Справа № 159/5770/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Денисюк Т.В. Провадження №
22-ц/773/1535/14 Категорія: 47 Доповідач:
Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді
Завидовської-Марчук О. Г.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

з участю: представників позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до
Ковельської міської ради Волинської
області, ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_7, про визнання
незаконними рішень міської ради та
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, та за позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_8 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, за
апеляційними скаргами позивача ОСОБА_5,
представників позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 02 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а
:

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 02 вересня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_5 до
Ковельської міської ради, ОСОБА_4, третя
особа без самостійних вимог - ОСОБА_7,
про визнання незаконними рішень
Ковельської міської ради та усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою відмовлено.

Позов третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди
ОСОБА_8 в користуванні належною їй на
праві власності земельною ділянкою
площею 0,0470 га по АДРЕСА_1, кадастровий
номер :05:029:0033, шляхом перенесення
огорожі за межі даної земельної
ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8
судові витрати по справі в розмірі 229,40
грн.

Скасовано заходи забезпечення позову у
виді заборони Ковельській міській раді
вчиняти дії щодо оформлення та
відчуження земельної ділянки по
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:05:029:0058, цільове призначення - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції позивач ОСОБА_5, а
також представники позивача ОСОБА_5 -
ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційні
скарги на це рішення, в яких,
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права просили його
скасувати в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_5

В даному судовому засіданні
представники позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2,
ОСОБА_3 підтримали апеляційні скарги із
наведених у них підстав та просили їх
задовольнити, рішення суду в
оскаржуваній частині скасувати, а
позовні вимоги їх довірительки
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник,
кожен зокрема, апеляційні скарги
заперечили, просили їх відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в
позові ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з того, що спірна земельна
ділянка, якою ОСОБА_4 користується з 2004
року на умовах оренди не входить в межі
земельної ділянки позивача ОСОБА_5, а
тому відповідач Ковельська міська
рада, надаючи дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
цієї земельної ділянки з метою
передачі у власність шляхом викупу, на
підставі якого прийнято оскаржуване
рішення № 40/29 від 25.07.2013 року про продаж
землі у власність, діяла в межах своїх
повноважень та відповідно до норм
чинного законодавства і цим рішенням
міської ради права позивача не
порушені.

Такі висновки суду є правильними і
ґрунтуються на нормах матеріального
права та всебічно досліджених
обставинах справи, перевірених
належними доказами, яким суд дав вірну
правову оцінку.

Судом правильно встановлено, що
домоволодіння АДРЕСА_1 належало
ОСОБА_12, для будівництва йому було
надано 600 кв.м., а у його фактичному
користуванні перебувало 1928 кв.м. землі
(а.с.258 т.1). Згідно свідоцтва про право на
спадщину від 30.10.1979 р. право власності
на будинок перейшло до ОСОБА_3 (а.с.259,261
т.1).

Рішенням Ковельської міської ради №364
від 19.12.1996 року ОСОБА_3 як власнику
будинку по АДРЕСА_1 надано безоплатно у
власність земельну ділянку площею 1000
кв.м., кадастровий номер :05:029:0022
(а.с.261 т.1).

Рішенням Ковельської міської ради від
25.11.1998 року №5/15 із фактичного
користування ОСОБА_3 було вилучено
земельну ділянку площею 1380 кв.м. в
АДРЕСА_1, з яких 1000 кв.м. передано її
дочці ОСОБА_5 у постійне користування
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, а 380 кв.м. залишено
для влаштування проїзду (а.с.45 т.3).

На зазначену земельну ділянку ОСОБА_5
було видано спочатку державний акт на
право постійного користування землею
від 20.05.1999 р. на підставі рішення
Ковельської міської ради від 25.11.1998
року №5/15, зареєстрований в книзі
записів державних актів на право
постійного користування землею за №8, а
згодом державний акт на право
приватної власності на землю від 31.12.1999
р. на підставі рішення Ковельської
міської ради від 28.12.1999 року,
зареєстрований в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки за №1219
(оригінали а.с.46-83 т.3 справи №1-344/09).

Причому, ця обставина встановлена
рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 17.09.2010р., залишеним без зміни
ухвалами апеляційного суду Волинської
області від 29.11.2010 року та Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ від
12.04.2011 року (а.с.183-189 т.1), ухваленим в
справі за позовом цього ж позивача
ОСОБА_5 до тих же відповідачів -
Ковельської міської ради, ОСОБА_4 з
приводу цієї ж самої спірної земельної
ділянки, переданої відповідачу в
оренду.

Рішенням виконкому Ковельської
міської ради від 20.11.2003 р. №494 адресний
номер земельної ділянки, переданої
ОСОБА_5 у постійне користування змінено
з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1.

09 жовтня 2007 року ОСОБА_5 продала ОСОБА_8
належну їй згідно державного акту на
право власності від 31.12.1999 р. земельну
ділянку площею 1000 кв.м. (а.с.165 т.3).

Крім цього, судом встановлено, що по
АДРЕСА_1 проживала сім'я Маліновських, у
фактичному користуванні яких
знаходилась земельна ділянка розміром
2823 кв.м., що підтверджується
оригіналами інвентаризаційних справ
домоволодінь по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

31 березня 2004 року відповідач ОСОБА_4
придбала будинок АДРЕСА_2 у спадкоємця
ОСОБА_16(а.с.73 т.2).

