Справа № 203/1905/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року
Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю : позивача – ОСОБА_1

представника позивача –
ОСОБА_2

відповідача – ОСОБА_3

представника відповідача –
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті
особи – приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10,
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
про визнання правочинів недійсними,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Кіровського районного суду у м.
Дніпропетровську з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи – приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10,
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
про визнання правочинів недійсними,
витребування майна з чужого
незаконного володіння (т.1 а.с.1,72-79)

Ухвалою суду від 300.05.2014 року до участі у
розгляді справи в якості
співвідповідача було притягнуто
ОСОБА_7С.(т.1 а.с.202)

Позивач у позовній заяві та його
представник у судовому засіданні в
обґрунтування позовних вимог, з
урахуванням уточнень, посилались на те,
що він є власником домоволодіння та
земельної ділянки площею 0,0430 га за
адресою: Дніпропетровська обл., м.
Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 165.
Позивач мешкає в вищезазначеному
будинку з 1981 зі своєю дружиною - ОСОБА_2
(1960 р.н.) і синами - ОСОБА_12 (1982 р.н.) та
ОСОБА_13 (1987 р.н.), з дня їх народження.
Починаючи з 2010 року, ОСОБА_5 намагався,
шляхом обману, шахрайськими діями та
насиллям змушував позивача
уповноважити його розпоряджатися
належною позивачеві власністю, а саме
вищезазначеним житловим будинком та
земельною ділянкою. В грудні 2013 року до
будинку позивача заселилися ОСОБА_14,
яка пояснила, що є власницею вказаного
будинку на підставі договору
купівлі-продажу укладеного з ОСОБА_6,
яка в свою чергу придбала вказаний
будинок та земельну ділянку у позивача.
Так, позивачу стало відомо, що без його
відома та фактичної згоди 29.07.2013 року
від його імені було надано довіреність
на ім’я ОСОБА_5 посвідчену приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
на підставі якої відповідач 31.07.2013 року
продав будинок та землю позивача
ОСОБА_6, тому позивач звернувся до суду
та просив визнати недійсною
довіреність від 29.07.2013 року, посвідчену
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстровану в реєстрі за №671, визнати
недійсними договори купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
за адресою: Дніпропетровська обл., м.
Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 165
укладені 31.07.2013 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, витребувати з чужого
незаконного володіння, а саме ОСОБА_3,
на користь позивача вказані житловий
будинок та земельну ділянку(т.1 а.с.95-103)

Відповідач та її представник у
судовому засіданні заперечували проти
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на те, що позовні вимоги
позивача не підтвердженні доказами, та
відповідач придбала вказаний будинок
відповідно до закону та є
добросовісним покупцем.

Треті особи свого представника у
судове засідання не направили, але
надали заяву з проханням розглядати
вказану цивільну справу без їх
участі(т.1 а.с.195, 204,228, т.2 а.с. 89, 169)

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 01.11.1996 року,
зареєстрованого у реєстрі за №2-3059
виданого державним нотаріусом П’ятої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_15 та на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 04.05.1999 року,
зареєстрованого у реєстрі за №2-3037
виданого державним нотаріусом П’ятої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_16 належало
домоволодіння № 165 по вул. Чичеріна у м.
Дніпропетровську та земельна ділянка
площею 0, 0430 га. кадастровий номер
:06:029:0028, що підтверджується
копіями свідоцтв, технічного паспорту
від 18.06.2010 року та державного акту(т.1
а.с. 18-20,55-58,111-115)

Встановлено, що станом на 29.04.2014 року в
будинку № 165 по вул. Чичеріна у м.
Дніпропетровську проживають та
зареєстровані: ОСОБА_1 (1959 р.н.), ОСОБА_2
(1960 р.н.), ОСОБА_12 (1982 р.н.) та ОСОБА_13 (1987
р.н.), що підтверджується копією домової
книги та довідкою квартального
комітету № 226, № 54 та № 99(т.1 а.с.21-25,27,110,
т.2 а.с.103)

Судом встановлено, що 12.05.2010 року ОСОБА_1
уповноважив ОСОБА_5 бути його
представником та видав довіреність
останньому з правом розпоряджатися
нерухомим майном позивача, яка була
посвідчена приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_17 та
зареєстрованою за № 2021. Дана
довіреність видана з правом передовіри
і дійсна по 12.05.2013 року, вказані
обставини підтверджується матеріалами
цивільної справи та не запереченням
даного факту позивачем (т.1 а.с.51)

Встановлено, що 11.03.2013 року ОСОБА_1 видав
довіреність на розпорядження його
майном на ім’я ОСОБА_5, ОСОБА_18 та
ОСОБА_19, яка була посвідчена приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_20
та зареєстрована за № 318. Вказана
довіреність була припинена нотаріусом
25.03.2013 року за заявою ОСОБА_1, що
підтверджується копією довіреності,
витягу та не запереченням даного факту
позивачем (т.1 а.с. 49-50, т.2
а.с.111-112)

Встановлено, що 17.06.2013 року ОСОБА_1
звернувся до Кіровського РВ ДМУ ГУМВС у
Дніпропетровській області з заявою про
те, що у 10.04.2013 року знаходячись за
місцем свого проживання за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1 він виявив відсутність
особистих документів та документів на
домоволодіння і земельну ділянку,
вказана заява була внесена до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0002805, що підтверджується копією
витягу. Вказане кримінальне
провадження було закрито постановою
слідчого від 27.06.2013 року оскільки
будучи допитаним 25.06.2013 року потерпілий
ОСОБА_1 просив закрити кримінальне
провадження та пояснив, що він не
втрачав документи, а передав їх на
зберігання ОСОБА_5 побоюючись, що їх
може викрасти його дружина ОСОБА_2,
вказані обставини підтверджуються
копією постанови та протоколу (т.1 а.с.
149-150, т.2 а.с. 193, т.3 а.с.10-18)

Судом встановлено, що 29.07.2013 року ОСОБА_1
уповноважив ОСОБА_5 бути його
представником та видав довіреність
останньому з правом розпоряджатися
належним позивачу житловим будинком та
земельною ділянкою за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 165, яка
була посвідчена приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 та
зареєстрованою за № 671, але за заявою
ОСОБА_1 дана довіреність 26.02.2014 року
була припинена зазначеним нотаріусом,
про що було внесено відомості до
Єдиного реєстру довіреностей(т.1 а.с.46-48)

Крім того, в довіреність від 29.07.2013 року
за заявою ОСОБА_1 було внесено
виправлення, а саме: в тексті
довіреності змінено серію та номер
Державного акту на право власності на
земельну ділянку с «ЯЖ № 019894» на «ЯМ №
833063» і змінено «без права
передоручення» на «з правом
передоручення повноважень третім
особам», що підтверджується копією
довіреності та заява, а також інших
документів на підставі яких видано
довіреність і внесено виправлення( т. 2
а.с. 170-183)

Встановлено, що 31.07.2013 року ОСОБА_21
діючий на підставі довіреності від
ОСОБА_5, який є представником ОСОБА_1 на
підставі довіреності посвідченої в
порядку передоручення приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
від 30.07.2013 року за № 686, уклав договори
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 165 з
ОСОБА_6, які були посвідчені приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
та зареєстровані за № 1180 та № 1185, що
підтверджується копією довіреності,
витягу, інформаційної довідки та
договору(т.1 а.с.231-233, 239

Судом встановлено, що 14.11.2013 року ОСОБА_1
звернувся до Кіровського РВ ДМУ ГУМВС у
Дніпропетровській області з заявою про
те, що у липні 2013 року знаходячись за
місцем свого проживання за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1 він виявив відсутність
свого паспорту громадянина України,
ІПН, заповіту та технічного паспорту на
домоволодіння, вказана заява була
внесена до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0004847, що
підтверджується копією витягу (т.1 а.с.
131, т.2 а.с. 195-196)

Також встановлено, що 07.12.2013 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу домоволодіння № 165 по
вул. Чичеріна у м. Дніпропетровську та
договір купівлі-продажу земельної
ділянки за тією ж адресою площею 0, 0430
га. кадастровий номер :06:029:0028, які
було посвідчені приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстровані за № 3300 та № 3301, що
підтверджується копіями вказаних
довіреностей та витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(т.1 а.с.42-45, 224-227)

Судом встановлено, що з 27.01.2014 року
ОСОБА_3 зареєстрована за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
довідкою адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС УДМС України в
Дніпропетровській області від 30.05.2014
року(т.1 а.с. 214)

24.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Кіровського РВ ДМУ ГУМВС у
Дніпропетровській області з заявою про
те, що 24.03.2014 року невстановлені особи
самовільно вчинили самоправні дії, що
виразились у виселенні позивача та
його дружини з їх будинку за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 165,
вказана заява була внесена до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000819, що підтверджується копією
витягу(т.1 а.с. 130)

