АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6316/14
Головуючий 1 інстанції Григор'єв
Справа № 641/2466/14-ц
Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г..

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства
«Інфраструктура відкритих ключів» на
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 18 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства
«Інфраструктура відкритих ключів» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку та моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В
И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Приватного
акціонерного товариства
«Інфраструктура відкритих ключів» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку та моральної
шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те,
що працював у відповідача директором
ЦСК з 04.07.2011 року по 31.10.2013 року.

31.10.2013 року він був звільнений із
займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпП
України, розрахунку з ним відповідач не
зробив. На день звільнення сума
остаточного розрахунку складала 9022,32
гривень, що відповідає сумі заробітної
плати за вересень та жовтень 2013 року.

У зв 'язку з тим, що відповідачем на час
подання позову з позивачем не
проведено остаточного розрахунку,
ОСОБА_1 вважав, що на підставі ст. 117 КЗпП
України йому підлягає виплаті середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

В обґрунтування завданої йому
моральної шкоди позивач посилався на
те, що його дружина ОСОБА_2 дуже довго
страждала та лікувалася, що
супроводжувалось майже постійними
госпіталізаціями, в період з вересня по
грудень 2013 року їй було проведено два
останніх курси хіміотерапії.

Через невиплату йому заробітної плати,
він був змушений позичати гроші у
близьких та знайомих для покупки
медикаментів для дружини, для
погашення комунальних та інших
платежів, а також; для забезпечення
себе та дружини життєво необхідним.
Постійні звернення до близьких та
знайомих з проханням позичити гроші та
неповернення їх негативно сказалися на
їх взаємостосунках. Така ситуація
призвела до сварок із родичами та
близькими, до глибоких душевних
страждань його та його дружини,
стосунки з близькими й досі
«напружені».

Таким чином, позивач після уточнення
позовних вимог просив стягнути з
відповідача на його користь 9022,32
гривень в рахунок погашення
заборгованості по виплаті заробітної
плати, 33571,20 гривень середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та 6000,00 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його
представник уточнений позов
підтримали в повному обсязі та просили
його задовольнити.

Представник відповідача позов визнав
частково в частині стягнення
заборгованості із заробітної плати в
сумі 9022,32 гривень, щодо позовних вимог
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку та моральної
шкоди, то представник відповідача
вважав, що позивачем пропущений строк
позовної давності для звернення до
суду з таким позовом. Крім того
представник відповідача зазначив, що у
зв'язку із хворобою дружини ОСОБА_1
неодноразово надавалась фінансова
допомога.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 18 липня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено
частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Інфраструктура відкритих
ключів» на користь ОСОБА_1 суму
заборгованості по заробітній платі в
розмірі 9022 гривень 32 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Інфраструктура відкритих
ключів» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки остаточного
розрахунку в сумі 37138 гривень 14 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Інфраструктура відкритих
ключів» на користь ОСОБА_1 суму
завданої моральної шкоди в розмірі 1000
гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Інфраструктура відкритих
ключів» судовий збір у сумі 243 грн. 60
коп.

В задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
приватного акціонерного товариства
«Інфраструктура відкритих ключів»
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги в частині стягнення суми
заборгованості по заробітній платі
задовольнити в розмірі 7 392 грн. 89 коп., у
задоволенні моральної шкоди та
стягненні середнього заробітку за час
затримки остаточного розрахунку -
відмовити, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, які мають
значення для справи, та порушення і
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів.

Згідно зі ст.. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать ому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Підставою відповідальності власника
(підприємства) відповідно до ст.. 117 КЗпП
України є порушення власником строків
розрахунку при звільненні та вина
власника.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач працював у відповідача
директором ЦСК з 04.07.2011 року по 31.10.2013
року.

31.10.2013 року він був звільнений із
займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпП
України.

Із довідок про заробітну плату
позивача вбачається, що заборгованість
по заробітній платі позивача за
вересень та жовтень 2013 року складає
9022,32 гривень. (а.с.63, 77-78).

Посилання представника відповідача, що
ця заборгованість складає не 9022,32 грн.,
а 7 392 грн. 89 коп., обґрунтовано не
прийняті судом першої інстанції і не
приймаються колегією суддів.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача не
заперечував, що сума 7 392 грн. 89 коп. це
сума 9022,32 грн. з урахуванням податків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
абз. 5 п. б Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці», сума
заборгованості із заробітної плати та
сума середнього заробітку за час
вимушеного прогулу визначена судом без
утримання прибуткового податку та
інших обов'язкових платежів, оскільки
справляння й сплата прибуткового
податку, інших обов'язкових платежів з
громадян, є обов'язком роботодавця та
працівника.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
стягнення заборгованості по
заробітній палаті в сумі 9022,32 грн.

Обґрунтовано суд першої інстанції
дійшов і висновку про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

Середній заробіток визначається судом
відповідно до ст.. 27 Закону України «Про
оплату праці» і Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року
(з наступними змінами), відповідно до
яких середньомісячна заробітна плата
обчислюється, виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці боти, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) и на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Відповідно роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України від б
листопада 1992 року N 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів», а
саме п. 32 у випадках стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час затримки розрахунку
він визначається за загальними
правилами обчислення середнього
заробітку, виходячи з виплат за останні
два календарних місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
№ 13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» ,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
працівникові не були сплачені належні
йому від підприємства , установи
організації, суми в день звільнення ,
коли ж він у цей день не був на роботі -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.. 117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності вини.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку.

Також суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відшкодування позивачу завданої
моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом першої інстанції встановлено, що
дружина позивача тривалий час
перебувала на лікуванні, що
супроводжувалось майже постійними
госпіталізаціями, в період з вересня по
грудень 2013 року їй було проведено два
останніх курси хіміотерапії.

В у зв'язку з тим, що позивачу не
виплачувалась заробітна плата, він був
змушений позичати гроші у близьких та
знайомих для покупки медикаментів для
дружини, для погашення комунальних та
інших платежів. Через постійні
звернення до близьких та знайомих з
проханням позичити гроші в нього з
близькими та тикали сварки, що призвело
до глибоких душевних страждань.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла./а.с.7,10/

Доводи представника відповідача
стосовно того, що ОСОБА_1 неодноразово
надавалась матеріальна допомога на
лікування його дружини, що
підтверджується розпорядженнями та
квитанціями, обґрунтовано не прийняті
судом першої інстанції та не
приймаються колегією суддів, оскільки
з цих розпоряджень та квитанцій не
вбачається, що дані кошти були надані
ОСОБА_1 саме як матеріальна допомога на
лікування його дружини.

Крім того, ці кошти надавались згідно
вищенаведених розпоряджень на
поворотній основі. (а.с.67-74).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду законне і
обґрунтоване, постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1
ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
«Інфраструктура відкритих ключів» -
відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 18 липня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -