№ 201/9326/14 ц
провадження 2/201/ 2427/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за договором та витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «М.С.Л.» 16 липня 2014 року
звернулося до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором про
розповсюдження білетів державних
лотерей та витрат. Позивач в своєму
позові посилався на те, що 31 грудня 2013
року між позивачем та ОСОБА_1 укладено
договір № 167 про розповсюдження
білетів державних лотерей, відповідно
до якого відповідач зобов'язувався від
імені та за рахунок позивача
здійснювати розповсюдження білетів
державних лотерей на території
Дніпропетровської області; на підставі
цього договору відповідач у підзвіт та
під повну майнову відповідальність
розповсюджував термінальні та миттєві
білети державних лотерей і був
зобов'язаний звітувати про їх
розповсюдження, а також повертати
кошти отримані від розповсюдження
лотерейних білетів та нерозповсюджені
залишки білетів у представництво ТОВ
«М.С.Л.», відповідач зобов'язаний
своєчасно, не рідше одного разу на
тиждень, звітувати за реалізовані
лотерейні білети та прийняті сплати
участі в лотереї в представництві
оператора: проводити зв'язку залишків
білетів лотерей та не рідше один раз на
тиждень здавати кошти, отримані за
розповсюдження лотерейних білетів,
чеків гравців (прийнятих ставок у
лотерею), розповсюджувач
зобов'язується подавати звіт на всі
залишки лотерейних білетів, щомісяця
підписувати акти наданих послуг та
інш.. В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем договірних зобов'язань
станом на 15 квітня 2014 року за
відповідачем рахувалась
заборгованість за реалізовані
лотерейні білети на 11 966.09 гри. та в
подальшому не було погашено. 10 квітня
2014 року відповідач написав розписку, в
якій визнав борг у сумі 11952.68 грн. і
частково його погасив. На даний час
заборгованість погашена частково та
складає 5450.70 грн.. На звернення позивача
до відповідача з питанням повернення
йому вказаної суми відповіді не
отримано. Позивачу завдана матеріальна
шкода, він (позивач) поніс витрати.
Виник спір, який в добровільному
порядку не вирішено. Вважає вказані дії
відповідача протиправними і просив
стягнути з ОСОБА_1 незаконно не
повернуті кошти в сумі всього 5450 грн. 70
коп., задовольнивши позов у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
неодноразово не з'явився, про день та
час розгляду справи повідомлявся
належним чином, про причини неявки суду
не повідомив. На думку суду, вказаним
позовні вимоги фактично визнав і не
заперечував проти них. Суд вважає
можливим розгляд справи за відсутності
відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК
України.

З'ясувавши думку сторін, оцінивши
надані і добуті докази, перевіривши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими і підлягаючими
задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено,
що дійсно 31 грудня 2013 року між
позивачем ТОВ «М.С.Л.» та ОСОБА_1
укладено договір № 167 про
розповсюдження білетів державних
лотерей, відповідно до якого
відповідач зобов'язувався від імені та
за рахунок позивача здійснювати
розповсюдження білетів державних
лотерей на території
Дніпропетровської області; на підставі
цього договору відповідач у підзвіт та
під повну майнову відповідальність
розповсюджував термінальні та миттєві
білети державних лотерей і був
зобов'язаний звітувати про їх
розповсюдження, а також повертати
кошти отримані від розповсюдження
лотерейних білетів та нерозповсюджені
залишки білетів у представництво ТОВ
«М.С.Л.», відповідач зобов'язаний
своєчасно, не рідше одного разу на
тиждень, звітувати за реалізовані
лотерейні білети та прийняті сплати
участі в лотереї в представництві
оператора: проводити зв'язку залишків
білетів лотерей та не рідше один раз на
тиждень здавати кошти, отримані за
розповсюдження лотерейних білетів,
чеків гравців (прийнятих ставок у
лотерею), розповсюджувач
зобов'язується подавати звіт на всі
залишки лотерейних білетів, щомісяця
підписувати акти наданих послуг та
інш.. В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем договірних зобов'язань
станом на 15 квітня 2014 року за
відповідачем рахувалась
заборгованість за реалізовані
лотерейні білети на 11 966.09 гри. та в
подальшому не було погашено. 10 квітня
2014 року відповідач написав розписку, в
якій визнав борг у сумі 11952.68 грн. і
частково його погасив. На даний час
заборгованість погашена частково та
складає 5450.70 грн.. На звернення позивача
до відповідача з питанням повернення
йому вказаної суми відповіді не
отримано. Позивачу завдана матеріальна
шкода, він (позивач) поніс витрати.
Виник спір, який в добровільному
порядку не вирішено і позивач
вимушений був звертатися з позовом до
суду.

Суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
на захист цивільних прав та інтересів:
«1. Кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або
оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до п. д ч. 1 договору сторін,
розповсюджувач зобов'язаний своєчасно,
не рідше одного разу на тиждень,
звітувати за реалізовані лотерейні
білети та прийняті сплати участі в
лотереї в представництві оператора:
проводити зв'язку залишків білетів
лотерей та не рідше один раз на тиждень
здавати кошти, отримані за
розповсюдження лотерейних білетів,
чеків гравців (прийнятих ставок у
лотерею). Розповсюджувач
зобов'язується подавати звіт на всі
залишки лотерейних білетів, щомісяця
підписувати Акти наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про державні лотереї в Україні»,
розповсюджувач державної лотереї
виконує такі функції: здійснює прийом
ставок від гравців і передає їх
оператору державних лотерей; видає
(виплачує) призи переможцям державних
лотерей у випадках, передбачених
умовами проведення державної лотереї;
веде облік і надає оператору державних
лотерей звітність про рух лотерейних
білетів і виручки; забезпечує вільний
доступ громадянам до придбання
лотерейних білетів і: тримання призів;
проводить популяризацію державної
лотереї та роз'яснює правила; часті в
ній; виконує інші функції, визначені в
укладеному між розповсюджувачем та:
оператором договорі про
розповсюдження державних лотерей

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем договірних зобов'язань
станом на 15 квітня 2014 року за
відповідачем рахувалась
заборгованість за реалізовані
лотерейні білети на 11 966.09 гри. , борг
відповідач визнав і частково його
погасив. На даний час заборгованість
складає 5450.70 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Положення ст. 11 Цивільного кодексу
України визначають, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини. Поряд з цим, необхідно
зазначити, що нормами ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

У роз'ясненні Головної державної
податкової інспекції України,
викладеному в листі 07 липня 1995 року №
10-414/10-3185 «Про застосування форми руху
білетів лотерей та виручки від їх
реалізації» повідомляється, що
відповідно до п. 21 «Порядку ведення
товарно - касової книги при розрахунках
готівкою у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України і Міністерства
статистики України від 21 листопада 1995
року № 113-252 міністерства і відомства
можуть за погодженням з Мінфіном і
Мінстатом установлювати інший порядок
оформлення і обліку руху товарів і
готівки при забезпеченні суворого
обліку бланків, товарних
(товарно-грошових) звітів. Таким чином,
застосування форми руху білетів
лотерей та виручки від їх реалізації,
затвердженої наказом Міністерства
України у справах молоді і спорту від 30
грудня 1994 року № 2954 і узгодженої з
Міністерством фінансів України,
відповідає чинному законодавству.

Отже, відомість розповсюджувача (руху
лотерей за період) є первинним
документом: належним та достатнім
доказом наявності у розповсюджувача
заборгованості та її розміру. 10 квітня
2014 року відповідач написав розписку в
якій визнав борг у сумі 11 952.68 грн. На
даний час заборгованість погашена
частково та складає 5 450.70 грн.

Відповідно до статті 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до етапі 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові могли бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і
повне з'ясування всіх обставин справи,
встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Слід також зазначити, що
відповідач в разі наявності труднощів
щодо витребування доказів по справі,
відповідно до статті 137 ЦПК, міг би
скористатися своїм процесуальним
правом та звернутися до суду з
відповідним клопотанням про
витребування доказів. Але в даному разі
цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що
неправомірними, злочинними діями
позивача, пов'язаними з неналежним
виконанням взятих на себе обов'язків
відповідачу було завдано ушкодження
здоров'я, майнової шкоди та прямих
збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями відповідача
і підлягають повному відшкодуванню за
рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі. Але в
судовому засіданні це підтвердження не
знайшло.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує
будь-які домовленості і зобов'язання
стосовно відповідача по незаконним (з
точки зору позивача) діям відносно
нього, предмета спору, а відповідач
цього не довів, можливе твердження
відповідача про наявність будь-яких
інших зобов'язань або неправомірності
стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги можливу
не згоду відповідача з позовом,
оскільки вона спростовується
вищенаведеним і нічим об'єктивно не
підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовну заяву задовольнити і
стягнути з відповідача ОСОБА_1 на
користь ТОВ «М.С.Л.» заборгованість за
договором про розповсюдження білетів
державних лотерей в сумі 5450 грн. 70 коп. і
судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., а
всього 5694 грн. 30 коп..

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення заборгованості за
договором та витрат в такому вигляді
ґрунтуються на вимогах закону і
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124
Конституції України, ст. ст. 15, 16, 22, 203, 215,
216, 220, 321, 328, 525, 526, 530, 570, 571, 627, 628, 629, 1166 ЦК
України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «М.С.Л.»
заборгованість за договором про
розповсюдження білетів державних
лотерей в сумі 5450 грн. 70 коп. і судові
витрати в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 5694
грн. 30 коп..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -