________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/9062/13-ц
Провадження № 2/520/232/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого-судді: Маломуж А.І.;

за участю секретаря
Месропянцевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за уточненим
позовом ОСОБА_1, діючої від свого імені
та як законний представник ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Моторне (транспортне) страхове
бюро України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

10.08.2012 року позивач звернулася до суду з
позовом до відповідачів про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди з відповідачів,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їм
спричинену матеріальну та моральну
шкоду в результаті наїзду на ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач
зверталася до відповідачів, щодо
виплати їм грошового відшкодування,
але задовільного результату не
отримали, що зумовило звернення до
суду.

Представник позивача у судове
засідання з'явився, уточнені позовні
вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в останнє судове засідання
не з'явився, в ході розгляду справи
уточнені позовні вимоги визнав
частково, а саме матеріальну шкоду не
визнав взагалі та визнав 1000 гривень
моральної шкоди на обох позивачів.

Суд, вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи встановив
наступне.

07.02.2011 року близько 17 годин в м. Одесі по
вул. Люстдорфська дорога від
Адміральського проспекту в напрямку
вул. Ак. Філатова рухався автомобіль
«Тойота Камрі», р/н НОМЕР_1 під
керуванням відповідача ОСОБА_3, який
біля дому №70 порушив вимоги п.2.3;18.1;18.4
«Правил дорожнього руху» та скоїв
наїзд на позивачів.

Вироком Київського районного суду м.
Одеси від 25.04.2013 року ОСОБА_3 визнано
винним у скоєні злочину, передбаченого
ст.. 286 ч.1 КК України та був звільнений
від відбуття покарання на підставі ст..
1 п. «в» ст.. 6 Закону України «Про
амністію в 2011 році».

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 20.06.2013 року цивільний позов
про стягнення з відповідача ОСОБА_3
майнової та моральної шкоди залишений
без розгляду.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення уточненої позовної заяви.

Так, в результаті ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_1
були заподіяні тілесні ушкодження
середньої тяжкості, що підтверджується
вироком Київського районного суду м.
Одеси від 25.04.2013 року та відповідною
медичною документацією.

Відповідно до довідки до акту огляду
МСЕК №947566 від 20.06.2012 року ОСОБА_1 було
встановлено інвалідність 3 групи
терміном до 07.2019року.

Неповнолітньому ОСОБА_2 згідно
медичного висновку від 29.06.2011 року
також було встановлено інвалідність
строком на 5 років.

З приводу вимог про стягнення
матеріальної шкоди суд приходить до
висновку, про необхідність стягнення з
відповідача, враховуючи надані докази
(квитанція до прибуткового касового
ордеру №2931 від 21.06.2013 року на суму 400,00
гривень, чек від 20.07.2011 року на 48,60
гривень, квитанція №47-1241G/1 на суму 400,00
гривень, товарний чек від 30.08.2012 року на
суму 120,00 гривень та квитанція до
прибуткового касового ордеру від 04.04.2011
року на суму 1185,00 гривень) майнової
шкоди у розмірі 2153,60 гривень.

Так, судом не приймаються до уваги
безіменні чеки, чеки, відповідно до
яких придбавалися, наприклад, швабри,
губки, чистячи порошки, благодійні
внески позивачки (наприклад, квитанція
від 19.03.2012 року та внесок у фонд
«Будущее»). Також, не приймається до
уваги чек на суму 208,09 гривень на ім'я
позивачки, оскільки не зрозуміло, який
саме товар було нею придбано у ТОВ
«Епіцентр» та чи мають дані розходи
зв'язок із заподіяною шкодою.

Крім того, судом не приймаються до
уваги заявлені на стягнення витрати на
таксі, на витрати на бензин, оскільки
надані квитанції та чеки є неіменними.
Іншим чином довести приналежність
квитанцій позивачам, позивач не змогла.

Крім того, вимога про стягнення витрат
по найму житла з відповідача не
підлягає задоволенню, оскільки позивач
в ході судового засідання пояснила, що
батько відповідача знімав їй будинок
протягом 6 місяців у м. Одесі.

Витрати на посилене харчування не
підлягають задоволенню, оскільки не
надано доказів даних витрат, а ті чеки,
які надані, неіменні та найменування у
чеках не відносяться до посиленого
харчування (наприклад Raid, кава,
дезінфікуючий спрей, Ваніш, зошити та
інші).

Окрім того, відповідно до Постанови
Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року якщо в
потерпілого у зв'язку з ушкодженням
здоров'я є потреба у додаткових
витратах на медичну та соціальну
допомогу, що підтверджується із
зазначенням їх тривалості висновком
МСЕК, вони компенсуються Фондом
відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV.
Додаткові витрати потерпілих, на яких
дія цього Закону не поширюється
(потреба в них та їх тривалість мають
підтверджуватися висновком
судово-медичної експертизи),
підлягають стягненню з особи,
відповідальної за шкоду, на підставі
ст. 455 ЦК. При вирішенні таких вимог
судам належить виходити з того, що
компенсація (відшкодування) витрат на
додаткове харчування, якщо його
неможливо забезпечити в
лікувально-профілактичному або
реабілітаційному закладі,
визначається за раціоном, складеним
дієтологом чи лікарем, який лікує, та
затвердженим МСЕК (у відповідних
випадках - судово-медичною експертизою)
на підставі інформації органів
державної статистики про середні ціни
на продукти харчування в торговельній
мережі того місяця, в якому їх придбали.
Враховуючи викладене, позивачем не
надано судові раціон складений
дієтологом або лікарем, який лікує
дитину із відповідним затвердженням
МСЕК.

Вимоги щодо стягнення витрат на
сторонній догляд не підлягають
задоволенню, оскільки відповідно до
п.п.б п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №6 від
27.03.1992 року розмір витрат на
необхідний догляд за потерпілим
установлюється залежно від характеру
цього догляду (який при ушкодженні
здоров'я у зв'язку з виконанням
трудових обов'язків визначається МСЕК,
а в інших випадках -
судово-медичною експертизою) і не може
бути меншим (на місяць) від:
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати, - на
спеціальний медичний догляд (масаж,
уколи тощо); її половини - на постійний
сторонній догляд; чверті - на побутове
обслуговування (прибирання, прання
білизни тощо). Для інвалідів І групи
висновок МСЕК чи судово-медичної
експертизи про потребу в звичайному
сторонньому догляді або в побутовому
обслуговуванні не вимагається. Якщо
потерпілий потребує допомоги кількох
видів, йому відшкодовуються витрати на
кожен із них незалежно від того, ким
вона здійснюється.

Проте, судові не надано доказів того, що
позивач понесла витрати у звязку із
необхідністю у сторонньому догляді. ЇЇ
посилання на те, що догляд здійснювали
сторонні люди, яким вона оплачувала їх
послуги, є необгрунтованими та
недоведеними.

Вимоги щодо стягнення витрат на
залізничний транспорт задоволенню
також не підлягають, оскільки не
доведено, що поїздки вчинялися з метою
відвідування медичних установ.

Крім того, наявні квитки на ім'я іншої
неповнолітньої дитини позивачки, яка
не має відношення до цивільної справи.

Доводи позивачки про втрату нею
упущеної вигоди через те, що вона не
може працювати фахівцем з манікюру
судом не приймаються до уваги, оскільки
відповідно до акту №773 огляду МСЕК від
20.06.2012 року вказано, що вона не працює з
2006 року. Крім того, відповідно до копії
трудової книжки позивачки, останній
запис у трудовій книжці від 31.07.2006 року,
що свідчить про неможливість
задоволення її позовних вимог щодо
упущеної вигоди через
непрацездатність.

Також, суд вважає за можливе відмовити
позивачці в частині позовних вимог до
Моторного (транспортного) страхового
бюро України щодо стягнення 2 путівок в
санаторій «Лермонтовській» в сумі 16130,00
гривень, з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2.1 ст. 2 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» - надалі - Закон, відносини у
сфері обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
-власників наземних транспортних
засобів регулюються Конституцією
України, Цивільним Кодексом України,
Законом України "Про страхування", цим
та іншими законами України і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них. Якщо
норми цього закону передбачають інше,
ніж положення інших актів цивільного
законодавства країни, то
застосовуються норми цього Закону

Згідно ст. 6 цього Закону страховим
випадком є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно ст. 22 Закону При настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень п. 22.3 ст. 22
Закону потерпілому відшкодовується
також моральна шкода, передбачена
пунктами 1, 2 частини другої статті 23
Цивільного кодексу України. Така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати
потерпілому моральну шкоду,
передбачену пунктами 3, 4 частини другої
статті 23 Цивільного кодексу України,
таке відшкодування у розмірі,
визначеному судом, здійснює особа, яку
визнано в скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст. 24 Закону передбачено, у
зв'язку з лікуванням потерпілого
відшкодовуються обґрунтовані витрати,
які пов'язані з доставкою, розміщенням,
утриманням, діагностикою, лікуванням
та реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів.

Згідно п. 24.3 ст. 34 Закону зазначені
витрати мають бути підтверджені
документально відповідним медичним
закладом.

Відповідно до положень ст.. 33 п. 33.1 пп.
33.1.4 цього Закону у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати (для МТСБУ)),
водій транспортного засобу, причетний
до такої пригоди, зобов'язаний:
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка.

Згідно п. 35.1 35 Закону для отримання
страхового відшкодування потерпілий
чи інша особа, яка має право на
отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику(у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування. У цій заяві
має міститися:

а) найменування страховика, якому
подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім'я, по батькові
(найменування) заявника, його місце
проживання (фактичне та місце
реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника
щодо відшкодування заподіяної шкоди та
відомості (за наявності), що її
підтверджують;

г) інформація про вже здійснені
взаєморозрахунки осіб,
відповідальність яких застрахована,
або інших осіб, відповідальних за
заподіяну шкоду, та потерпілих; (або про
відсутність взаєморозрахунків)

ґ) підпис заявника та дата подання
заяви.

