АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції - Кривов'яз
Доповідач Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого
судді Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі
Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 11 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» про захист прав споживача,
визнання окремих пунктів договору про
іпотечний кредит недійсними,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 11 вересня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк» про визнання договору
про іпотечний кредит частково
недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу в якій просить
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 11 вересня 2014 року скасувати
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Позивач звернулась до суду з позовом до
відповідача ПАТ «Платинум Банк»
посилаючись на те, що між нею та банком
20 червня 2007 року укладено договір про
іпотечний кредит.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

Визнати пункт 3.4 статті 3 Договору
«Списання Кредитором коштів за цим
Договором встановлюється у наступній
черговості:

в першу чергу - прострочені нараховані
проценти за Кредитом;

в другу чергу - нараховані проценти за
простроченою сумою Кредиту, згідно з
умовами пункту 3.2. цього Договору;

в третю чергу - прострочену суму
Кредиту;

в четверту чергу - щомісячну суму
Кредиту, а у разі погашення Кредиту
залишок суми Кредиту;

в п'яту чергу - неустойку за
прострочення сплати процентів за
користування Кредитом,

в шосту чергу-неустойку за
прострочення погашення суми Кредиту;

в сьому чергу - інші неустойки за цим
Договором», недійсним з моменту
укладання та виключити його з умов
Кредитного договору.

Ухвалити рішення, яким визнати пункт 4.2
статті 4 Договору «Позичальник може
здійснювати повне або часткове
дострокове погашення Кредиту протягом
всього строку дії кредитного договору
у дату сплати - поточної заборгованості
по кредиту зі сплатою Кредитору
винагороди за здійснення кожного
такого платежу у розмірі 20 (двадцять)
доларів США в національній валюті
України відповідно до офіційного курсу
гривні до долара США, встановленого
Національним банком України на день
здійснення такого платежу.

Здійснюване Позичальником часткове
дострокове погашення Кредиту, чи
погашення Кредитором кредитної
заборгованості за рахунок страхового
відшкодування не призведе до змін дати
сплати поточної заборгованості за
Кредитом або суми щомісячного
ануїтетного платежу, вказаних в цьому
Договорі, а змінить строк, на який
виданий Кредит» недійсним з моменту
укладання та виключити його з умов
Кредитного Договору.

Ухвалити рішення, яким визнати пункт 4.4
статті 4 Договору «Кредитор набуває
право вимагати від Позичальника
дострокове погашення Кредиту, а
Позичальник зобов'язується на вимогу
Кредитора достроково погасити Кредит в
повному обсязі та сплатити нараховані
проценти за користування Кредитом,
нараховану неустойку та інші платежі
та нарахування за цим Договором (при їх
наявності), що підлягають сплаті
позичальником на користь Кредитора, у
випадках:

4.4.1. У разі порушення позичальником
зобов'язань передбачених пунктами 6.2.3 -
6.2.12. цього Договору;

4.4.2. У разі виникнення простроченої
заборгованості з погашення Кредиту та
(або) прострочення сплати процентів за
його користування, та (або) сплати
неустойки, продовж більш ніж 5 (п'яти)
календарних днів, або у разі
невиконання чи неналежного виконання
Позичальником зобов'язань
передбачених цим Договором та/або
Іпотечним договором, іншими договорами
забезпечення (якщо такі є), або
наявності обставин, які ставлять під
сумнів можливість належного чи
своєчасного погашення Кредиту, а також
у разі втрати, пошкодження, або
зменшення вартості предмету іпотеки, а
також зменшення будь-яких прав
Кредитора за цим Договором, іпотечним
договором та будь-якими іншими
договорами забезпечення (якщо такі є).

Якщо протягом одного місяця та трьох
днів зі дня отримання Позичальником
Кредиту з вини Позичальника або з будь
яких обставин, які не залежать від
Кредитора та Позичальника, або на
підставі законних рішень
уповноважених державних органів не
буде здійснено державну реєстрацію
права власності на нерухомість, яка є
предметом іпотеки в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України, що регулює питання реєстрації
прав власності на об'єкти нерухомого
майна, зокрема, у Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна чи державному реєстрі
прав власності на нерухоме майно та їх
обтяжень (з моменту його створення) чи
будь-якому іншому реєстрі чи
уповноваженому державному органі
(надалі - орган державної реєстрації)»
недійсним з моменту укладання та
виключити його з умов Кредитного
договору.

Ухвалити рішення, яким визнати пункт 4.5
статті 4 Договору «У порушення
Позичальником основного зобов'язання
або обов'язків за Договором та/або за
іпотечним договором Кредитор
направляє на адресу Позичальника
рекомендованим листом письмову вимогу
про усунення порушення та виконання
порушеного зобов'язання з письмовим
попередженням про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги.

Якщо протягом 30 (тридцяти) робочих днів
від дати відправлення вимоги
Кредитора, Позичальник не задовольнив
її в повному обсязі, Кредитор набуває
право звернути стягнення на предмет
іпотеки в порядку, передбаченому
чинним законодавством та іпотечним
договором. Документом, що підтверджує
відправлення Кредитором листа про
вимогу про усунення порушення та
виконання порушеного зобов'язання та
про дострокове погашення Кредиту, є
квитанція поштового відділення про
відправлення відповідного
рекомендованого листа Позичальнику за
адресою листування, зазначеною у
статті 11 цього Договору.» недійсним з
моменту укладання та виключити його з
умов Кредитного договору.

Ухвалити рішення, яким визнати
підпункт 6.1.3 пункту 6.1 статті 6
«Кредитор має право відступати,
передавати та будь-яким іншим чином
відчужувати, а також передавати в
заставу, свої права за цим Договором
(повністю або частково), а також
розкривати інформацію, яка пов'язана з
такою передачею третім особам протягом
строку дії цього Договору.» недійсним з
моменту укладання та виключити його з
умов Кредитного договору.

Ухвалити рішення, яким визнати пункт 7.1
статті 7 Договору « У разі прострочення
сплати процентів за користування
Кредитом та/або частини суми Кредиту,
Позичальник зобов'язаний сплатити
Кредитору пеню в розмірі 1% від
простроченої суми нарахованих
процентів та/або несплаченої частини
суми Кредиту за кожний день
прострочення.

Зазначена пеня нараховується та
сплачується додатково до суми
прострочених нарахованих процентів
починаючи з наступного банківського
дня за днем дати платежу, зазначеної п.
3.2. цього Договору по дату погашення
включно.» недійсним з моменту
укладання та виключити його з умов
Кредитного договору.

Судові витрати покласти на
відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на вимоги ст.ст.203,
215 ЦК України, ст.ст. 11,18, 19, 21, 22 Закону
України «Про захист прав споживачів» в
редакції, що діяла на час звернення до
суду та зазначає, що пункти
оскаржуваного договору, зазначені нею,
підлягають визнанню недійсними як
такі, що містять численні порушення її
цивільних прав, як споживача послуг,
оскільки цими пунктами договору
передбачені несправедливі та оманливі
умови кредитування.

Судом встановлено, що 20.06.2007р. між ЗАТ
«Міжнародний ІпотечнийБанк»,
правонаступником якого є ПАТ «Платинум
Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про
іпотечний кредит, відповідно до якого
позивачу було надано грошові кошти в
сумі 77 000 доларів США на 240 місяців під
10,5 % річних, (а.с.20-22).

Згідно з п. 1.2 зазначеного кредитного
договору, кредит було надано позивачу
на придбання у власність нерухомості, а
саме квартири АДРЕСА_1.

Крім того, 20.06.2007 року в якості
забезпечення виконання зобов'язання за
кредитним договором між сторонами було
укладено іпотечний договір, відповідно
до якого позивачем було передано в
іпотеку відповідачу квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст.627 ЦК України).

Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК
України. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Форма оспорюваного договору про
іпотечний кредит відповідає
встановленим законом вимогам (проста
письмова форма). Сторони мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності для укладення
зазначеного договору.

Позивачем не надано доказів відповідно
до приписів статей 58-59 ЦПК України на
підтвердження того, що волевиявлення
сторін під час укладання оспорюваного
договору було порушено.

Твердження позивача про те, що,
укладаючи кредитний договір, позивач
не мала можливості розраховувати на
суттєву зміну співвідношення курсу
валюти кредиту та гривні, а доходів, які
вона отримує в гривнях, не вистачатиме
на погашення платежів за кредитом, що
допущена нею помилка є результатом
навмисних дій відповідача не знайшли
підтвердження в суді, виходячи з
наступного.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.19 постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
обставини, щодо яких помилялася
сторона правочину, мають існувати саме
на момент вчинення правочину. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
витлумачення однією із сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

За оспорюваним договором, одна сторона
- банк передала, інша сторона - позивач
прийняла в борг кошти, на умовах,
викладених в договорі, тобто сторонами
вчинено дії, які призводять до
виникнення взаємних прав та обов'язків.

Позивач ОСОБА_1, укладаючи договір,
розуміла значення своїх дій та
безспірний обов'язок по поверненню
отриманих у борг грошей. Не існувало на
момент укладання оскаржуваних угод
курсової різниці між національною
валютою та валютою кредиту.

Також, судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач просить
визнати ряд положень договору, а саме п.
4.2 договору, п.п.4.4., 4.5. договору, п. 6.1.3.
договору, посилаючись на Закон України
«Про захист прав споживачів» в
редакції, що діє на даний час, однак
позивач не враховує того, що кредитний
договір було укладено 20.06.2007 року,тому
застосуванню підлягає Закон України
«Про захист прав споживача», в редакції
на час укладення договору, а як
вбачається умови оспорюваного
договору відповідають вимогам діючого
на час укладення договору Закону
України «Про захист прав споживачів».

В суді апеляційної інстанції
представник позивача підтвердив суду,
що станом на день укладення договору
діяли інші положення Закону «Про
захист прав споживачів», однак вважає,
що саме зміна положень Закону «Про
захист прав споживачів» є підставою
для задоволення позову.

Зазначені доводи колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки відповідно
до ст. 58 Конституції України закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, а відповідно
до ст. 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Враховуючи викладені обставини, а
також роз'яснення викладені в
постанові Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відмову в позові.

Судом першої інстанції вірно
встановлено обставини справи та вірно
мотивовано відмову по всіх заявлених
позовних вимогах, однак не точно
викладено резолютивну частину рішення
суду, а саме судом відмовлено у
задоволенні позову про визнання
іпотечного кредиту частково недійсним,
в той час як заявлено вимоги про захист
прав споживача та визнання окремих
пунктів договору про іпотечний кредит
недійсними, в зв'язку з цим рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_1 про захист прав споживача,
визнання окремих пунктів договору про
іпотечний кредит недійсними належить
відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду суду першої
інстанції, висновків суду по суті
заявлених вимог не спростовують та не
впливають на рішення суду про відмову в
позові.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,309,313-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 11 вересня 2014 року -
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову ОСОБА_1 про захист
прав споживача, визнання окремих
пунктів договору про іпотечний кредит
недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді