Справа № 175/1038/14-ц
Провадження № 2/175/399/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

за участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Ювілейному цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя та стягнення витрат на
утримання майна, яке є у спільній
частковій власності та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя , припинення
права власності та стягнення
компенсації , -

в с т а н о в и в:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя та стягнення
витрат на утримання майна, яке є у
спільній власності, який у липні 2014
року уточнив та просив стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію за припинення його частки
у спільно придбаному майні (дубовий
кухонний куток, овальна кухня, меблева
стінка в залі, м'який куток з двома
кріслами, телевізор «Панасонік», три
ковра, екосистема «Хьюля», зволожувач
повітря, кондиціонер «Панасонік»,
морозильна камера, диван, газова піч) у
сумі 30100 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на
його користь компенсацію за оплату
кредиту та відсотків, на придбання
їхнього спільното автомобілю марки
«КИА Каренс» державний помер НОМЕР_1 за
період з 26 квітня 2011 року по 01 липня 2014
року 41100 гри. 00 коп.; судові витрати зі
сплати судового збору та витрати на
правову допомогу - покласти на
відповідача.

В обґрунтування позову позивач вказав,
що в період з 01 січня 2004 року по 25
березня 2011 року він, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
знаходилися в фактичних шлюбних
відносинах. Протягом фактичних шлюбних
відносин вони спільно придбали майно:
дубовий кухонний куток вартістю 3800
грн., овальну кухню вартістю 3000 грн.,
меблеву стінку вартістю 6000 грн., м'який
куток з двома кріслами вартістю 7000 грн.,
телевізор «Панасонік» вартістю 4500 грн.,
три коври вартість 4000 грн., екосистему
«Хьюля» вартістю 14000 грн., зволожувач
повітря вартістю 2000 грн., пральну
машину «Вірпул» вартість 4000 грн.,
кондиціонер «Панасонік» вартістю 3500
грн., морозильну камеру вартістю 2400
грн., диван вартість 3000 грн., газову піч
вартістю 3000 грн., на загальну суму 60200
грн. Оскільки всі вказані речі
залишилися у відповідачки і вона
продовжує користуватися ними, важає за
доцільне присудити йому грошову
компенсацію половини їхньої вартості
30100 грн. Крім того, вказав що ними у 2008
році було придбано у кредит легковий
автомобіль НОМЕР_1. На момент
припинення фактичних шлюбних відносин
між ними - 25 березня 2011 року, кредит за
даний автомобіль було сплачено
частково. Він продовжує сплачувати
кредит самостійно. За період з 25
березня 2011 року по 01 лютого 2013 року в
рахунок погашення кредиту та відсотків
за придбання автомобілю ним було
сплачено 82200 грн. Рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 23
вересня 2013 року, автомобіль було
визнано об'єктом спільної сумісної
власності, та визначена частка
відповідачки у розмірі 1/2 частини.
Вважає, що відповідачка повинна
приймати участь в оплаті кредиту за
який було придбано автомобіль,
сплачуючи йото половину. Однак вона
відмовляється від сплати кредиту, що
змусило його звернутися з даним
позовом до суду та просити стягнення з
ОСОБА_2 половину витрат, які він поніс
на оплату їхнього спільного
автомобілю, з моменту припинення
фактичних шлюбних відносин, а тому він
вимушений звернутись до суду з даним
позовом за захистом своїх прав.

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
поділ спільного майна подружжя,
припинення права власності та
стягнення компенсації, який в жовтні 2014
року уточнила та просила розділити
майно подружжя та виділити у власність:
ОСОБА_1 екосистему «Хьюла» вартістю 14000
грн., зволожувач повітря вартістю 2031
грн., два коври вартістю 1500 грн.,
загальною вартістю 17031 грн., їй ОСОБА_2
меблеву стінку в залі, м'який куток з
двома кріслами, один ковер, пральну
машину «Вірпул», кондиціонер
«Панасонік», морозильну камеру, диван,
загальною вартістю 16533 грн.; припинити
право власності її, ОСОБА_2 на 1/2 частину
автомобіля марки «КИА Каренкс»
державний номер НОМЕР_1; стягнути з
ОСОБА_1 на її користь компенсацію по
виплатам кредиту за автомобіль марки
«КИА Каренкс» державний номер НОМЕР_1
за період з 10 грудня 2008 року по 10
березня 2011 року у розмірі 40 849 грн.