ОСОБА_4, як власнику житлового будинку
по АДРЕСА_2, рішеннями Ковельської
міської ради №19/12 та №19/13 від 24.06.2004 р.
передано у приватну власність
безоплатно земельну ділянку площею 1000
кв.м. та шляхом викупу 1327 кв.м. На дані
земельні ділянки видано один державний
акт на право власності серії ВЛ №073886
від 11.08.2004 року, кадастровий номер
земельної ділянки :05:029:0025 (а.с.270
т.1) (рішенням Ковельського
міськрайонного суду у справі №2-112/08 від
28.05.2008 року, що набрало законної сили
15.10.2008 р. - а.с.177-182 т.1, підтверджена
законність рішень Ковельської міської
ради №19/12 та №19/13 від 24.06.2004 р).

Рішенням Ковельської міської ради №15/14
від 26.06.2004 р. ОСОБА_4 надано в оренду
земельну ділянку площею 331 кв.м. по
АДРЕСА_2 (спірна земельна ділянка),
кадастровий номер орендованої
земельної ділянки :05:029:0042.

Після чого розпочинаються судові
спори, підставою яких виступає
покликання ОСОБА_5 на входження спірної
земельної ділянки у межі її земельної
ділянки наданої їй у постійне
користування.

Після доведення судами правомірності
дій органу місцевого самоврядування по
наданню ОСОБА_4 в оренду вільної
земельної ділянки, яка не обтяжена
правами інших осіб, їй рішенням
Ковельської міської ради №14/28 від
22.09.2011 р. надано дозвіл на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 331 кв.м. по
АДРЕСА_2 для розширення присадибної
ділянки з метою передачі у власність
шляхом викупу за рахунок раніше
орендованої землі.

Ці обставини підтверджуються наявними
у справі належними і достовірними
доказами, на які є покликання в рішенні
суду.

Відповідно до ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
кодексом.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки може вимагати усунення
будь-яких порушень його прав на землю,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється, зокрема, шляхом визнання
прав, визнання угоди недійсною,
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади, застосування інших,
передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного
кодексу України у разі видання органом
виконавчої влади акта, яким
порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища,
яке існувало до видання цього акта. У
разі неможливості відновлення
попереднього становища власник має
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Аналіз вищевказаних норм права
свідчить про те, що захисту підлягає
лише порушене право власника земельної
ділянки.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_5
обґрунтовувала його тим, що
оспорюваним рішенням Ковельської
міської ради від 25.07.2013 року №40/29, на
порушення її прав, прийнято продати
ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 323
кв.м., частина якої вже перебуває в її
постійному користуванні відповідно до
державного акта про право постійного
користування земельною ділянкою.

Однак, в ході розгляду інших цивільних
справ між тими самими сторонами,
предметом яких виступала одна і та ж
сама спірна земельна ділянка площею 331
кв.м. по АДРЕСА_2 встановлені обставини,
які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не
підлягають доказуванню, а саме - ОСОБА_4,
як орендар спірної земельної ділянки
площею 331 кв.м. набула переважне право
на отримання її у власність шляхом
викупу і ця земельна ділянка не входить
в межі земельної ділянки площею 1000 кв.м.
за державним актом ОСОБА_5 Ця обставина
підтверджується рішенням
Старовижівського районного суду від
12.03.2012 року, яке набрало законної сили 25
грудня 2012 року(а.с. 195-198 т.1), постановою
Волинського окружного
адміністративного суду від 05 квітня 2012
року, яка набрала законної сили 19 липня
2012 року(а.с.199-205 т.1).

Отже, суд дійшов правильного та
обґрунтованого висновку про те, що
Ковельською міською радою відповідно
до вищезазначених вимог законодавства
правомірно прийнято рішення про продаж
землі у власність відповідачу і права
позивача прийняттям цього рішення
жодним чином не порушено.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, а саме з договору купівлі -
продажу незавершеного будівництвом
житлового будинку від 16 жовтня 2007 року
(а.с.47 т.3) позивач ОСОБА_5 продала ОСОБА_17
незавершений будівництвом житловий
будинок по АДРЕСА_1, розташований на
належній їй земельній ділянці,
відповідно до державного акту на право
постійного користування на землю від
20.05.1999 року I-ВЛ №006493, який втратив
законну силу, як було встановлено
вищезазначеним рішенням Ковельського
міськрайонного суду від 17.09.2010 року(а.с.
185т.1), з моменту отримання ОСОБА_5 на
дану земельну ділянку державного акта
на право приватної власності на землю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України, в
редакції, чинній на момент продажу
незавершеного будівництвом житлового
будинку, до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначено, до
набувача переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування. Якщо житловий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у
користування, то в разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 377 ЦК України в
редакції, чинній на момент продажу
незавершеного будівництвом житлового
будинку, до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначений, до
набувача переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування. Якщо житловий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Отже, з переходом до нового власника
ОСОБА_17 права власності на
незавершений будівництвом житловий
будинок до неї перейшло і право на
земельну ділянку, на якій він
розміщений та який необхідний для
обслуговування будинку, тобто на
земельну ділянку по АДРЕСА_1. Отже,
позивач на час звернення з даним
позовом не є ні користувачем, ні
власником спірної земельної ділянки, а
тому, оскільки звернутися з позовом про
захист порушеного права має можливість
лише особа, якій таке право належить, то
позов ОСОБА_5 і з цієї підстави є
безпідставним, а висновок суду є
обґрунтованим і відповідає нормам
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги на які
покликається позивач не заслуговують
на увагу, оскільки спростовуються
наявними у справі рішеннями судів, на
які покликався суд та доказами
дослідженими по даній справі, яким суд
дав правильну юридичну оцінку, а тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_5 та
представників позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2,
ОСОБА_3 відхилити, а рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 02 вересня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: