Єдиний унікальний номер 205/7147/14-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
22 жовтня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
головуючого судді Остапенко Н.Г.
секретарі Шевцовій М.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання втратившею право
користування житловим приміщенням , -
ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
втратившею право користування
житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що на підставі
договору купівлі-продажу від 18 жовтня
2005 року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
йому належить житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано
в КП «ДМБТІ», реєстраційний №10273036.
В будинку зареєстрований син - ОСОБА_4
та його дружина - ОСОБА_2.
З серпня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2
припинили спільне проживання.
Відповідачка виїхала з житлового
будинку АДРЕСА_1 та проживає в іншому
28 лютого 2013 року рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська,
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - розірвано. В
даному рішенні встановлено, що
відповідачка ОСОБА_2 з грудня 2012 року
знаходиться у фактичних шлюбних
стосунках з іншим чоловіком та разом з
донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, спільно
проживає у квартирі іншого чоловіка.
В будинку немає особистого майна та
речей відповідачки, місце проживання
На підставі вищевикладеного позивач
просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням житлового будинку АДРЕСА_1
та стягнути судові витрати.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, про день та час розгляду
справи повідомлялася належним чином.
Зі згоди позивача, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням статті 224 ЦПК
України.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
свідків, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено,
що ОСОБА_1 є власником житлового
будинку АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 18.10.2005
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрованого в КП «ДМБТІ»
Дніпропетровської міської ради, /а.с.5,7/

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 10 грудня 2005 року
перебували у зареєстровану шлюбі, ,
рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 лютого 2013 року
шлюб між ними розірвано./а.с.10/

Станом на день розгляду справи,
відповідачка ОСОБА_2 є зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
копією паспорту відповідачки та
копією домової книги. (а.с.13,11-12).

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач в житловому будинку АДРЕСА_1
не проживає з грудня 2012 року, в будинку
відсутні її особисті речі, що знайшло
своє підтвердження в поясненнях
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі , що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа , щодо
якої встановлено ці обставини.

Факт, що ОСОБА_2 не проживає з грудня 2012
р. за адресою: АДРЕСА_1, також,
встановлено рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 лютого 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу, що набрало чинності 12
березня 2013 року./а.с.10/

Відповідно до ст. 41 Конституції
України право власності є непорушним.
Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

За змістом права власності,
визначеного ст. 317 ЦК України, право
власності - це право володіння,
користування і розпорядження майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України
власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

В силу ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Також, в силу ст. 6 вищезазначеного
Закону, громадянин України
зобов'язаний протягом десяти днів
після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання.

Відповідно ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Таким чином, розглядаючи даний спір в
межах заявлених вимог, оцінюючи
здобуті по справі докази щодо їх
належності, допустимості,
достовірності, а також достатності та
взаємності зв'язку у сукупності, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
реєстрація ОСОБА_2 у житловому будинку
АДРЕСА_1 порушує права позивача, як
власника, відповідачка за зазначеною
адресою не проживає з грудня 2012 року,
тобто понад один рік, а, отже є достатні
підстави для визнання її такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст. 72 Житлового
кодексу України, ст. ст. 15-16, 317, 319, 321, 391,
405 Цивільного кодексу України, ст. ст.
10-11, 59-60, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 224-226
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання втратившею право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3
втратившею право користування
житловим приміщенням житлового
будинку АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
Н.Г. Остапенко