетровської області, площею 1000
кв.м.;

- Визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом, видане 11
грудня 2012 року державним нотаріусом
Новомосковської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області на ім'я
ОСОБА_3 на 2/3 частини земельної ділянки
по АДРЕСА_6 в м.Новомосковську
Дніпропетровської області;

- Визнати за нею право власності на
1/2 частину житлового будинку,
розташованого за адресою: по АДРЕСА_6 в
м.Новомосковську Дніпропетровської
області в порядку спадкування за
заповітом після смерті батька ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року;

- Визнати за нею право власності на
1/3 частину грошових внесків з належними
до них відсотками, компенсаціями та
індексаціями за рахунками в ПАТ
«Державний ощадний банк України», та
карткового рахунку в Філії «Відділення
ПАТ «Акціонерний Комерційний
Промислово-інвестиційний банк» в
м.Дніпропетровськ», в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4
року.

Під час підготовчого судового
засідання за клопотаннями сторін
витребовувалися докази, після
надходження яких вносилися зміни до
позову. Крім того, судом роз'яснювалося
позивачу та її представнику вимоги ст..
143 ЦПК України в ході судового розгляду
справи по суті, у зв'язку з тим, що
відповідачем не визнаються вимоги
позивача щодо встановлення факту, що
ОСОБА_7 є її батьком, які відмовилися
від заявлення клопотання та проведення
відповідної експертизи; зазначивши про
те, що матеріали справи та показання
свідків достатньо містять відомостей
щодо зазначених обставин.

В судовому засіданні позивач в повному
обсязі підтримала свої позовні вимоги
та, посилаючись на ті ж підстави,
просила суд задовольнити їх в повному
обсязі. Пояснила, що спадщину після
смерті матері ОСОБА_6 на частину
будинку по АДРЕСА_2 в м.Новомосковську
фона оформляла у 1999 році. У 2002 році при
зверненні до виконавчого комітету
міськради їй стало відомо, що ОСОБА_7
оформив право власності на земельну
ділянку під цим будинком лише на себе
одного, у зв'язку з чим свідоцтва про
право на спадщину на земельну ділянку
під будинком вона з сином не отримали.

Представник позивача також підтримав
позовні вимоги позивача та,
посилаючись на ті ж підстави, просив
суд задовольнити їх в повному обсязі.
Зазначив, що у зв'язку з тим, що позивач
народилася до набрання чинності КЗпШС
УСРСР, то до правовідносин щодо
встановлення батьківства регулюються
КЗпШС УСРСР. Вважає, що те, що в заповіті
ОСОБА_7 зазначив, що він залишає у
спадок будинок дочці ОСОБА_1 - є
достатнім доказом того, що вона є його
біологічною дочкою.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
позивача не визнав, зазначив, що дійсно
його батько мешкав з матір'ю позивача,
однак його батько ніколи не говорив, що
позивач є його дочкою. Позов вважає
необґрунтованим та таким, що не
підлягає здоволенню Підтримав заяву
свого представник про застосування
строків позовної давності до вимог
позивача про визнання рішення
виконкому недійсним та скасування
державного акту на землю.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги
позивача не визнала, зазначивши, що
обраний позивачем спосіб захисту її
прав не правильний, її вимоги щодо
встановлення батьківства можливо
вирішувати лише в позовному
провадженні не щодо встановлення
факту, а про визнання батьківства. В той
же час вважає, що позивачем не надано
суду належних доказів того, що вона є
дочкою померлого ОСОБА_7 А тому в
задоволенні вимог щодо встановлення
факту її юродства з померлим належить
відмовити. Щодо визнання за нею права
власності в порядку спадкування за
заповітом - просила відмовити, тому як
заповіт був скасований самим ОСОБА_7
Щодо вимог про визнання недійсним
рішення виконкому про передачу у
власність земельної ділянки під
будинком по АДРЕСА_2 в м.Новомосковську
ОСОБА_7 та скасування державного акту
на землю, виданого на підставі цього
рішення - просила відмовити,
застосувавши до цих вимог строк
позовної давності.

Представник відповідача Виконкому
Новомосковської міської ради в судове
засіданні не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Третя особа - ОСОБА_5 пояснив, що він є
сином ОСОБА_7, після смерті якого він
відмовився від прийняття спадщини
після батька на користь відповідача -
свого брата. Позивач не є дочкою його
батька, позов вважає необґрунтованим
та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи Відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану по м.Новомосковську
реєстраційної служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції у
Дніпропетровській області в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений судом, про причини неявки
суд не повідомив.

Також в судовому засіданні були
допитані ряд свідків:

- свідок ОСОБА_15 будучи допитаною в
судовому засіданні пояснила, що вона
знала ОСОБА_7 років 10 до його смерті,
тому як проживала поряд з ним. Він був
замкнутою людиною, позивача він ніколи
за життя не визнавав своєю дочкою. Ні
позивача ні відповідача, як і ОСОБА_5 -
ОСОБА_7 не пускав до себе;

- свідок ОСОБА_16, будучи допитаним в
судовому засіданні пояснив, що він знав
ОСОБА_7 з дитинства. ОСОБА_7 кинув свою
дружину з двома дітьми у 1959 році та став
жити однією сім'єю з ОСОБА_6 по АДРЕСА_1.
Чи є ОСОБА_7 біологічним батьком
позивача сказати не може, він йому
такого не говорив;

- свідок ОСОБА_17, будучи допитаною в
судовому засіданні пояснила, що у 1958
році вона вийшла заміж за ОСОБА_16, який
дружив з ОСОБА_7 Так вона познайомилася
з ОСОБА_6, яка на той час була вагітна,
вона вважала, що ОСОБА_6 вагітна від
ОСОБА_7, однак вона їй цього не говорила.
Вони мешкали з батьками ОСОБА_6 по
АДРЕСА_1. ОСОБА_7 сприймав позивача як
дочку, виховував її. Через де-який час
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переїхали в літню
кухню по АДРЕСА_2 в м.Новомосковську, де
побудували разом будинок, в якому
прожили до смерті.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх
представників, третьої особи та
свідків, приходить до висновку проте,
що в задоволенні позовних вимог
позивача необхідно відмовити, за
наступних підстав, а саме:

В судовому засіданні встановлено, що
позивач є дочкою ОСОБА_6, відомості про
батька, як в свідоцтві про її
народження, так і в записі акту про її
народження за № 62 від 26 січня 1961 року -
відсутні (а.с. 10, 11, 117).

ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року -
проживав однією сім'ю з ОСОБА_6 -
зазначені обставини не оспорюються
сторонами, а тому відповідно до вимог
ст.. 61 ЦПК України - не підлягають
доказуванню.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на на підставі
свідоцтва про право особистої
власності належав по 1/2 частині
житловий будинок по АДРЕСА_2
Дніпропетровської області (а.с. 85), який
вони побудували спільно (а.с. 126-139).

Після смерті ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, згідно свідоцтва про
право на спадщину від 12 лютого 1999 року
позивачу та ОСОБА_18 - видано свідоцтво
про право на спадщину по 1/4 частині
будинку по АДРЕСА_2 Дніпропетровської
області (а.с. 140).

21 січня 1976 року ОСОБА_7 було складено
заповіт, за яким на випадок його смерті
жилий будинок та надвірні побудови, що
знаходяться в АДРЕСА_2 - він заповідає
дочці ОСОБА_1 (а.м. 198).

Позивач звертається до суду з позовом
про встановлення факту, що ОСОБА_7 є її
батьком.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, що
неодноразово роз'яснювалося сторонам у
справі в ході судового розгляду.

Аналізуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що
позивачем не надано достатніх даних,
які б підтверджували те, що ОСОБА_7,
померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 року - є її
біологічним батьком; за життя ОСОБА_7
відповідних відомостей до актового
запису про її народження не вносив,
відповідного розпорядження не залишав,
наявність у заповіті слів щодо
залишення у спадок будинку дочці
ОСОБА_1 - не є належним доказом того, що
він був біологічним батьком позивача. А
тому в задоволенні позовних вимог щодо
встановлення факту того, що ОСОБА_7 є
батьком позивача, в проведенням
відповідних змін в актовому записі про
її народження - належить відмовити.

Вимоги позивача щодо визнання за нею
права власності на 1/2 частину будинку
по АДРЕСА_2 Дніпропетровської області,
в порядку спадкування за заповітом
також не підлягають задоволенню в
огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України -
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним,

неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу. Право на спадкування виникає у
день відкриття спадщини.

