Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №273/1622/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Баранівського районного суду
Житомирської області від 7 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури у Житомирській області про
визнання рішення незаконним та
зобов'язання видати свідоцтво про
право на зайняття адвокатською
діяльністю,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в якому просила визнати
неправомірним рішення
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури у Житомирській області від
12 серпня 2010 року про відмову у видачі
їй свідоцтва на право зайняття
адвокатською діяльністю та
зобов'язати відповідача видати
зазначене свідоцтво.

В обгрунтування позовних вимог
зазначила, що протягом 1978-1987 років
працювала адвокатом. В подальшому була
обрана суддею та обіймала зазначену
посаду з 22 червня 1987 року по 30 червня 2010
року. Вважаючи, що після закінчення
повноважень на виборній посаді, згідно
з положеннями ст. 118 КЗпП України, має
право на повернення до попередньої
роботи, вона 3 липня 2010 року звернулась
до відповідача із заявою, в якій
просила видати свідоцтво про право на
зайняття адвокатською діяльністю без
складання кваліфікаційних іспитів.

Рішенням
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 12 серпня 2010 року їй
відмовлено у видачі свідоцтва з тих
підстав, що на день прийняття Постанови
Верховної Ради України « Про порядок
введення в дію Закону України «Про
адвокатуру» вона не була членом
колегії адвокатів Житомирської
області.

На думку ОСОБА_1, такі дії відповідача
свідчать про порушення її прав, так як
згідно з вимогами ст. 118 КЗпП України на
день прийняття зазначеної Постанови за
нею зберігалась можливість працювати
адвокатом.

Окрім того, при зверненні до суду з
даним позовом, ОСОБА_1 також просила
поновити строк звернення до суду,
оскільки після відмови судом у
відкритті провадження у порядку
цивільного судочинства, вона змушена
була подати даний позов за правилами,
встановленими КАС України.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2011 року, яка залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2011 року, їй відмовлено у задоволенні
вказаних позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18 липня 2014 року постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду скасовано, а
провадження у справі закрито з тих
підстав, що даний позов підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1
просила задовольнити її позовні
вимоги.

Заочним рішенням Баранівського
районного суду Житомирської області
від 7 жовтня 2014 року позов задоволено
частково.

Поновлено позивачці строк звернення до
суду.

У задоволенні позовних вимог про
визнання неправомірним рішення
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури у Житомирській області від
12 серпня 2010 року про відмову у видачі
ОСОБА_1 свідоцтва на право зайняття
адвокатською діяльністю без складання
кваліфікаційних іспитів та
зобов'язання відповідача видати
зазначене свідоцтво, відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та
постановити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

При розгляді даних позовних вимог суд
першої інстанції виходив з того, що
положення ст. 118 КЗпП України не
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, оскільки адвокатура є
добровільним професійним громадським
об'єднанням та адвокат при здійсненні
своєї професійної діяльності не
перебуває у трудових відносинах з
організацією чи установою.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Статтею 118 КЗпП України, зокрема,
передбачено, що працівникам,
звільненим від роботи внаслідок
обрання їх на виборні посади в
державних органах, надається після
закінчення їх повноважень за виборною
посадою попередня робота ( посада), а
при її відсутності - інша рівноцінна
робота ( посада) на тому самому або, за
згодою працівника, на іншому
підприємстві, в установі, організації.

Частиною 2 Постанови Верховної Ради
України « Про порядок введення в дію
Закону України «Про адвокатуру» від 19
грудня 1992 року передбачено, що
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю видаються без
складання кваліфікаційних іспитів
особам, які на день прийняття цієї
постанови є членами колегій адвокатів
або мають ліцензію на здійснення
юридичної практики чи працюють за
ліцензіями, виданими підприємцям -
юридичним особам.

Матеріали справи свідчать, що
позивачка з 1 вересня 1978 року була
зарахована до складу Житомирської
обласної колегії адвокатів, де
проходила стажування та в подальшому
працювала адвокатом до 22 червня 1987
року.

22 червня 1987 року ОСОБА_1 відраховано зі
складу колегії адвокатів у зв'язку з
обранням на посаду народного судді
Баранівського районного суду
Житомирської області. Наказом від 30
червня 2010 року позивачку відраховано
зі штату Баранівського районного суду
у зв'язку з виходом у відставку.

В судовому засіданні також
встановлено, що 3 липня 2010 року ОСОБА_1
зверталась до відповідача із заявою
про видачу їй свідоцтва на право
зайняття адвокатською діяльністю.

Рішенням
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури у Житомирській області від
12 серпня 2010 року позивачці відмовлено у
видачі свідоцтва без складання
кваліфікаційних іспитів з тих підстав,
що на день прийняття Постанови
Верховної Ради України « Про порядок
введення в дію Закону України «Про
адвокатуру» вона не була членом
колегії адвокатів Житомирської
області.

У статті 1 Закону України «Про
адвокатуру», який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин,
закріплене положення про те, що
адвокатура України є добровільним
професійним громадським об'єднанням,
покликаним згідно з Конституцією
України сприяти захисту прав, свобод та
представляти законні інтереси
фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону, до
повноважень
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури належить визначення рівня
професійних знань осіб, які мають намір
займатися адвокатською діяльністю, а
також вирішення питань про
дисциплінарну відповідальність
адвокатів.

Отже, аналіз вищезазначених норм
свідчить про те, що адвокати не
перебувають у трудових відносинах із
кваліфікаційно-дисциплінарними
комісіями адвокатури, а здійснюють
свою діяльність на професійній основі,
самостійно визначаючи її форми та види
в межах, встановлених законодавством.

Водночас, за правилами ст. 118 КЗпП
України обов'язок забезпечити
працівника попередньою роботою після
закінчення його повноважень за
виборною посадою покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Та обставина, що відповідач не має
статусу роботодавця, виключає
можливість застосування до спірних
правовідносин положень ст. 118 КЗпП
України.

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції обгрунтовано відмовив
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог
про визнання рішення неправомірним та
зобов'язання видати свідоцтво про
право на зайняття адвокатською
діяльністю.

Разом з тим, поновивши строк звернення
до суду з даним позовом та прийшовши до
висновку про безпідставність позовних
вимог, суд зазначив про часткове
задоволення позову.

Проте, клопотання про поновлення
строку на звернення до суду за своїм
змістом не є позовною вимогою, та його
задоволення не свідчить про часткове
задоволення вимог позивачки.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду
підлягає зміні шляхом виключення з
мотивувальної частини висновку суду
про часткове задоволення позову, а
також виключення з резолютивної
частини абзацу першого.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314,316, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного
суду Житомирської області від 7 жовтня
2014 року змінити, виключивши з
мотивувальної частини висновок про
часткове задоволення позову, а також
абзац перший резолютивної частини.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді