АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1311/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Хмельницької області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів
Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі
Шевчук Ю.Г.,

з участю
представника позивачів-відповідачів
ОСОБА_1,

відповідачки-позивачки
ОСОБА_2,

її представника
ОСОБА_3,

представниці відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Хмельницької міської
ради про визнання незаконним і
скасування рішення щодо збереження
об'єкта самочинного будівництва та
усунення перешкод у користуванні
земельними ділянками і позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Хмельницької міської
ради, реєстраційної служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції Хмельницької
області про визнання рішень про
затвердження проектів землеустрою
щодо відведення земельних ділянок та
передачу їх у власність частково
недійсними і скасування свідоцтв про
право власності на нерухоме майно за
апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 30 квітня
2014 року,

встановила:

В червні 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2,
Хмельницької міської ради (далі - рада)
про усунення перешкод у користуванні
земельними ділянками шляхом знесення
самочинного будівництва.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 зазначили, що вони є
власниками окремих земельних ділянок
площею 0,021 га, розташованих у дворі
будинку АДРЕСА_1, які за рішенням ради
від 27 лютого 2013 року відведені
позивачам для будівництва гаражів.
Водночас, ОСОБА_2 самочинно побудувала
на цих земельних ділянках гараж площею
21,6 кв.м. Рішенням постійно діючої
комісії з питань самочинного
будівництва ради від 19 липня 2012 року №
10 ОСОБА_2 надано дозвіл на збереження
самочинно побудованого гаража та
рекомендовано звернутися до ради з
проханням про відведення земельної
ділянки під нього. Це рішення не
відповідає вимогам закону, оскільки на
час його прийняття вже були розроблені
проекти землеустрою щодо передачі
земельних ділянок у власність
позивачам, внаслідок чого порушені
права та законні інтереси останніх.

За таких обставин ОСОБА_5, ОСОБА_6
просили суд визнати незаконним і
скасувати назване рішення постійно
діючої комісії з питань самочинного
будівництва ради, зобов'язати ОСОБА_2
усунути перешкоди у здійсненні ними
права користування своїми земельними
ділянками шляхом знесення самочинно
побудованого гаража.

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ради,
реєстраційної служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
Хмельницької області (далі -
реєстраційна служба) про визнання
рішень щодо передачі земельних ділянок
у власність громадян частково
недійсними та скасування свідоцтв про
право власності на нерухоме майно.

ОСОБА_2 зазначила, що вона є власником
квартири АДРЕСА_1, в дворі якого
знаходяться десять гаражних боксів. Ці
гаражі побудовані на земельній
ділянці, яка була відведена радою
закритому акціонерному товариству
«Електромонтаж-466» (далі - ЗАТ
«Електромонтаж-466») під житлову
забудову. 21 січня 2009 року ЗАТ
«Електромонтаж-466» і позивачка уклали
договір на дольову участь у
будівництві гаража, за умовами якого в
2010 році ЗАТ «Електромонтаж-466»
побудувало гараж № 10, а вона сплатила
йому вартість будівництва цього гаража
в розмірі 8640 грн. Постійно діюча
комісія з питань самочинного
будівництва ради своїм рішенням від 19
липня 2012 року № 10 надала дозвіл на
збереження самочинно побудованого
гаража та рекомендувала їй звернутися
до ради з проханням про відведення
земельної ділянки під нього. Рішенням
ради № 45 від 16 червня 2013 року позивачці
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки під гараж, однак в подальшому
вона довідалась, що на земельну ділянку
претендують інші особи. Рішеннями ради
від 27 лютого 2013 року № 33 і № 51
відповідно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передано у
власність земельні ділянки площею 21
кв.м. кожна (кадастрові №№ :08:001:0389,
:08:001:0388). На підставі цих рішень 13
квітня 2013 року відповідачі одержали в
реєстраційній службі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно.
Вказані рішення ради та
правовстановлюючі документи на
земельні ділянки є незаконними та
порушують права позивачки, оскільки
земельні ділянки, які передані у
власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
накладаються на земельну ділянку, на
якій збудовано її гараж. Також при
прийнятті оскаржуваних рішень рада
порушила норми закону, що регулюють
ведення та формування державного
земельного кадастру.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просила суд:
визнати недійсним рішення ради № 33 від
27 лютого 2013 року в частині затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та надання її у
власність ОСОБА_5; визнати недійсним
рішення ради № 51 від 27 лютого 2013 року в
частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надання її у власність
ОСОБА_6; скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 13
квітня 2013 року серія САЕ № 961605,
виданого реєстраційною службою на ім'я
ОСОБА_5; скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 13
квітня 2013 року серія САЕ № 961606,
виданого реєстраційною службою на ім'я
ОСОБА_6

Вказані позови об'єднані судом в одне
провадження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 30 квітня
2014 року в позові ОСОБА_5, ОСОБА_6
відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено.
Рішення ради від 27 лютого 2013 року № 33 і
№ 57 в частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок і надання їх у власність
відповідно ОСОБА_5 і ОСОБА_6 визнані
недійсними. Скасовано свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від 13
квітня 2013 року серія САЕ № 961605 і № 961606,
видані реєстраційною службою
відповідно на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ради,
реєстраційної служби на користь ОСОБА_2
в солідарному порядку 114 грн. 70 коп.
судових витрат.