Відповідно до заяви від 11 листопада 1983
року ОСОБА_7 скасував свій заповіт за №
239 від 21 січня 1976 року в Новомосковській
державній нотаріальній конторі (а.с. 147).

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку, що в задоволенні позовних
вимог позивача щодо визнання за нею
права власності на 1/2 частину будинку
по АДРЕСА_2 Дніпропетровської області,
в порядку спадкування за заповітом є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Вимоги позивача щодо визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом, видане 11 грудня 2012 року
державним нотаріусом Новомосковської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області на ім'я
ОСОБА_3 - недійсним та визнання за нею
права власності на 1/3 частину грошових
внесків з належними до них відсотками,
компенсаціями та індексаціями за
рахунками в ПАТ «Державний ощадний
банк України», та карткового рахунку в
Філії «Відділення ПАТ «Акціонерний
Комерційний Промислово-інвестиційний
банк» в м.Дніпропетровськ», в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4
року - є похідними від вимог про
встановлення факту того, що ОСОБА_7 є її
батьком, а тому в їх задоволенні також
необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог позивача
щодо визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Новомосковської міської ради народних
депутатів № 273 від 26.03.1997 року «Про
передачу у приватну власність
земельних ділянок громадянам міста» в
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_7 земельної ділянки по АДРЕСА_6 в
м.Новомосковську Дніпропетровської
області, площею 1000 кв.м.; та визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю серії ДП
без номеру, виданого ОСОБА_7 27 травня 1997
року на земельну ділянку по АДРЕСА_6 в
м.Новомосковську Дніпропетровської
області, площею 1000 кв.м.; суд приходить
до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2
Дніпропетровської області на момент
прийняття рішення виконкомом
Новомосковської міської ради № 273 від
26.03.1997 року - належав на праві приватної
власності по 1/2 частині ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 (а.с. 126-139).

Відповідно до вимог ст.ст. 23 30 ЗК
України, в редакції 1990 року, яка діяла
на момент прийняття рішення виконкомом
- при переході права власності громадян
на жилий будинок і господарські
будівлі та споруди до кількості
власників, земельна ділянка переходить
у спільне користування власників цих
об'єктів. Право власності або право
користування землею посвідчується
державними актами.

Таким чином, рішення виконкому
Новомосковської міської ради № 273 від
26.03.1997 року, на підставі якого виданий
державний акт на землю на ім'я ОСОБА_7 -
прийняте всупереч вимогам ст..ст. 23, 30 ЗК
України, в редакції 1990 року.

Однак, представником відповідача в
судовому засіданні заявлено про
застосування строку позовної давності
на підставі чого просив відмовити в
задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 257, 267 ЦК
України - загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Особа, яка виконала зобов'язання після
спливу позовної давності, не має права
вимагати повернення виконаного, навіть
якщо вона у момент виконання не знала
про сплив позовної давності. Заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Позивач в судовому засіданні
зазначила, що про те, що ОСОБА_7 оформив
право власності на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_6 в м.Новомосковську
Дніпропетровської області, площею 1000
кв.м. та про наявність цього рішення
виконкому їй стало відомо у 2002 році,
після того, як фона оформила спадщину
після смерті матері.

Клопотань про поновлення строку
позовної давності позивачем та її
представником не подавалося.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку, що в задоволенні вимог
позивача щодо визнання незаконним та
скасування рішення виконавчого
комітету Новомосковської міської ради
народних депутатів № 273 від 26.03.1997 року
«Про передачу у приватну власність
земельних ділянок громадянам міста» в
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_7 земельної ділянки по АДРЕСА_6 в
м.Новомосковську Дніпропетровської
області, площею 1000 кв.м.; та визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю серії ДП
без номеру, виданого ОСОБА_7 27 травня 1997
року на земельну ділянку по АДРЕСА_6 в
м.Новомосковську Дніпропетровської
області, площею 1000 кв.м. - необхідно
відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 5-8, 10-11, 27, 31, 58-61, 88, 169, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Виконавчого комітету
Новомосковської міської ради, треті
особи: Відділ державної реєстрації
актів цивільного стану по
м.Новомосковську реєстраційної служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, ОСОБА_5, про
встановлення факту батьківства,
визнання рішення, державного акту та
свідоцтва недійсними, визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом та за законом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.Г.Дубовенко