Справа № 459/1333/14
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/5242/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

без участі сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ДП
«Львіввугілля» на рішення
Червоногралського міського суду
Львівської області від 16 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди завданої трудовим
каліцтвом, -

встановила:

Рішенням Червоногралського міського
суду Львівської області від 16 червня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» в користь
ОСОБА_2 13 000 (тринадцять тисяч) гривень
заподіяної моральної шкоди.

В решті вимог - відмовлено.

Дане рішення оскаржило ДП
«Львіввугілля».

В апеляційній скарзі зазначає,
позивачем не надано жодних доказів, які
б могли підтвердити факт завдання
моральної шкоди, а документи на які
посилається позивач, а саме довідки
МСЕК та акт про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом є
документами, що підтверджують причини
інвалідності і встановлення в зв'язку
з цим втрату професійної
працездатності і ніяким чином не
можуть бути доказом заподіяння
моральної шкоди.

Крім того вказує, що позивачем
пропущено строк позовної давності.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не
з"явились і подали клопотання про
розгляд справи у їх відсутності, тому
судова колегія вважає за необхідне у
відповідності з вимогами ст.305 ЦПК
України проводити розгляд справи у їх
відсутності, т.я. вони належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання, та у відповідності до вимог
ст.197 ЦПК України розглядає справу без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Згідно із ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Встановлено, що з 2004 по 2006 роки позивач
працював на підприємствах ДП
«Львівугілля», в шкідливих умовах
праці, що стверджується копією
трудової книжки виданою на ім'я ОСОБА_2
1973 року народження.

За час виконання своїх посадових
обов'язків позивач, внаслідок
погіршення стану здоров'я,
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів.

Відповідно до акту про нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом від
25.01.2006 р., 19 грудня 2005 року при
пересуванні робітників по виробництві
з-за деформованої затяжки покрівлі
виробки вивалились куски породи і при
падінні нанесли удар по голові, тазі та
ногах ОСОБА_2 Причиною нещасного
випадку був незадовільний стан
виробничих об'єктів. Даним нещасним
випадком ОСОБА_2 було спричинено забій
кісток тазу та пучок суглобів,
здавлення нижніх кінцівок, ЗУМТ.

Згідно з довідкою обласної МСЕК
серії ЛВА-2 №003078 від 18.04.2006 року
встановлено, що позивачу вперше
призначено ІІ групу інвалідності та 70%
втрати професійної працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням.

Довідкою обласної МСЕК серії ЛВА-2
№020442 від 19.04.2007 року встановлено, що
позивачу підтверджено ІІ групу
інвалідності та 70% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням, із наступною датою
переогляду 19.09.2009 року.

Відповідно до відповіді КП ЛОР
«Львівського обласного центру
медико-соціальної експертизи» від
28.05.2014 року №240-28.04.2009 року міжрайонною
спеціалізованою профпатологічною МСЕК
визнано ОСОБА_2 інвалідом ІІ групи труд
каліцтва терміном на три роки.

Довідкою обласної МСЕК серії
10-ААА №840399 від 29.05.2012 року встановлено,
що позивачу підтверджено ІІ групу
інвалідності та 70% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням, із наступною датою
переогляду 08.05.2014 року.

У відповідності до вищевказаної
довідки КП ЛОР «Львівського обласного
центру медико-соціальної експертизи»
від 28.05.2014 року №240 ОСОБА_2 підтверджено
ІІ групу інвалідності та 70% втрати
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням, із
наступною датою переогляду 01.06.2016 року.

Встановлено, що ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Крім того, встановлено, що відповідно
до запису в трудовій книжці ОСОБА_2
звільнений 04.04.2006 року згідно наказу
№80-к за станом здоров'я.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 "Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
роз'яснено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

З врахуванням вказаних доказів, суд
прийшов до вірного висновку, що знайшли
підтвердження обставини заподіяння
позивачеві моральної шкоди, яка
обумовлена моральним та фізичним
стражданням з приводу ушкодження
здоров'я, погіршення життєвих умов, так
що ступінь втрати професійної
працездатності позивача становить 70%,
він не має можливості повноцінно
працювати та для організації свого
життя йому доводиться докладати
додаткові зусилля.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_2, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що сума компенсації
спричиненої позивачеві моральної
шкоди, що підлягає стягненню з ДП
«Львіввугілля», складає 13000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що районний суд
прийшов до вірного висновку про те,
що шкоду здоров'ю позивача було
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці він втратив 70%
професійної працездатності, є
інвалідом ІІ групи, що призвело до
втрати ним нормальних життєвих
зв'язків та вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, чим йому заподіяно
моральну шкоду.

Покликання апеллянта на пропуск
позивачем строку позовної давності є
безпідставними, оскільки відповідно до
п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я
або смертю (тобто і на вимогу про
відшкодування моральної шкоди) позовна
давність не поширюється. Аналогічні
роз»яснення надано у п.16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Інші доводи апелянта, не спростовують
висновків суду, такі не грунтуються на
законі спростовуються вищенаведеним.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ДП «Львіввугілля» -
відхилити.

Рішення Червоногралського міського
суду Львівської області від 16 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.