В обґрунтування зустрічного позову
ОСОБА_2 вказала на те, що дійсно з 2001 по
2011 рік вона перебувала у фактичних
шлюбних відносинах з ОСОБА_1 За час
спільного життя у фактичних шлюбних
відносинах вони сумісно придбали
наступні речі: меблеву стінку в залі
вартістю 2551 грн., м'який куток з двома
кріслами вартістю 4048 грн., три коври
вартістю 2000 грн., екосистема «Хьюля»
вартістю 14000 грн., зволожувач повітря
вартістю 2031 грн., пральна машина
«Вірпул» вартістю 1804 грн., кондиціонер
«Панасонік» вартістю 3549 грн.,
морозильну камеру вартістю 2050 грн.,
диван вартістю 1531 грн., а всього на
загальну суму 33564 грн. Щодо посилання
ОСОБА_1 на придбання дубового кухонного
кутка за ціною 3800 грн. та овальної кухні
за ціною 3000 грн. не відповідає
дійсності по двом причинам: меблі
придбавались за ціною по 2000 грн., та
придбана ще у 2002 році, до того року, коли
судом були узаконені їх фактичні
шлюбні відносини (з 2004 року). Щодо
посилання на придбання телевізора
«Панасонік» також не відповідає
дійсності, так як даний телевізор є
подарунком їй від її брата ОСОБА_3, про
що свідчить квитанція про оплату
даного товару, так само це стосується
також й газової плити. Щодо придбаного
в кредит автомобіля, зазначила, що вона
не використовує його у побуті, він є
повністю в розпорядженні ОСОБА_1, а
тому вона не вбачає гарантій, що після
виплати кредитних коштів матиме
можливість претендувати на половину
автомобіля, який жодним чином
неможливо фізично розділити. Таким
чином, вона не претендує на половину
автомобіля, а лише вимагає
компенсувати частину витрат. В період з
придбання автомобіля до 25 березня 2011
року (фактичний час розірвання
фактичних шлюбних відносин згідно
рішення суду) нею було виплачено
сумісно з ОСОБА_1 81699 грн. Таким чином
компенсація, яка належить до виплати
становить 40849 грн. Згоди щодо розподілу
майна в позасудовому порядку між
сторонами не досягнуто, у зв'язку з чим
позивач була вимушена звернутися до
суду.

ОСОБА_1 та його адвокат ОСОБА_4 у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали,погодились з розподілом
спільного майна по пред»явленому
зустрічному позову, крім вимог, що
стосуються автомобіля.

Представник відповідачки ОСОБА_2 за
довіреністю ОСОБА_5 у судовому
засіданні позовні вимоги за основним
позовом не визнав, зустрічний позов
підтримав в повному обсязі і просив
його задовольнити.

Суд, вислухавши у судовому засіданні
пояснення сторін, свідків, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ст. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70
Сімейного кодексу України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором, що також передбачено ст. 372
ЦК України, згідно якої у разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Підставою набуття подружжям права
спільної сумісної власності є лише
одна обставина: набуття (придбання)
майна за час шлюбу, крім випадків
встановлених законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України -
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У судовому засіданні встановлено, що з
січня 2004 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, що встановлено рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 23
вересня 2013 року (а.с.24-26), яке рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20 січня 2014 року в цій
частині залишено без змін (а.с.27-30).

За час спільного життя у фактичних
шлюбних відносинах сторони сумісно
придбали наступні речі: меблеву стінку
в залі вартістю 2551 грн., м'який куток з
двома кріслами вартістю 4048 грн., три
коври вартістю 2000 грн., екосистему
«Хьюля» вартістю 14000 грн., зволожувач
повітря вартістю 2031 грн., пральну
машину «Вірпул» вартістю 1804 грн.,
кондиціонер «Панасонік» вартістю 3549
грн., морозильну камеру вартістю 2050
грн., диван вартістю 1531 грн., а всього
придбано майно на загальну суму 33564 грн.

Подружнє життя між сторонами не
склалося, тому з 25 березня 2011 року
сторони припинили сімейно-шлюбні
відносини, припинили вести спільне
господарство та спільний бюджет, що
також встановлено рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 23
вересня 2013 року. В добровільному
порядку сторони не змогли домовитися
про розділ спільної сумісної
власності, додаткових угод, які б
визначали частки у спільній сумісній
власності між членами подружжя не
укладалося.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовились про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

У відповідності до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного сумісного майна подружжя» до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї.

