Справа №493/590/14-ц
Провадження № 2/493/209/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2014 року

Балтський районний суд Одеської
області в складі:

головуючого-судді
БОДАШКО Л.І.,

при секретарі
ВЛАСОВІЙ Н.Г.,

за участю представника позивача
адвоката ОСОБА_1,

представників відповідачів
ЛЕОНОВОЇ О.В.,

КУЩА В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Балта
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_5 до Одеської філії товариства з
обмеженою відповідальністю «АТЛАНТА
-ВІН» про визнання незаконним та
відміну наказу про звільнення,
поновлення на посаді, стягнення
заборгованості по заробітній платі,
заборгованості за час вимушеного
прогулу, компенсації моральної шкоди,
витрат на правову допомогу,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду
03.03.2014 року з позовною заявою до
Одеської філії товариства з обмеженою
відповідальністю «АТЛАНТА -ВІН» про
визнання незаконним та відміну наказу
про звільнення, поновлення на посаді,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, заборгованості за
час вимушеного прогулу, компенсації
моральної шкоди, витрат на правову
допомогу, стверджуючи, що з 07 лютого 2012
року по 21 лютого 2013 року він працював на
посаді торгового представника.
Центральний офіс даного підприємства
знаходиться в м. Вінниця по вул.
Лебединського, 34, свідоцтво № 200016524. За
час роботи йому дуже часто затримували
виплату заробітної плати, посилаючись
на те, що на підприємстві тяжке
матеріальне становище, а в січня 2013
року він став вимагати повного
розрахунку з ним по заборгованості по
заробітній платі і попередив, що буде
звертатися до органів прокуратури,
після чого з боку служби безпеки
підприємства на його адресу стали
надходити погрози, а згодом по телефону
йому повідомили, що він звільнений. На
його неодноразові вимоги виплатити
йому заборгованість по заробітній
платі відповіді він не отримав,
натомість відповідач заявив про те, що
у нього заборгованість перед
підприємством. Для того, щоб доказати
керівництву підприємства, що у нього по
роботі не може бути жодного боргу, він
просив призначити і провести ретельну
перевірку, оскільки на підприємстві
велася двійна бухгалтерія, та більшу
частину виручки він передавав готівкою
керівнику Балтської філії ТОВ «Атланта
- Він» ОСОБА_7, а також директору та
касиру ОСОБА_8, яка займала ці дві
посади одночасно, а решту грошей він
перераховував на розрахунковий
рахунок господаря підприємства
ОСОБА_6, а тому він просив провести
взаємоперевірки, на що отримав
категоричну відмову і йому було
повідомлено, що відносно нього буде
проведена перевірка з споживачами, ці
перевірки проводилися з його участю до
кінця лютого 2013 року і ніяких претензій
йому не було висунуто, актів,
підтверджуючих допущення ним в процесі
роботи і недостачі з його боку складено
не було, а в кінці лютого 2013 року він був
повідомлений про те, що звільнений за
недовіру і йому запропонували передати
всі діла іншій особі. Він став вимагати
надати йому копію наказу про
звільнення для оскарження його в
судовому порядку, однак йому в цьому
було відмовлено і з цим наказом його
ніхто не ознайомив, трудова книжка
заповнена не була і в ній відсутній
запис про звільнення. Цей наказ № 59 від
21.02.2013 року він побачив вперше в
Балтському РВ ГУ МВС України в Одеській
області в кінці лютого місяця 2014 року.
Він жодного прогулу не вчиняв, в ті дні,
коли вказано в актах, він працював, тому
просить задовольнити його вимоги у
повному обсязі, поновивши його на
роботі, стягнувши заборгованість по
заробітній платі, заробітну плату за
час вимушеного прогулу, компенсацію за
невикористану відпустку, моральну
шкоду в сумі 20 тис. грн., зробивши
відповідний запис в трудовій книжці і
стягнути понесені їм витрати на
правову допомогу.

В судовому засіданні як позивач,
так і його представник адвокат ОСОБА_1
позовні вимоги підтримали з
урахуванням їх відмови від стягнення
коштів за використання в роботі
особистого транспорту.

Представники відповідачів
Леонова О.В. та Кущ В.О. позовні вимоги
ОСОБА_5 не визнали, просили відмовити
йому у їх задоволенні у повному обсязі,
посилаючись на те, що заборгованості по
заробітній платі не має, оскільки
ОСОБА_5 отримував її своєчасно і в
повному обсязі, виходячи з посадового
окладу в розмірі 1800 грн., звільнений на
законних підставах, оскільки допустив
прогули без поважних причин 19,20 і 21
лютого 2013 року, за що був звільнений за
ст. 40 п.4 КЗпП України, про факти
прогулів свідчать наказ про створення
комісії, акти, складені комісією за
12,15,18,19,20,21 лютого 2013 року. Що стосується
стягнення моральної шкоди, то доказів
вчинення такої ОСОБА_5 не представив, а
також не представив доказів того, що
він поніс затрати на правову допомогу.

Заслухавши вимоги позивача
ОСОБА_5, його представника адвоката
ОСОБА_1, заперечення представників
відповідача Леонової О.В. та Куща В.О.,
покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, вивчивши матеріали
справи, дослідивши всі докази,
представлені сторонами, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
ОСОБА_5 підлягають частковому
задоволенню у зв'язку з наступним.

Так, 07 лютого 2012 року ОСОБА_5 подав
директору ОФ ТОВ «Атланта-Він» ОСОБА_16
заяву про прийняття його на посаду
торгового представника з іспитовим
строком на 1 місяць, про що директором
ОФ ТОВ «Атланта-Він» було винесено
наказ № 11 про прийняття на роботу
ОСОБА_5 з 07.02.2012 року на посаду торгового
представника згідно штатного розпису.
В цьому наказі є запис про те, що ОСОБА_5
ознайомлений з ним, однак підпис самого
ОСОБА_5 відсутній і в той же день ОФ ТОВ
«Атланта-Він» з ОСОБА_5 уклало трудовий
контракт без номеру від 07.02.2012 року, з
п.3.1 якого свідчить, що робочий час
встановлюється в інтересах працедавця
за згодою з працівником, але не вказано,
конкретно, скільки годин на добу, на
неділю чи місяць повинен відпрацювати
працівник, які у нього вихідні дні. В
п.3.2. вищевказаного контракту відносно
щорічної відпустки немає жодного
запису.

Згідно наказу № 59 від 21.02.2013 року ОСОБА_5
був звільнений з посади торгового
представника в ОФ ТОВ «Атланта-Він» з
21.02.2013 року за прогули (п.4 ст. 40 КЗпП
України) за невихід на працю без
поважних причин і цьому наказі також
немає відомостей про ознайомлення з
ним ОСОБА_5

Трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника.
Відповідно до ст. 48 КЗпП України
трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві понад п'яти днів, а згідно
ст. 47 КЗпП України у разі звільнення
працівника , підприємство зобов'язане в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку. Ці
вимоги трудового законодавства
відповідачем витримані не були, до
теперішнього часу позивачу не видана
належним чином оформлена трудова
книжка із записом про звільнення з
роботи. А між тим, відповідно до ст. 233
КЗпПУ працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
про звільнення в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. Отже,
вимога про видачу копії наказу про
звільнення, про видачу належним чином
оформленої трудової книжки,
відповідачем не була виконана.

Що стосується, ніби то допущених
позивачем прогулів 19,20 і 21 лютого 2013
року, то суду не представлено доказів
того, що саме в ці дні ОСОБА_5 був
відсутній на роботі без поважних
причин, оскільки представлені
відповідачем акти від 12, 15 і 18 лютого 2013
року свідчать про те, що комісія
перевірила за місцем проживання ОСОБА_5
і вказала, що за місцем проживання той
був відсутнім і що було залишено йому
листа з проханням прийти за
розрахунком та за розрахунок за
невикористану відпустку, адже тоді ще
він не був звільнений, то мова про
розрахунок не могла взагалі ще йти.

Відносно актів від 19,20 і 21 лютого 2013
року , то з них вбачається також, що 19, 20
і 21 лютого 2013 року ОСОБА_5 був відсутнім
під час чергової наради керівництва з
торговими представниками, на торгових
точках(яких саме?) за маршрутами той
також не з'являвся, а за місцем
проживання ОСОБА_5 теж був відсутнім.
Однак, актів про те, що ОСОБА_5 не
з'являвся на торгових точках в ці дні,
складених з керівництвом цих торгових
точок, немає, а відсутність ОСОБА_5 на
черговій нараді не може розцінюватися
як прогул, оскільки відповідно до ст. 40
п.4 КЗпПУ прогулом є, в тому числі,
відсутність на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня без
поважних причин і взагалі, з
представленого трудового контракту не
можна зробити висновок про те, яка
тривалість робочого часу, де це робоче
місце було у ОСОБА_5, п'ятиденний або
шестиденний робочий тиждень,
тривалість роботи напередодні
святкових, неробочих і вихідних днів,
тощо.

Як показали свідки ОСОБА_10, ОСОБА_12,
ОСОБА_9, ОСОБА_7, робочі наради проходили
приблизно пів години, годину.

Всі акти, за ствердженням членів
комісії ОСОБА_14, ОСОБА_7 і ОСОБА_13, були
складені в м. Одеса, в офісі, але виникає
питання про те, чому за місцем
виявлення вони не були складені в м.
Балті і як члени комісії могли
встигнути в робочий час з м. Балти, де
вони були, як вони стверджують, до 18
годин, приїхати в м. Одесу через мінімум
три години, і там складати акти, які є
схожими один на другий і всі підписи
членів комісії виконані однаково. Тому
суд відноситься критично до цих актів і
до свідчень членів комісії , і саме з
вищевказаних підстав не приймає їх як
доказ того, що позивач допустив в ті дні
прогули.

Крім того, свідок ОСОБА_9 повідомила
суду, що була прийнята на роботу в ТОВ
«Атланта-Він» з 12 лютого 2013 року и
працювала до 28 лютого 2013 року і всі ці
дні вона працювала з ОСОБА_10 і ОСОБА_5,
так як у них проходила стажування,
підтвердивши, що 19, 20, 21 лютого 2013 року
вона бачила на роботі ОСОБА_5, прогулів
той не допускав.

Згідно обвинувального акту, який
знаходиться в матеріалах
кримінального провадження відносно
ОСОБА_5, копія якого представлена суду,
встановлено, що він працював, в тому
числі і 20, 22 лютого 2013 року, тобто навіть
і після наказу про звільнення.

Свідок ОСОБА_15, яка є директором
магазину «Транзит» в м. Балті,
підтвердила суду, що ОСОБА_5 був у них в
торговій точки 25.02.2013 року, оформляв
необхідні документи по товару.

Відносно вимог позивача про
стягнення на його користь заробітної
плати за час вимушеного прогулу, то суд
констатує, що відповідачем
представлені відомості на заробітну
плату позивача за грудень 2012 року і за
січень 2013 року. Інших даних про розмір
середньої заробітної плати
відповідачем суду не представлено,
тому суд виходить з того, що заробітна
плата складає 6503 грн., яка була в січні
2013 року, тобто перед звільненням. З
часу звільнення ОСОБА_5 пройшло 10
місяців 2013 року і 6 робочих днів лютого
2013 року, а також 9 місяців 2014 року і 21
робочий день жовтня 2014 року, що
становить 19 місяців і 27 днів. У лютому
2013 року було 24 робочих дні( 6503 : 24= 270
грн.96 коп. за 1 робочий день х 6= 1625 грн. 76
коп.), в жовтні 2014 року було вимушеного
прогулу 21 робочий день( 270 грн.96
коп.х21=5690 грн.16 коп.), тому час
вимушеного прогулу складає (6503х19 міс.
= 123557 + 1625.76+ 5690= 130872.92) загальну суму 130872
грн.92 коп. і ця сума підлягає стягненню
з відповідача.

Що стосується стягнення
заборгованості по заробітній платі і
компенсації за невикористану
відпустку, то суду не представлено
доказів того, що позивач не отримував
заробітну плату за вказаний ним період,
що вона за той період часу складала
саме 6500 грн., а відповідач, навпаки,
представив відомості на виплату
заробітної плати ОСОБА_5 Даних про те,
що ці відомості не відповідають
дійсності, або підроблені, суду не
представлено, тому підстав в
задоволенні цих вимог не має, а також не
має підстав в задоволенні вимог про
стягнення моральної шкоди в сумі 20 тис.
грн., так як позивачем не представлено
доказів спричинення такої шкоди на
вищевказану суму. В матеріалах справи
також відсутні докази того, що позивач
поніс витрати на надання йому правової
допомоги, що теж не може бути
задоволено.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 55 Конституції України, ,
ст.ст.47, 48,49, 94,209, 233, 235 КЗпП України, ст.
ст. .10,11,214,215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Одеської
філії товариства з обмеженою
відповідальністю «АТЛАНТА -ВІН» про
визнання незаконним та відміну наказу
про звільнення, поновлення на посаді,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, заборгованості за
час вимушеного прогулу, компенсації
моральної шкоди, витрат на правову
допомогу задовольнити частково.

Визнати незаконним та відмінити
наказ №59 від 21 лютого 2013 року директора
ТОВ «АТЛАНТА-ВІН» про звільнення
ОСОБА_5 з займаної посади торгового
представника з 21.02.2013 року за прогули
(п.4 ст.40 КЗпП України).

Поновити ОСОБА_5 на посаді
торгового представника ТОВ
«АТЛАНТА-ВІН».

Стягнути з ТОВ «АТЛАНТА-ВІН» на
користь ОСОБА_5 заборгованість по
заробітній платі за час вимушеного
прогулу в розмірі 130872 грн.92 коп.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