Справа № 642/9347/14-ц
Провадження №
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2014 року
Ленінський районний суд міста Харкова
у складі:

головуючого судді          Вікторова
В.В.

при секретарі
Лозоватій А.В.,

розглянувши подання головного
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
у праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року головний державний
виконавець Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції ОСОБА_1 звернувся до
Ленінського районного суду м. Харкова з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,
ЄДРПОУ НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданого
Ленінським РВ ХМУ УМВС України в
Харківській області 03.09.1997 року, до
виконання своїх зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду.

В обгрунтування подання зазначив, що на
виконанні Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції знаходиться виконавче
провадження ВП № 43796016 з примусового
виконання виконавчого напису № 807,
виданого 14.03.2014 року приватним
нотаріусом Харківського нотаріального
округу ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2,
який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,
на користь ОСОБА_4, який проживає за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, заборгованість в
сумі 39 965 гривень та виконавчого напису
№ 808, виданого 14.03.2014 року приватним
нотаріусом Харківського нотаріального
округу ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2,
який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,
на користь ОСОБА_4, який проживає за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, заборгованість в
сумі 119 895 гривень. 03 червня 2014 року
державним виконавцем винесено
постанови про відкриття виконавчих
проваджень № 43499687 та № 43499554
відповідно, направлено боржнику згідно
ст. 30 Закону України «Про виконавче
провадження» рекомендованим листом з
повідомленням та надано боржнику строк
для самостійного виконання рішення
суду у строк до 10.06.2014 року. 11.06.2014 року
після закінчення строку для
самостійного виконання виконавчого
документа державним виконавцем в
порядку ст. 33 Закону України «Про
виконавче провадження», у зв'язку з тим,
що на виконанні у відділі знаходиться
два виконавчих провадження про
стягнення з ОСОБА_2 сум
заборгованостей, винесено постанови
про об'єднання виконавчих проваджень у
зведене виконавче провадження № 43796016.
У зв'язку з тим, що боржником ОСОБА_2
рішення суду про стягнення суми боргу у
добровільному порядку не виконано,
боржник має невиконані зобов'язання на
території України та ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, що є підставою
для обмеження його у праві виїзду за
межі України.

Відповідно ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд
негайно розглядає подання, зазначене в
частині першій цієї статті, без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

До судового засідання 28.10.2014 року
державний виконавець Гусєйнов А.П. не
з'явився, про дату та час розгляду
зазначеного подання повідомлений був
належним чином, в порядку,
передбаченому ч. 6 ст. 74 ЦПК України,
факсом за номером 712-00-41. Причини неявки
суду не відомі.

Суд, вивчивши матеріали подання,
вважає, що воно не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

На виконанні в Ленінському відділі ДВС
ХМУЮ знаходиться виконавче
провадження ВП № 43796016 з примусового
виконання виконавчого напису № 807,
виданого 14.03.2014 року приватним
нотаріусом Харківського нотаріального
округу ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2,
який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,
на користь ОСОБА_4, який проживає за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, заборгованість в
сумі 39 965 гривень та виконавчого напису
№ 808, виданого 14.03.2014 року приватним
нотаріусом Харківського нотаріального
округу ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2,
який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,
на користь ОСОБА_4, який проживає за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, заборгованість в
сумі 119 895 гривень (а.с. 3, 4).

03 червня 2014 року державним виконавцем
винесено постанови про відкриття
виконавчих проваджень № 43499687, № 43499554
та відповідно направлено боржнику
згідно ст. 30 Закону України «Про
виконавче провадження» рекомендованим
листом з повідомленням та надано
боржнику строк для самостійного
виконання рішення суду у строк до 10.06.2014
року (а.с. 5-7).

11.06.2014 року після закінчення строку для
самостійного виконання виконавчого
документа в порядку ст. 33 Закону
України «Про виконавче провадження», у
зв'язку з тим, що на виконанні у відділі
знаходиться два виконавчих
провадження про стягнення з ОСОБА_2 сум
заборгованостей, державним виконавцем
винесено постанови про об'єднання
виконавчих проваджень у зведене
виконавче провадження № 43796016 (а.с. 8-9).

Відповідно до ст. 124 Конституції судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначені у
Законі України "Про виконавче
провадження" зі змінами та
доповненнями.

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», яким
закріплені умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
установлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії (ст. 5 Закону). Державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право: у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням (ч. 1, п. 18 ч. 3
статті 11 Закону).

Згідно з ч. 8 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27
січня 1995 р. № 57, при наявності
обмежуючих обставин, за яких
громадянину може бути тимчасово
відмовлено у виїзді з України, а саме
якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, паспорт громадянина
України для виїзду за кордон може бути
тимчасово затримано або вилучено
службовою особою
контрольно-пропускного пункту
Державної прикордонної служби.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» громадянин
України має право виїхати з України,
крім випадків передбачених цим
законом, та в'їхати в Україну.

Положеннями ст. 6 цього Закону "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" встановлено,
що громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано
цивільний позов до суду - до закінчення
провадження у справі (п. 8).

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р.
"Про Державну прикордонну службу
України" встановлено, що на Державну
прикордонну службу України відповідно
до визначених законом завдань
покладається, зокрема, запобігання та
недопущення в'їзду в Україну або виїзду
з України осіб, яким згідно із
законодавством не дозволяється в'їзд в
Україну або яких тимчасово обмежено у
праві виїзду з України, у тому числі
згідно з дорученнями правоохоронних
органів.

У відповідності до узагальнень
Верховного суду України від 01.02.2013 року
судової практики щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України рішення
судами питання про обмеження у виїзді
за межі України можливе тільки у
порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за
поданням державного виконавця на
підставі п. 18 ст. 11 «Про виконавче
провадження» у зв'язку з ухиленням
боржника від виконання судового
рішення чи рішення іншого органу, що
перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України").

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцем знаходження органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця. Тимчасове
обмеження у праві виїзду громадян
України за кордон встановлюється на
підставі рішення (ухвали) суду.

Вимоги до змісту і форми подання, з яким
мають право звертатися до суду
державні виконавці, нормативно
врегульовані в Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, що набрала чинності з 17 квітня
2012 р. та затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 р. №512/5. В окремому її розд. XI
"Обмеження у праві виїзду за межі
України та заборона в'їзду в Україну"
передбачено, що подання повинно
містити: а) найменування суду, до якого
направляється подання; б) реквізити
виконавчого документа, який перебуває
на виконанні; в) реквізити виконавчого
провадження; г) прізвище, ім'я та по
батькові особи (боржника), дату
народження (число, місяць, рік); ґ)
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх зобов'язань. У
поданні мають бути визначені заходи
(тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України з вилученням паспортного
документа чи без такого), найменування
органів, які мають їх здійснити. У разі
тимчасового обмеження особи (боржника)
у праві виїзду за межі України з
вилученням паспортного документа
зазначаються вид паспортного
документа (для громадян України -
дипломатичний паспорт, службовий
паспорт, паспорт громадянина України,
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон, посвідчення особи моряка
тощо; для іноземців та осіб без
громадянства - паспортний документ, що
підтверджує громадянство іноземця або
посвідчує особу без громадянства), його
серія та номер, а також найменування та
місцезнаходження державного органу, до
якого повинен надсилатися вилучений
паспортний документ. До подання
додаються копії виконавчого документа,
постанови про відкриття виконавчого
провадження та копії інших документів
(за потреби). У поданні також можуть
зазначатися адреса місця проживання
боржника та інші відомості, які відомі
про цю особу державному виконавцю. Крім
того, до подання додаються копії
виконавчого документа, постанови про
відкриття виконавчого провадження, а
також інші документи виконавчого
провадження, які, на думку державного
виконавця, підтверджують ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
відомості про характер та розмір
невиконаних зобов'язань боржником. При
цьому також чітко зазначено, що у
випадку внесення подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України керівника боржника юридичної
особи до подання додавався витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців, в
якому зазначається, хто є керівником
юридичної особи - боржника.

Таким чином, право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження у праві
виїзду за кордон виникає лише у разі
ухилення боржника від виконання,
покладених на нього рішенням суду,
зобов'язань, тобто наявність лише
самого зобов'язання не наділяє
державного виконавця правом на
звернення до суду з поданням про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за кордон. Окрім того, факт
ухилення має підтверджуватись
сукупністю доказів, які державний
виконавець зазначає у поданні.

Державним виконавцем Гусєйновим А.П. не
зазначено і не надано жодного доказу на
підтвердження того факту, що боржник
має намір виїхати за межі України і що
саме обмеження його у виїзді за кордон
яким-небудь чином вплине на виконання
рішення суду, буде сприяти його
виконанню.

Згідно статті 4 Закону України "Про
виконавче провадження" заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на майно
боржника;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення у боржника і передача
стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Однак, визначені заходи примусового
виконання рішень не є вичерпними. Ними
можуть бути також інші заходи в
залежності від застосованих у рішенні
заходів захисту цивільних прав,
передбачених Цивільним кодексом
України, іншими законами України. Ці
заходи свідчать, що об’єктом стягнення
в основному виступає майно боржника (в
тому числі за рішеннями немайнового
характеру).

Процесуальний порядок застосування
примусових заходів звернення
стягнення на майно боржника, на
заробітну плату (заробіток, доходи,
пенсію, стипендію), порядок вилучення у
боржника і передача стягувачеві певних
предметів, зазначених у рішенні,
застосування інших заходів,
передбачених рішенням, за яким боржник
зобов’язаний особисто виконати певні
дії або утриматися від їх вчинення (про
поновлення на роботі, про відібрання
дитини, виселення і вселення,
примусовий обмін і інші.) врегульовані
Законом України "Про виконавче
провадження"

Порядок застосування кожного заходу
примусового виконання рішення має
специфічні риси, які повинні
враховуватись державним виконавцем у
процесі виконавчого провадження.

Стягнення за виконавчими документами,
в першу чергу, звертається на кошти
боржника в гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, в тому числі кошти на
рахунках та вкладах в установах банків
та інших кредитних організаціях, на
рахунки в цінних паперах у
депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
на належне боржникові інше майно, за
винятком майна, на яке згідно з законом
не може бути накладено стягнення.
Боржник має право вказати ті види майна
чи предмети, на які необхідно звернути
стягнення в першу чергу. Остаточно
черговість стягнення на кошти та інше
майно боржника визначається державним
виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірах і обсягах,
необхідних для виконання за виконавчим
документом з урахуванням витрат на
виконання. У випадках, коли боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Так, згідно відповіді № НОМЕР_3 від
24.06.2014 року Державної податкової служби
України стосовно боржників-фізичних
осіб щодо сум доходу, нарахованого
(сплаченого) податковим агентом на
користь платників податку та сум
утриманого з них податку в ДРФО –
інформація відсутня (а.с. 11).

Згідно відповіді № НОМЕР_4 від 24.06.2014
року Державної податкової служби
України про номери рахунків відкритих
у банках та інших фінансових установах
боржниками – юридичними особами та/або
фізичними особами підприємцями за
боржником зареєстровані відкриті
розрахункові рахунки, на які державним
виконавцем накладено арешт, проте
згідно відповіді банку на рахунках
відсутні кошти для виконання постанови
державного виконавця (а.с. 12, 15, 16).

Згідно відповіді № НОМЕР_5 від 03.06.2014
року на запит № 5136148 від 03.06.2014
Управління пенсійного фонду України
про осіб-боржників, які працюють за
трудовими та цивільно-правовими
договорами, про останнє місце роботи –
інформацію не знайдено (а.с. 13).

Згідно витягу з БД «АМТ» щодо
транспортних засобів, за боржником
ОСОБА_2 зареєстровані транспортні
засоби, на які державним виконавцем
накладено арешт та оголошено у розшук
(а.с. 10, 18, 19).

Згідно інформаційної довідки з Реєстру
прав власноті на нерухоме майно в
порядку доступу державних виконавців
за боржником ОСОБА_2 зареєстровано
наступне нерухоме майно: 1) 1/3 частина
квартири АДРЕСА_1; 2) ? частина квартири
АДРЕСА_2; 3) 2/3 частини та 1/3 частини
квартири АДРЕСА_3 (а.с. 20-22).

Згідно інформаційної довідки з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна в порядку доступу
державних виконавців за боржником
ОСОБА_2 зареєстрована квартира
ІНФОРМАЦІЯ_4. На дану квартиру
накладений арешт (а.с. 21).

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру іпотек в порядку
доступу державних виконавців стосовно
відомостей з державного реєстру іпотек
за вказаними параметрами запиту у
Державному реєстрі іпотек відомості
відсутні (а.с. 22).

Таким чином, законодавством чітко
передбачено, що стягнення за
виконавчими документами, в першу чергу,
звертається на кошти боржника, а у разі
відсутності у боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
на належне боржникові інше майно.

Так, державним виконавцем за запитами
було встановлено наявне рухоме та
нерухоме майно боржника. На рухоме
майно боржника виконавцем були
накладені арешти та транспортні засоби
оголошені у розшук. Крім того,
встановлено, що за боржником
зареєстровано нерухоме майно, яким він
володіє спільно з іншими особами.
Однак, державним виконавцем не вчинено
жодних дій з приводу накладення арешту
на ту частину нерухомого майна, яким
володіє боржник.

Таким чином, подання не містить
достатньо відомостей про те, що
державним виконавцем Гусєйновим А.П.
були здійснені всі можливі інші заходи,
необхідні для своєчасного і повного
виконання рішення суду.

Заборона виїзду за кордон є одним з
найсуворіших заходів, що сприяє
примусовому виконанню судових рішень,
так як пов'язаний з обмеженням
конституційного права людини на вільне
пересування та вибір місця проживання,
закріпленого ст. 33 Конституції України,
де чітко зазначено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги, що державним виконавцем не
надано достатньо доказів на
підтвердження вимог свого подання, що
ним були виконані всі можливі інші
заходи необхідні для своєчасного і
повного виконання рішення суду, суд
вважає за необхідне відмовити йому у
задоволенні подання про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за
межі України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.
ст. 10, 60, 212, 213, 215, 377-1 ЦПК України, ст. ст. 1,
5 Закону "Про виконавче провадження",
Законом України „Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", суд-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання головного
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
у праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
В.В. Вікторов