Справа № 369/4319/14 Головуючий у І
інстанції Медвідь Н.О.Провадження №
22-ц/780/4946/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді -
Сержанюка А.С., членів колегії - суддів
Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю
секретарів Бевзюк М.М., Химинець Н.М.,
розглянувши у відкритому засіданні у
місті Києві матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 02
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та ділової репутації і
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 02
липня 2014 року в позові ОСОБА_1 про
визнання недостовірною та такою, що
порочить честь, гідність та ділову
репутацію, інформацію, поширену ОСОБА_2
01 квітня 2014 року на пленарному
засіданні XXXVI сесії Вишневої міської
ради VI скликання у висловлюваннях,
зокрема, «…За непідтвердженою
інформацією, ОСОБА_1, забудовник
«Акварелі», депутат міської ради від
партії Регіонів, відомий як «рейдер»,
вже дав хабар - два мільйони доларів США
екс-губернатору Київської області
ОСОБА_4 …», «…депутати …настільки
звикли до подачок хабарів, так званого,
забудовника ОСОБА_1 …» та
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 60 000 грн., відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд першої інстанції зазначив, що
висловлювання відповідача є
оціночними судженнями якостей
позивача, його діяльності у сфері
будівництва, як громадського діяча,
депутат і ОСОБА_1 не довів тих обставин
на які посилався як на підставу
позовних вимог, не надав доказів в
обґрунтування позовних вимог не
спростував тих обставин на які
посилався відповідач в обґрунтування
своїх заперечень, що є його обов'язком
відповідно до засад змагальності
процесу за ст. 10 ЦПК України.

При цьому, суд створив всі умови для
змагального процесу, роз'яснював
представнику позивача його права та
обов'язки.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права при його ухваленні.

Просить рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 02
липня 2014 року скасувати і ухвалити нове
про задоволення позову.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши
їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу, керуючись
наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
01 квітня 2014 року на
пленарному засіданні XXXVI сесії
Вишневої міської ради VI скликання,
перед присутніми на засіданні
представниками громади міста, засобів
масової інформації, депутатами міської
ради, міським головою та працівниками
апарату виступив, за дорученням
частини мешканців м.
Вишневого, ОСОБА_2, який, озвучив текст
заяви щодо незаконного заняття
земельної ділянки 5,6 га, незаконного
будівництва багатоквартирних
будинків, де, серед іншого, зазначив, що
«…За непідтвердженою інформацією,
ОСОБА_1, забудовник «Акварелі»,
депутат міської ради від партії
Регіонів, відомий як «рейдер», вже дав
хабар - два мільйони доларів США
екс-губернатору Київської області
ОСОБА_4 …», «… депутати … настільки
звикли до подачок хабарів, так званого,
забудовника ОСОБА_1 …» ( а.с. 50-51, 105-110,
111-116 ).

Зазначене пленарне засідання міської
ради і, в тому числі, виступ
відповідача, транслювалось наживо на
порталі «Правда.Тут» за адресою в
мережі Інтернет http:pravdatyt.com/TV/.

На вказаному порталі за цією ж адресою
розміщено відеозаписи пленарного
засідання.

Відеозапис із виступом відповідача
знаходиться і на сайті сервісу YouTube за
адресою http:www.youtube.com/watch?v=eQkuXISIIfM.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32
Конституції України, ст. 10 Конвенції
про захист прав людини і основних
свобод кожному гарантується право на
захист ділової репутації та
спростування недостовірної інформації
особою, яка поширила таку інформацію.

Разом із тим, за змістом зазначених
норм законодавства, кожному
гарантується право на свободу
висловлення поглядів, у тому числі,
право поширювати інформацію без
втручання органів державної влади, за
умови, що вони діють добросовісно і
надають правильну і достовірну
інформацію, не завдаючи при цьому шкоди
репутації окремих осіб і не порушуючи
їх прав.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року №1
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи"
роз'яснено, що згідно положень статті 40
Конституції України та з урахуванням
висновків, викладених у рішенні
Конституційного Суду України від 10
квітня 2003 року №8-рп/2003, усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову про спростування
недостовірної інформації, оскільки у
такому випадку мала місце реалізація
особою конституційного права, а не
поширення недостовірної інформації.

Разом із тим, звернення має бути
адресоване органу державної влади,
органу місцевого самоврядування та
посадовій і службовій особам цих
органів, що компетентні розглянути
таке звернення. Наявність у зверненні
завідомо неправдивих відомостей, а
також у разі встановлення, що для
звернення особи до вказаних органів не
було жодних підстав і це звернення було
викликано не наміром виконати свій
громадський обов'язок або захистити
свої права, свободи чи законні
інтереси, тягне відповідальність,
передбачену законодавством України.

Таким чином, зазначені у списку
громадяни, що підписали звернення до
прокурора і ОСОБА_2, який озвучив його,
діяли у межах наданих прав відповідно
до вимог чинного законодавства,
зокрема, положень ст. 40 Конституції
України.

Окрім цього, згідно з частинами 1, 2
статті 30 Закону України «Про
інформацію» від 02 жовтня 1992 року, ніхто
не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення
оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів ( вживання
гіпербол, алегорій, сатири ). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки принижують її гідність, честь
чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в
брутальній, принизливій чи
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

З огляду на приписи ст. 277 ЦК України не
є предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їхньої
відповідності дійсності ( на відміну
від перевірки істинності фактів ) і
спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

А тому, суд першої інстанції,
відмовляючи у позові, правильно
виходив із того, що звернення
відповідача, озвучене на сесії міської
ради, не може вважатися поширенням
відносно позивача відомостей, які
порочать його честь, гідність та ділову
репутацію, оскільки малось за мету
перевірка діяльності певних осіб
уповноваженими на це законом
посадовими особами та зазначених у
зверненні обставин.

При цьому, ОСОБА_1 не надав місцевому
суду будь-яких доказів на
підтвердження факту заподіяння йому
моральної шкоди, що підтвердив і
представник позивача у суді другої
інстанції.

За таких обстави, суд першої
інстанції ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, з додержанням
норм матеріального і процесуального
права у повній відповідності до вимог
ст.ст. 10, 11, 57-60, 213-215 ЦПК України.

При цьому, дав належну оцінку
доказам по справі згідно положень ст. 212
ЦПК України.

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_1,
викладені у апеляційній скарзі про
незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої інстанції, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права, зокрема, ст. 68 Конституції
України, ст. 30 Закону України «Про
інформацію», ст.ст. 22, 23, 201, 273, 275, 277, 280, 297,
299, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 58-60 ЦПК
України, при його ухваленні, на
переконання апеляційного суду, не
знайшли свого підтвердження в суді
другої інстанції, а тому не можуть бути
підставою для задоволення апеляційної
скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом та
його представником у судовому
засіданні, зокрема, про те, що позовна
заява містить докладні міркування щодо
визначення розміру моральної шкоди, з
точки зору суду другої інстанції, не
спростовує висновок місцевого суду про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог і не є підставою для задоволення
апеляційних вимог.

Відтак, зазначені у апеляції доводи суд
відносить до числа формальних, а тому
вони не можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції згідно положень ст. 308
ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого судом не
виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 02
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та ділової репутації і
відшкодування моральної шкоди
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий

А.С.Сержанюк

Судді:

С.О.Журба

О.П. Коцюрба