печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9316/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року Печерський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І.
В.,

при секретарі - Іванові Г. Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що з відповідачем ОСОБА_2 він перебував
у зареєстрованому шлюбі з 30.11.1996р. по
20.04.1999р. В лютому 2014р. від відповідача
ОСОБА_2 він дізнався, що 17 січня 1997р. між
нею та відповідачем ОСОБА_3 був
укладений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, який був
зареєстрований Товарною біржею
«Українська біржа «Десятинна» та
зареєстрований в КМБТІ 14 листопада 1997р.
У період шлюбу та під час спільного
проживання, позивачем за власні кошти
був зроблений капітальний ремонт та
поліпшення спірної квартири, внаслідок
чого ринкова вартість квартири
збільшилась. З огляду на зазначене,
позивач вважає, що спірна квартира є
спільною сумісною власністю подружжя.
Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2
зазначене майно буле відчужене без
його письмової згоди, що є підставою
для визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним. Крім того,
зазначена угода купівлі-продажу
підлягала обов'язковому нотаріальному
посвідченню, що також відповідачами
дотримано не було під час укладення
договору.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх
представник в судове засідання не
з'явились, про час розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши письмові докази,
наявні в матеріалах справи, вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 30.11.1996р., що
підтверджується відміткою у паспорті
позивача про реєстрацію шлюбу (а.с.7).
20.04.1999р. було зареєстровано розірвання
шлюбу сторін, що підтверджується
відповідним свідоцтвом (а.с.11).

17 січня 1997р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2, який був
зареєстрований Товарною біржею
«Українська біржа «Десятинна» та
зареєстрований в КМБТІ 14 листопада 1997р.
(а.с. 9-10).

В обґрунтування своєї позиції позивач
посилався на те, що в період шлюбу та
під час спільного проживання, ним за
власні кошти був зроблений капітальний
ремонт та поліпшення спірної квартири,
внаслідок чого ринкова вартість
квартири збільшилась. З огляду на
зазначене, позивач вважає, що спірна
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя. Разом з тим, відповідачем
ОСОБА_2 зазначене майно буле відчужене
без його письмової згоди, що є
підставою для визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним.
Крім того, зазначена угода
купівлі-продажу підлягала
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, що також відповідачами
дотримано не було під час укладення
договору.

Оскільки спірні правовідносини
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України та Сімейним кодексом
України, тому вони регулюються
положеннями Цивільного кодексу УРСР
(18.07.1963р.) та Кодексу про шлюб та сім'ю
України ( 20.06.1969р.).

Відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та
сім'ю України майно, яке належало
кожному з подружжя до одруження, а
також одержане ним під час шлюбу в дар
або в порядку спадкування, є власністю
кожного з них.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу квартири від 17.01.1997р.,
квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
05 вересня 1995р. Під час розгляду справи,
відповідач ОСОБА_2 також підтвердила
суду, що спірна квартира перебувала у
її власності ще до реєстрації шлюбу з
позивачем. Отже, зазначене майно було
роздільним майном подружжя, оскільки
було придбано відповідачем ОСОБА_2 до
одруження і було її особистою
власністю.

З огляду на зазначене, посилання
представника позивача на порушення
вимог ст. 23 Кодексу про шлюб та сім'ю
України при укладенні договору
купівлі-продажу квартири та як
наслідок недійсність укладеної
відповідачами угоди, не відповідає
встановленим у справі обставинам та
вимогам закону, оскільки згода другого
подружжя необхідна для укладення угод
по відчуженню спільного майна.

Доводи представника позивача про те, що
у подружжя виникло право спільної
сумісної власності на роздільне майно,
яке за час шлюбу істотно збільшилось у
своїй цінності внаслідок проведеного
за рахунок позивача капітального
ремонту та поліпшення, не знайшло свого
підтвердження в судовому засіданні,
оскільки будь-яких доказів на
підтвердження зазначеної обставини
суду надано не було.

Що стосується посилання представника
позивача на недодержання при укладенні
спірної угоди нотаріальної форми, що
свідчить про недійсність договору, то
слід зазначити наступне. Статтею 227 ЦК
УРСР України було передбачено
обов'язкове нотаріальне посвідчення
договору купівлі-продажу жилого
будинку, якщо хоча б однією з сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
було підставою для визнання договору
недійсним. Разом з тим, предметом
спірного договору купівлі-продажу була
квартира і тому посилання позивача на
порушення вимог ст.227 ЦК УПСР є
безпідставним. Крім того, договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 був
зареєстрований Товарною біржею
«Українська біржа «Десятинна»,
відповідно до Закону України «Про
товарну біржу», статтею 15 якого
передбачено, що угоди, зареєстровані на
біржі, не підлягають нотаріальному
посвідченню.

З огляду на встановлені судом
обставини, підстави для задоволення
позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
І. В.
Литвинова