№ 308/8474/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в
особі:

головуючої - судді Лемак О.В.

при секретарі - Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгороді
справу за позовом ОСОБА_1 до
Ужгородської міської ради про визнання
права власності на торгову будівлю,-

В С Т А Н
О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати за ним право
власності на об'єкт нерухомого
майна-торгову будівлю загальною площею
21,90 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Позов мотивує тим, що на підставі
проектно-дозвільної документації,
погодженої головним архітектором м.
Ужгорода, рішення комісії з розгляду
заяв про надання вихідних даних та
можливості розміщення споруд, рішення
сесії Ужгородської міської ради про
надання дозволу на укладення договору
сервітутного користування, нею,
власними силами і за власні кошти,
здійснено будівництво торгової
будівлі по АДРЕСА_1.

З метою оформлення права власності на
збудоване нерухоме майно - торгову
будівлю він звернувся в КП
«Архітектурно-планувальне бюро»
Ужгородської міської ради», де на його
замовлення було виготовлено
інвентаризаційну справу за №7855 від
06.02.2014 року, згідно якої вищевказана
будівля, загальною площею 21,90 м2
,належить йому.

Рішенням XІV сесії VI скликання
Ужгородської міської ради від 07.12.2012
року за №741 „Про надання дозволів на
укладання короткострокових договорів
сервітутного користування земельними
ділянками» було надано дозвіл йому на
укладання договору сервітутного
користування земельною ділянкою для
встановлення та обслуговування
тимчасової споруди по АДРЕСА_1.

Також зазначає, що при проведенні
вказаного будівництва будь-яких прав
та інтересів осіб порушено не було.
Червоної лінії під будівлею не має,
жодних комунікацій під будівлею не
проходить.

Відповідач не визнає його права на
побудований без відповідних дозволів
об'єкт нерухомого майна, а тому він
змушений звернутися до суду за
захистом свого порушеного права.

В судове засідання представник
позивача не з'явилася, однак надіслала
суду заяву, в якій просить розглянути
справи без її участі, та позовні вимоги
підтримує.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився повторно, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, виходячи з їх
належності та допустимості, суд
приходить до висновку, що позовна заява
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі паспорту прив'язки групи
торгових павільйонів по АДРЕСА_2 від
04.10.13 року виданим Управлінням
архітектури та містобудування
Ужгородської міської ради, схеми
розміщення ТС, виготовленої КП
«Архітектурно-планувальне бюро»
Ужгородської міської ради ОСОБА_1,
власними силами і за власні кошти,
здійснено будівництво торгової
будівлі під АДРЕСА_1.

На підставі рішенням сесії
Ужгородської міської ради, 18.08.2013 року
між ОСОБА_1 та Департаментом міського
господарства Ужгородської міської
ради було укладено Договір земельного
сервітуту №32 та акт приймання -
передачі земельної ділянки площею 0,0048
га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

З метою оформлення права власності на
збудоване нерухоме майно - торгову
будівлю позивач звернувся в КП
«Архітектурно-планувальне бюро»
Ужгородської міської ради», де на його
замовлення було виготовлено
інвентаризаційну справу за №7855 від
06.02.2014 року, згідно якої вищевказана
будівля, загальною площею 21,90 м2 ,
належить ОСОБА_1

Слід зазначити те, що при проведенні
вказаного будівництва будь-яких прав
та інтересів третіх осіб порушено не
було. Червоної лінії під будівлею не
має, жодних комунікацій під будівлею не
проходить.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України,
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
права.

Із зазначених підстав суд вважає, що
позивачем правильно обране звернення
до суду в порядку цивільного
судочинства та визначений спосіб
захисту свого невизнаного права.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Частиною 3 ст. 376 ЦК України визначено,
що право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних прав
від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» за загальним правилом
кожна особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(частина перша статті 15 ЦК, частина
перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

За таких обставин, суд вважає доказаним
і підлягаючим визнанням за позивачем
право власності на торгову будівлю під
АДРЕСА_1.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст. 16,328,376 ЦК України,
ст.ст.4,58-60,212,213,215ЦПК України,суд,-

Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
об'єкт нерухомого майна-торгову
будівлю загальною площею 21,90 м2,що
знаходиться по АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Лемак О.В.