Відповідно до письмових заперечень
щодо позовної заяви, відповідач вказує
, що згідно журналу вхідної
кореспонденції встановлено, що МТСБУ
про страховий випадок сторони не
повідомляли, потерпілі з заявою про
виплату страхового відшкодування в
МТСБУ впродовж 3 років не звернулися.
Сторона позивача не надала судові
відповідні докази про звернення до
МТСБУ.

Виходячи з положень п. 37.1.4 ст. 37 Закону
неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і 3-х років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди є
підставою для відмови у проведенні
регламентної виплати.

Оскільки на сьогоднішній день з
моменту ДТП сплинуло більше трьох
років, а заява про виплату страхового
відшкодування в МТСБУ не надійшла,
МТСБУ не має правових підстав для
ведення регламентної виплати та
позовні вимоги в частині стягнення з
них 2 путівок в санаторій
«Лермонтовській» в сумі 16130,00 гривень
задоволенню не підлягають.

Згідно до статті 1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Позивачами окрім матеріальних
збитків були заявлені вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди. Позивач
вказувала, що відповідач своїми
неправомірними діями спричинив
моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі
295000 гривень на її користь та 195000
гривень на користь ОСОБА_2 Вона полягає
у фізичних болях, які відчували
позивачі з моменту заподіяння тілесних
пошкоджень, був повністю порушений та
змінений образ життя позивачів,
відсутня змога жити повноцінним
життям.

Згідно п. п. 4, 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується та відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Згідно ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд
розглядає справу виключно в межах
позовних вимог та на підставі доказів
наданих сторонами в обґрунтування
своїх доводів та заперечень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивачі перенесли моральні
страждання в результаті ДТП, оскільки
був порушений звичний устрій життя, як
позивачка так і її дитина отримали
групу інвалідності. Відповідно до
вироку Київського районного суду м.
Одеси встановлено, що шкода здоров'ю
позивачів заподіяна неправомірними
діями відповідача, що як наслідок
виявилося зокрема у фізичних
стражданнях - спричинення тілесних
ушкоджень. Проте розмір позовних вимог
в частині стягнення моральної шкоди
необґрунтовано завищений, тому суд
вважає за можливе стягнути моральну
шкоду у розмірі 40000 гривень на користь
ОСОБА_1, яка діє від свого імені та як
законний представник ОСОБА_2.

Вимога про стягнення витрат на правову
допомогу на досудовому слідстві та при
розгляді кримінальної справи у розмірі
3275,00 гривень є обґрунтованою та
підтвердженою відповідними
квитанціями №3 від 19.06.2013 року та
довідкою від 17.04.2013 року.

Вимога щодо стягнення суми витрат за
правову допомогу у цивільній справі
підлягає задоволенню частково.

Так, відповідно до ч.1,2 ст. 84 ЦПК України,
витрати пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20.12.2011 року розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

З матеріалів справи слідує, що інтереси
ОСОБА_1 в суді представляли ОСОБА_5 на
підставі угоди про надання правової
допомоги №53044 від 19.08.2013 року.

ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_5 за надання
правової допомоги 6400 грн., однак як
вбачається із журналів судових
засідань ОСОБА_5 приймала участь у
судових засіданнях 18.11.2013 року з 10:06-10:08,
29.11.2013 з 10:16-10:19, 26.12.2013 року з 10:45-10:52,
25.03.2014 з 11:31 до 11:34, 27.05.2014 з 11:02-11:07, 20.06.2014
року з 10:01-11:07, 28.07.2014 з 11:00-11:25 години.

Загальна кількість хвилин - 12 хвилин за
2013 рік та 99 хвилини за 2014 рік.

Сума граничного розміру компенсації
витрат на оплату правової допомоги
установленого Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», за участь
його представника в судових засідання
складає:

1147*40%:100%=458,80 гривень за годину, а за 12
хвилини =91,78гривень.

1218*40%:100%=487,2 гривень за годину, а за 99
хвилин =803,88 гривень

Загальна сума =895,66 гривень.

Доказів вчинення адвокатом окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, позивачем не
надано.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат
на правову допомогу підлягають
задоволенню частково у розмірі 895,66
гривень за правову допомогу у
цивільній справі та у сумі 3275,00 гривень
за правову допомогу у кримінальній
справі, а загалом 4170,66 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Проте, враховуючи те, що
позивач від сплати судового збору
звільнений, він підлягає сплати з
відповідача у справі у розмірі 229,40
гривень за матеріальну шкоду та за
стягнення моральної шкоди у розмірі
3441,00 гривень (Відповідно до Закону
України «Про судовий збір» станом до
22.11.2013 року враховуючи дату подачі
позову).

На підставі викладеного,
керуючись ст.208-215 ЦПК України

ВИРІШИВ :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1, діючої
від свого імені та як законний
представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Моторне
(транспортне) страхове бюро України
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди» - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду у розмірі 2153,60 (дві
тисячі сто п'ятдесят три) гривні 60
копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
діючої від свого імені та як законний
представник ОСОБА_2 моральну шкоду у
розмірі 40 000,00 (сорок тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
витрати за правову допомогу у розмірі
4170,66 гривень.

В інших позовних вимогах - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 3670,40 гривень.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення

Суддя
Маломуж А. І.