Підставою набуття подружжям права
спільної сумісної власності є лише
одна обставина: набуття (придбання)
майна за час шлюбу, крім випадків
встановлених законом або договором.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1
знаходилися в фактичних шлюбних
відносинах, додаткових угод які б
визначали частки у спільній сумісній
власності між членами подружжя не
укладалося, а також приймаючи до уваги,
що ОСОБА_1 в даній частині зустрічний
позов визнав, суд вважає за необхідне
розділити між подружжям ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 спільне сумісне майно, набуте
під час проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, виділивши у
власність ОСОБА_1 екосистему «Хьюля»,
зволожувач повітря, два коври,
загальною вартістю 17531 грн., та у
власність ОСОБА_2 меблеву стінку в залі,
м'який куток з двома кріслами, один
ковер, пральну машину «Вірпул»,
кондиціонер «Панасонік», морозильну
камеру, диван, загальною вартістю 16033
грн.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При
вирішенні питання про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин,що мають
істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні, що
також не спростовано сторонами, у 2008
році подружжям було придбано
автомобіль «КИА Каренс» державний
номерний знак НОМЕР_1, на придбання
якого 29 жовтня 2008 року між Товариством
з обмеженою відповідальністю
«ПростоФінанс» та ОСОБА_1 був укладений
Кредитний договір № 8 на суму 87900
грн. (а.с.9-11). Сім'я сторін розпалася в
березні 2011 року, однак ОСОБА_1
продовжував виконувати боргові
зобов'язання та сплачував кредитні
кошти. Так за період з 25 березня 2011 року
по 01 лютого 2013 року в рахунок погашення
кредиту та відсотків за придбання
автомобіля ОСОБА_1 сплатив 82200 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області під 23
вересня 2013 року, що набрало в цій
частині законної сили 20 січня 2014 року),
вищевказаний автомобіль визнано
об'єктом спільної сумісної власності
сторін та визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину автомобіля
марки «КИА «Каренс» державний номерний
знак НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України,
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний браги участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що
грошові кошти на придбання автомобіля
були запозичені, і боргове зобов'язання
виконує тільки ОСОБА_1, а ОСОБА_2 не
приймає участь в оплаті кредиту за який
було придбано автомобіль, суд прийшов
до висновку, що з ОСОБА_2 необхідно
стягнути на користь ОСОБА_1 компенсацію
по оплаті кредиту та відсотків на
придбання спільного автомобіля «КИА
Каренс» за період з 26 квітня 2011 року по
01 липня 2014 року у розмірі 41100 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2
про припинення права власності та
стягнення компенсації, то вони
задоволенню не підлягають, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ частки
із спільного майна не допускається,
згідно із законом або є неможливим,
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Крім того, зі змісту ч. 2 ст. 364 ЦК
України, не випливає обов'язок
співвласника сплатити грошову або іншу
матеріальну компенсацію вартості
частки іншого співвласника, який бажає
виділу.

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, приймаючи до уваги, що
ОСОБА_1 заперечував проти стягнення з
нього суми компенсації за частину
автомобіля, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення
права власності та стягнення
компенсації є безпідставними та
необґрунтованими, а тому такими, що не
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд вирішує питання
щодо розподілу між сторонами судових
витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України,
до витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать витрати на
правову допомогу.

Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» - розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути
з ОСОБА_1 на користь держави судові
витрати у розмірі 243 грн. 60 коп., а з
ОСОБА_2 стягнути на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 586 грн. 31 коп. та 1250 грн. правової
допомоги.

Керуючись ст. 57, 60, 63, 69, 70, 72 Сімейного
кодексу України, ст. 360, 364 ЦК України, ст.
10, 27, 31, 57, 88, 214, 215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Розділити між подружжям ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 спільне сумісне майно, набуте
під час проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу ,виділивши у
власність ОСОБА_1: екосистему «Хьюля»
вартістю 14000 грн., зволожувач повітря
вартістю 2031 грн., два коври вартістю 1500
грн., а загальною вартістю 17531 грн., та у
власність ОСОБА_2: меблеву стінку в залі
вартістю 2551 грн., м'який куток з двома
кріслами вартістю 4048 грн., один ковер
вартість 500 грн., пральну машину
«Вірпул» вартістю 1804 грн., кондиціонер
«Панасонік» 3549 грн., морозильну камеру
вартістю 2050 грн., диван вартістю 1531 грн.,
загальною вартістю 16033 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсації по оплаті кредиту та
відсотків на придбання спільного
автомобіля «КИА Каренс» за період з 26
квітня 2011 року по 01 липня 2014 року у
розмірі 41 100 гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про припинення права власності
та стягнення компенсації , -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 586 грн.31 коп. та 1250 грн. витрат на
правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя :
Озерянська Ж.М.