24.06.2014 року кримінальні провадження №
0000819 та № 0004847 внесені до
ЄРДР за заявами ОСОБА_1 об’єднано в
одне кримінальне провадження та
присвоєно єдиний реєстраційний номер
№ 0004847. По вказаному провадженню
проводиться досудове розслідування.
(т.2 а.с. 43,45, 184-196)

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Цивільного Кодексу України (далі – ЦПК
України)

Згідно ч.1 ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє, а відповідно до ст.. 239
ЦК України правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Статтею 240 ЦК України передбачено, що
представник зобов'язаний вчиняти
правочин за наданими йому
повноваженнями особисто. Він може
передати своє повноваження частково
або в повному обсязі іншій особі, якщо
це встановлено договором або законом
між особою, яку представляють, і
представником, або якщо представник
був вимушений до цього з метою охорони
інтересів особи, яку він представляє.
Правочин, вчинений замісником, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.3 ст.. 249 ЦК України права
та обов'язки щодо третіх осіб, що
виникли внаслідок вчинення правочину
представником до того, як він довідався
або міг довідатися про скасування
довіреності, зберігають чинність для
особи, яка видала довіреність, та її
правонаступників.

Враховуючи те, що довіреність
відноситься до односторонніх
правочинів, до нього застосуються
відповідні положення про правочин.

Таким чином, ст. 203 ЦК України
передбачено загальні вимоги
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою —
третьою, п’ятою та шостою ст. 203 ЦК
України. Аналогічна позиція
міститься в абз.1 п. 8 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 6
листопада 2009 року за № X.

Крім того, суд виходить з того, що зміст
правочину становлять права та
обов’язки, про набуття, зміну або
припинення яких учасники правочину
домовилися. Зміст договору чи іншого
правочину закріплюється у його статтях
(пунктах). У ст. 203 ЦК, в якій визначено
основні критерії чинності правочину,
зазначено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. У
судовій практиці нерідко виникають
питання, чи застосовується зазначене
правило до актів іншого галузевого
спрямування, як-то: трудового,
сімейного, законодавства про соціальне
забезпечення. Більшість
нормативно-правових актів, зокрема ЦК,
мають комплексні положення, які
містять норми різних галузей права.
Відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і
наслідки недійсності правочину можуть
бути передбачені винятково законами.
Проте положення зазначених статей
необхідно застосовувати з урахуванням
ст. 4 ЦК. Виходячи з буквального
тлумачення норм статей 4 та 203 ЦК (435-15),
зміст правочину має відповідати: ЦК;
іншим законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК; актам Президента України у
випадках, встановлених Конституцією;
постановам Кабінету Міністрів України;
актам органів державної влади України,
органів влади ОСОБА_14, що видаються у
випадках і в межах, встановлених
Конституцією та законом. Таким чином,
враховуючи загальні принципи
цивільного права, правочини не повинні
суперечити положенням законів,
галузевих законодавчих актів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції. Згідно з ч. 1
ст. 215 ЦК недодержання сторонами або
стороною в момент вчинення правочину
вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6
ст. 203 ЦК, як правило, має наслідком
визнання правочину недійсним.

Згідно з ч 1 статті 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на
підставі таких доказів фактичні
обставини в контексті викладених норм
законодавства, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Суд при розгляді позовних вимог
позивача виходив з того, що у судовому
засіданні не знайшов підтвердження той
факт, що позивач надавав довіреності
від 12.05.2010 року, 11.03.2013 року та 29.07.2013 року
під примусом чи під впливом обману
зважаючи на наступне.

Матеріали даної цивільної справи
містять достатньо доказів того, що
ОСОБА_1 на протязі декількох років (з 2010
року) мав намір відчужити
домоволодіння яке належить йому на
праві власності та здійснював масу дій
направлену на його реалізацію.

Правочин може бути визнаний вчиненим
під впливом обману у випадку
навмисного цілеспрямованого введення
іншої сторони в оману щодо фактів, які
впливають на укладення правочину.
Ознакою обману, на відміну від помилки,
є умисел: особа знає про наявність чи
відсутність певних обставин і про те,
що друга сторона, якби вона володіла
цією інформацією, не вступила б у
правовідносини, невигідні для неї.
Обман також має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.
Правочин, здійснений під впливом
обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути
визнаний судом недійсним. Вбачається,
що саме позивач як сторона, яка діяла
під впливом обману, повинен довести
наявність умислу з боку відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких її введено в оману, і сам факт
обману. Варто враховувати, що обман
стосовно мотиву, тобто внутрішнього
спонукання особи до здійснення
правочину, не має істотного значення.
Крім того, відповідно до змісту ст. 230 ЦК
ця стаття не повинна поширюватись на
односторонні правочини, якими, зокрема,
є заповіт, довіреність, що було
підтверджено рішенням Верховного Суду
України від 19 липня 2006 р. у справі №
6-7182св06.

Щодо посилань позивача на примус з боку
відповідача та третіх осіб, то ці
твердження не підтверджуються жодним
належним та допустимим доказом,
спростовуються поясненнями самого
позивача в межах кримінального
провадження внесеного до ЄРДР під №
0002805 від 17.06.2013 року (т.3 а.с. 10-11, 13-18),
характером довготривалих відносин
позивача та відповідача ОСОБА_5 та
доказів їх спільних дій, щодо вирішення
проблемних стосунків між позивачем та
ОСОБА_2 (т. 3 а.с.1-5) Для визнання
правочину недійсним, через вчинення
його під впливом насильства або
погрози, необхідна наявність фізичного
або психічного впливу на особу з метою
спонукання до укладення правочину. При
цьому насильство розуміється як
заподіяння учасникові правочину
фізичних або душевних страждань з
метою примусити укласти правочин. Воно
повинне виражатися в незаконних, не
обов’язково злочинних, діях. На
відміну від насильства, погроза
полягає у здійсненні тільки
психічного, але не фізичного впливу, і
має місце за наявності як
неправомірних, так і правомірних дій.
Вона може бути підставою для визнання
правочину недійсним, коли через
обставини, які мали місце на момент
його вчинення, були підстави вважати,
що відмова учасника правочину від його
вчинення могла спричинити шкоду його
законним інтересам, але ОСОБА_1 не
доведено наявність вищезазначених
обставин.

Крім того, позивач у позовній заяві
зазначає, що довіреність від 29.07.2013
року посвідчена приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9
зареєстрована за № 671 була видана без
його відома та фактичної згоди, але у
судовому засіданні ним вже
зазначається, що він підписував
вказану довіреність та усвідомлено
надавав її ОСОБА_22, але без права
передоручення третім особам, що
свідчить про відсутність чіткої
позиції позивача та викликає сумнів в
правдивості його пояснень. В
подальшому також і спростувались
посилання позивача на неправомірність
дій нотаріуса та злочинну змову проти
нього що виразилась у внесенні
виправлень у вказану довіреність,
оскільки в матеріалах справи наявна
заява ОСОБА_1 в якій сам позивач ініціює
внесення виправлень (т.2 а.с.177) Суд
критично оцінює твердження позивача на
той факт, що він не підписував вказану
заяву, оскільки він сам не впевнений в
цьому, не скористався правом заявити
клопотання про проведення
почеркознавчої експертизи та не надав
інших доказів на підтвердження своєї
позиції.

Також, є не зрозумілим той факт, що
позивач видав довіреність від 11.03.2013
року та звернувся з заявою про
скасування лише через два тижні, також
довіреність від 29.07.2013 року він
скасував лише через півроку, хоча мав
можливість звернутися до
правоохоронних органів за фактом
вчинення над ним насилля з метою
вчинення правочину, якщо таке мало
місце. Позивач у судовому засіданні так
і не пояснив хронологію своїх дій та їх
причини.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд
при розгляді підстав позовних вимог
виходить з того, що довіреність від
29.07.2014 року відповідає вимогам ст.. 245 ЦК
України, та загальним вимогам
додержання яких є необхідним для
чинності правочину передбачені ст. 203
ЦК України, була надана позивачем
добровільно та умови правочину
задовольняли позивача тривалий час, на
час укладання договорів
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 165 від
31.07.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_21 який
діяв на підставі довіреності від
ОСОБА_5, який був представником ОСОБА_1,
діяла спірна довіреність видана
позивачем 29.07.2013 року та дії сторін були
законними, а вчинений правочин дійсним.
Так, в подальшому на законних підставах
07.12.2013 року було укладено між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 договір купівлі-продажу
домоволодіння № 165 по вул. Чичеріна у м.
Дніпропетровську та договір
купівлі-продажу земельної ділянки за
тією ж адресою, а тому вимоги позивача
щодо витребувати з чужого незаконного
володіння, а саме ОСОБА_3 на користь
позивача вказані житловий будинок та
земельну ділянку є необґрунтованими та
безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», ст.
ст. 16, 203, 215, 237, 239-240, 249 ЦК України, ст.
ст.10, 57-61, 208, 209, 212-215,218, 294 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_7, треті особи – приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10,
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
про визнання правочинів недійсними,
витребування майна з чужого
незаконного володіння – залишити без
задоволення.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Ф.Ф. Маймур