Провадження №6/751/3073/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 листопада 2014 року
м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста
Чернігова

у складі: головуючого-судді Мороз К. В.

при секретарі Шестак К.
В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання
справу за заявою ОСОБА_1, учасник
третейського розгляду Публічне
акціонерне товариство “Альфа-Банк”
про скасування рішення Постійно
діючого третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації “Всеукраїнський
фінансовий союз” від 08 липня 2014 року по
справі № 1787-2/378/14 за позовом ПАТ
“Альфа-Банк” до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при Всеукраїнській
громадській організації
“Всеукраїнський фінансовий союз” від
08 липня 2014 року по справі № 1787-2/378/14 про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
“Альфа-Банк” заборгованості за
кредитним договором № 800002841 від 19.12.2007
року в розмірі 126635,34 грн. та судових
витрат в сумі 400,00 грн.. Мотивуючи вимоги
тим, що справа не була підвідомча
третейському суду, оскільки кошти за
кредитним договором надавалися на
споживчі потреби, а з 11 березня 2011 року
третейські суди не мають права
розглядати справи у спорах щодо
захисту прав споживачів послуг банку.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені. Заявником
подано клопотання про розгляд заяви у
його відсутності і підтримання вимог
про скасування рішення третейського
суду. Суд керуючись ч.2 ст. 389-4 ЦПК
України ухвалив судове засідання
проводити у відсутності сторін. Згідно
ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування
судового засідання технічними
засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи,
третейську справу № 1787-2/378/14, судом
встановлено, що 19.12.2007 року між ЗАТ
"Альфа-Банк" і ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 800002841 зі змісту
якого вбачається, що грошові кошти
видавалися на власні потреби. Основним
забезпеченням є квартира АДРЕСА_1 ( а. с.
16-18).

08 липня 2014 року Постійно діючий
третейський суд при Всеукраїнській
громадській організації
“Всеукраїнський фінансовий союз” під
головуванням судді Веремій Т.М. прийняв
рішення у справі № 1787-2/378/14 за позовом
ПАТ “Альфа-Банк” до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, яким позовні вимоги
задоволені у повному обсязі. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ПАТ "Альфа-Банк"
заборгованість за кредитним договором
№ 800002841 від 19.12.2007 року в розмірі 126635,34
грн., яка складається з заборгованості
за кредитом 106888 грн. 19 коп., по відсотках
2944 грн. 60 коп., пені – 16802 грн. 55 коп. та
судових витрат в сумі 400,00 грн..

Частиною 3 статті 51 Закону України "Про
третейські суди", ст. 389-5 ЦПК України
визначено вичерпний перелік підстав
для скасування рішення третейського
суду, а саме: - справа, по якій прийнято
рішення третейського суду не
підвідомча третейському суду
відповідно до закону; - рішення
третейського суду прийнято у спорі, не
передбаченому третейською угодою, або
цим рішенням вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди; -
третейську угоду визнано недійсною
компетентним судом; - склад
третейського суду, яким прийнято
рішення, не відповідає вимогам статей
16-19 Закону; - третейський суд вирішив
питання про права і обов’язки осіб, які
не брали участь у справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
третейські суди" до третейського суду
за угодою сторін може бути переданий
будь-який спір, що виникає з цивільних
та господарських правовідносин, за
винятком справ, які не підвідомчі
третейському суду.

Згідно ст. 6 Закону України "Про
третейські суди" (в редакції за змінами
внесеними Законом України від 3 лютого
2011 року N 2983-VI), третейські суди в
порядку, передбаченому цим Законом,
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком:

14) справ у спорах щодо захисту прав
споживачів, у тому числі споживачів
послуг банку (кредитної спілки).

Положення Закону України «Про
третейські суди» не розповсюджується
на спори про стягнення заборгованості
з боржників, до яких ПАТ «Альфа-Банк»
звертається не з позовом щодо захисту
прав споживачів, а з позовом про
стягнення заборгованості, тобто
захищаючи своє порушене право у
договірних правовідносинах.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів»
споживачем є фізична особа, яка
придбаває, замовляє, використовує, або
має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язку найманого
працівника.

Пленум Верховного Суду України в пп. 1, 6
постанови від 12 квітня 1996 року № 5 «Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів»
роз'яснив, що споживачем, права якого
захищаються на підставі Закону, є лише
громадянин (фізична особа), котрий
придбає, замовляє, використовує або має
намір придбати чи замовити товари
(роботи, послуги) для власних побутових
потреб. Заява про захист прав споживача
має повністю відповідати вимогам ст. 137
ЦПК України щодо форми й змісту
позовної заяви, зокрема, містити
відомості: про те, яке право споживача
порушено; коли і в чому це виявилося;
про способи захисту, які належить вжити
суду; про розмір сум, щодо яких заявлено
вимоги, з вiдповiдними розрахунками і
обґрунтуванням; про докази, що
підтверджують позов.

Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк»
відповідно до Закону України «Про
захист прав споживачів» не є
споживачем і позовна заява про
стягнення заборгованості була подана
до Постійно діючого Третейського суду
при Всеукраїнській громадській
організації «Всеукраїнський
фінансовий союз» у зв'язку з порушенням
ОСОБА_1 умов кредитного договору від 19
грудня 2007 року і в суді вирішувалось
лише питання про стягнення
заборгованості.

Також, преюдиційною є постанова
Верховного Суду України від 6 червня 2012
року (6-50цс12), прийнята за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, якою визнано
законним посилання на п. 14 ст. 6 Закону
України «Про третейські суди» щодо
підвідомчості справ третейському суду.

Інших підстав визначених ст. 51 Закону
України «Про третейські суди», ст. 389-5
ЦПК України судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що заява ОСОБА_1 про
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при Всеукраїнській
громадській організації
“Всеукраїнський фінансовий союз” від
08 липня 2014 року по справі № 1787-2/378/14 за
позовом ПАТ “Альфа-Банк” до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 208-210, 389-4 – 389-6
ЦПК України, Законом України "Про
третейські суди", суд, -

Ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, учасник
третейського розгляду Публічне
акціонерне товариство “Альфа-Банк”,
про скасування рішення Постійно
діючого третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації “Всеукраїнський
фінансовий союз” від 08 липня 2014 року
під головуванням судді Веремій Т.М. у
справі № 1787-2/378/14 за позовом ПАТ
“Альфа-Банк” до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
– відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена у
порядку, визначеному цим Кодексом для
оскарження рішення суду першої
інстанції.

Суддя
К.В. Мороз