Суд керувався тим, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не
довели незаконність рішення постійно
діючої комісії з питань самочинного
будівництва ради від 19 липня 2012 року №
10 та порушення діями ОСОБА_2 і ради
своїх прав, а передача земельних
ділянок у власність ОСОБА_5 і ОСОБА_6
проведена з порушенням вимог чинного
законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 і ОСОБА_6
просять скасувати рішення суду й
ухвалити нове рішення, яким їх позов
задовольнити, а в позові ОСОБА_2
відмовити, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність цих
обставин, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги,
відповідачка-позивачка ОСОБА_2 і
представниця ради ОСОБА_4 зазначили, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Представник реєстраційної служби, який
у встановленому порядку оповіщений про
час і місце судового засідання, до суду
не з'явився.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що рішенням виконавчого
комітету ради від 23 березня 1995 року № 325
надано дозвіл ЗАТ «Електромонтаж-466» на
проектно-розвідувальні роботи під
будівництво 10-типоверхового
80-тиквартирного житлового будинку з
вбудовано-прибудованим магазином
«Продтовари» та кафе і будівництво
гаражів по АДРЕСА_1, на земельній
ділянці площею 0,16 га за рахунок
знесення житлових будинків АДРЕСА_2.

Виконавчий комітет ради своїм рішенням
від 10 серпня 1995 року № 536 вніс
доповнення до вищевказаного рішення
щодо знесення житлового будинку
АДРЕСА_3 (дорізка земельної ділянки
площею 0,10 га).

Рішенням виконавчого комітету ради від
28 березня 1996 року № 857 затверджено
оціночні акти на житлові будинки
АДРЕСА_2, та зобов'язано ЗАТ
«Електромонтаж-466» надати
громадянам-власникам указаних
будинків грошову компенсацію: ОСОБА_7 -
30736000 крб., ОСОБА_8 - 71556000 крб., ОСОБА_9 -
101447000 крб.

В подальшому ЗАТ «Електромонтаж-466»
побудувало багатоквартирний житловий
будинок по АДРЕСА_1, та здало його в
експлуатацію.

ОСОБА_2 проживає у квартирі № 76 цього
будинку.

21 січня 2009 року ЗАТ «Електромонтаж-466» і
ОСОБА_2 уклали договір, за умовами якого
ЗАТ «Електромонтаж-466» зобов'язалося
побудувати гаражне приміщення № 10 в
будові житлового будинку по АДРЕСА_1
(південно-східний фасад під'їздів 4-5-6),
та передати його замовнику за актом
прийому-передачі виконаних робіт, а
ОСОБА_10 мала сплатити виконавцю
вартість цих робіт у розмірі 8640 грн.

Протягом 2009-2010 років ЗАТ
«Електромонтаж-466» здійснило самочинне
будівництво гаража № 10 по АДРЕСА_1,
площею 21,6 кв.м. та передало його ОСОБА_10
за актом прийому-передачі від 12 травня
2010 року. Тоді ж остання сплатила ЗАТ
«Електромонтаж-466» грошові кошти в сумі
8640 грн.

19 липня 2012 року постійно діюча комісія
з питань самочинного будівництва ради
прийняла рішення № 10 про збереження
самочинно побудованого гаража та
рекомендувала ОСОБА_10 звернутися до
ради із заявою про відведення
земельної ділянки під нього.

Рішенням ради від 12 червня 2013 року № 45
надано дозвіл ОСОБА_10 на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 24
кв.м. для будівництва гаража (бокс № 10).

Окрім того, рада своїми рішеннями від 14
грудня 2011 року № 30 і від 29 лютого 2012
року № 31 надала дозвіл відповідно
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
кожному з них земельної ділянки площею
21 кв.м. у дворі будинку по АДРЕСА_1, для
будівництва гаража (бокси №№ 12, 13).

Рішеннями ради від 27 лютого 2013 року № 33
і № 51 затверджені проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок і
передано у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6
указані земельні ділянки. На підставі
цих рішень 13 квітня 2013 року ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 одержали свідоцтва на право
власності на нерухоме майно відповідно
серії САЕ № 961605 і серії САЕ № 961606.

Зазначені обставини визнані сторонами
та підтверджуються наявними у справі
письмовими доказами.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 26
вересня 2014 року № 217/014: земельна
ділянка, що належить ОСОБА_6, повністю
накладається на будівлю гаража,
побудованого ОСОБА_2 (площа нашарування
становить 0,0021 га (21 кв.м.); земельна
ділянка, що належить ОСОБА_5 частково
накладається на будівлю гаража,
побудованого ОСОБА_10 (площа
нашарування становить 0,0002 га (2 кв.м.);
гараж, який побудований ОСОБА_10,
відповідає будівельно-технічним
нормам і придатний до експлуатації.

У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 116 ЗК
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону. Земельні
ділянки, які перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

Однією з підстав припинення права
користування земельною ділянкою є
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом (п.
«б» ч. 1 ст. 141 ЗК України).

Як визначено ч.ч. 1, 3 ст. 212 ЗК України,
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.
Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Частинами 6, 8, 9 ст. 118 ЗК України
встановлено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 186-1
цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий
строк з дня отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

В силу ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у межах населеного
пункту або земельної ділянки за межами
населеного пункту, на якій розташовано
об'єкт будівництва або планується
розташування такого об'єкта, подається
також на погодження до структурних
підрозділів районних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій у сфері містобудування
та архітектури, а якщо місто не входить
до території певного району, - до
виконавчого органу міської ради у
сфері містобудування та архітектури, а
в разі, якщо такий орган не утворений, -
до органу виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань
містобудування та архітектури чи
структурного підрозділу обласної
державної адміністрації з питань
містобудування та архітектури (ч. 2 ст.
186-1 ЗК України).

Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Згідно до ст. 18 Закону України від 1
липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» свідоцтво про
право власності на нерухоме майно, що
підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
видається фізичним та юридичним особам
державним реєстратором прав.

З матеріалів справи вбачається, що на
час прийняття радою рішень від 27 лютого
2013 року № 33 і № 51 про відведення
земельних ділянок і передачу їх у
власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 ці земельні
ділянки були забудовані.

Постійно діюча комісії ради з питань
самочинного будівництва своїм
рішенням від 19 липня 2012 року № 10 надала
дозвіл ОСОБА_2 на збереження самочинно
побудованого гаража та рекомендувала
останній вирішити в установленому
законом порядку питання про відведення
земельної ділянки під гараж.

Натомість, рада передала земельні
ділянки у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 без
вилучення їх з фактичного користування
ОСОБА_10 При цьому рада затвердила
проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок ОСОБА_5, ОСОБА_6, хоча
ці проекти не були погоджені
виконавчим органом ради у сфері
містобудування та архітектури згідно
до ч. 2 ст. 186-1 ЗК України.

За таких обставин суд першої інстанції
правомірно дійшов висновку, що
передача земельних ділянок у власність
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 проведена з порушенням
вимог чинного законодавства, тому
підлягають скасуванню свідоцтва на
право власності на нерухоме майно від 13
квітня 2013 року серії САЕ № 961605 і серії
САЕ № 961606, які видані реєстраційною
службою відповідно ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Частиною 1 статті 376 ЦК України (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) установлено, що житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до частин 4 і 7 цієї
статті якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. У разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Як передбачено п.п. 3 п. «б» ч. 1 ст. 31
Закону України від 21 травня 1997 року №
280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в
Україні», до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать делеговані повноваження
щодо здійснення в установленому
порядку державного контролю за
дотриманням законодавства,
затвердженої містобудівної
документації при плануванні та
забудові територій.

В силу ч. 3 ст. 8 Закону України від 17
лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання
містобудівної діяльності» рішення з
питань планування та забудови
територій приймаються сільськими,
селищними міськими радами та їх
виконавчими органами, районними,
обласними радами, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями в межах визначених
законом повноважень з урахуванням
вимог містобудівної документації.

Згідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
а) визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

З положень ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
вбачається, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у пункті 22
постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснив, що знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Досліджені у справі докази достовірно
вказують на те, що будівництво ОСОБА_10
гаража в дворі будинку АДРЕСА_1,
здійснено на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, без
належного дозволу та належно
затвердженого проекту. Отже вказане
будівництво має ознаки самочинного.

Разом із тим, указаний гараж відповідає
будівельно-технічним нормам і
придатний до експлуатації, тому
постійно діюча комісія ради з питань
самочинного будівництва прийняла
рішення про його збереження.

Рішення від 19 липня 2012 року № 10
прийнято комісією відповідно до
Положення про порядок розгляду питань,
пов'язаних із самочинним будівництвом,
створення та затвердження складу
постійно діючої комісії з питань
самочинного будівництва,
затвердженого рішенням ради від 25
квітня 2007 року № 24.

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не довели незаконність
цього рішення та порушення діями
ОСОБА_2 і ради своїх прав, тому суд
правомірно виходив з того, що їх позов є
необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням вимог
закону, тому підстав для його
скасування в межах доводів апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 30 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції -
Приступа Д.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 47