У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Умнової О.В., Фаловської
І.М.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовами
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, фермерського
господарства «ОСОБА_7», третя особа:
відділ Держземагенства у
Семенівському районі Чернігівської
області про визнання договорів оренди
землі недійсними, за касаційною
скаргою фермерського господарства
«ОСОБА_7» на рішення Семенівського
районного суду Чернігівської області
від 11 червня 2014 року, ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 18 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсним договір оренди землі,
укладений 10 квітня 2008
року між ОСОБА_5 та відповідачем,
зареєстрований в Семенівському ДЗК 31
травня 2008 року, у зв'язку з порушенням
вимог ст. 15 Закону України «Про
оренду землі»; зобов'язати ОСОБА_7
повернути позивачу земельну ділянку
площею 4,32 га, призначену для ведення
особистого селянського господарства
(рілля пай № НОМЕР_1), яка відноситься до
земель Хотіївської сільської ради
Семенівського району Чернігівської
області та належить позивачу на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого Семенівською районною
державною адміністрацією
Чернігівської області 7 червня 2004 року.

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсним договір оренди землі,
укладений 10 квітня 2008 року
між ОСОБА_6 та відповідачем,
зареєстрований в Семенівському ДЗК 31
травня 2008 року, у зв'язку з порушенням
вимог ст. 15 Закону України «Про
оренду землі»; зобов'язати ОСОБА_7
повернути позивачу земельну ділянку
площею 4,28 га, призначену для ведення
особистого селянського господарства
(рілля пай № НОМЕР_2), яка відноситься до
земель Хотіївської сільської ради
Семенівського району Чернігівської
області та належить ОСОБА_6 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого
Семенівською районною державною
адміністрацією Чернігівської області 7
червня 2004 року.

Позов мотивовано тим, що укладені 10
квітня 2008 року між позивачами та ОСОБА_7
договори оренди землі, в порушення
вимог ст. 15 Закону України «Про оренду
землі», не містять усіх істотних умов,
передбачених для договору оренди
землі, а саме, у них не вказані: об'єкт
оренди (місце розташування земельної
ділянки); індексація, форми платежу,
строки, порядок внесення і перегляду
орендної плати та відповідальність за
її несплату; умови використання
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; не визначена
сторона, яка несе ризик випадкового
пошкодження або знищення об'єкта
оренди чи його частини; не визначена
відповідальність сторін. Крім того, в
укладених договорах відсутні план або
схема земельної ділянки, яка
передається в оренду, кадастровий план
земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів,
які є невід`ємною частиною договору
оренди землі на підставі ч.4 ст.15 Закону
України «Про оренду землі». Оскільки,
відсутність в договорах оренди
вищевказаних істотних умов не дають
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можливості пред'явити
до відповідача претензії щодо
невиконання ним умов договорів, як це
передбачено ст. 36 Закону України «Про
оренду землі», останні звернулися з
позовами до суду про визнання цих
договорів недійсними.

Ухвалою Семенівського районного суду
Чернігівської області від 11
червня 2014 року цивільні справи за
вказаними позовами об'єднані в одне
провадження для спільного розгляду і
вирішення.

Рішенням Семенівського районного
суду Чернігівської області
від 11 червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 18 липня 2014
року, позови задоволено. Визнано
недійсним з моменту підписання договір
оренди землі, укладений
10 квітня 2008 року між ОСОБА_5 та
фермерським господарством «ОСОБА_7»,
зареєстрований у Семенівському
районному відділі Чернігівської
регіональної філії Центру Державного
земельного кадастру 31 травня 2008 року, у
зв'язку з порушенням вимог ст. 15 Закону
України «Про оренду землі». Зобов'язано
фермерське господарство «ОСОБА_7»
повернути ОСОБА_5 земельну ділянку,
площею 4,32 га, призначену для ведення
особистого селянського господарства
(рілля, пай № НОМЕР_1), яка розташована
на території Хотіївської сільської
ради Семенівського району
Чернігівської області та належить
ОСОБА_5 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку,
виданого Семенівською районною
державною адміністрацією
Чернігівської області 7 червня 2004
року. Визнано недійсним з моменту
підписання договір оренди землі,
укладений 10 квітня 2008 року між ОСОБА_6
та фермерським господарством «ОСОБА_7»,
зареєстрований у Семенівському
районному відділі Чернігівської
регіональної філії Центру Державного
земельного кадастру 31 травня 2008 року, у
зв'язку з порушенням вимог ст. 15
Закону України «Про оренду землі».
Зобов'язано фермерське господарство
«ОСОБА_7» повернути ОСОБА_6 земельну
ділянку, площею 4,28 га, призначену для
ведення особистого селянського
господарства (рілля, пай № НОМЕР_2), яка
розташована на території Хотіївської
сільської ради Семенівського району
Чернігівської області та належить
ОСОБА_6 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку,
виданого Семенівською районною
державною адміністрацією
Чернігівської області 7 червня 2004 року.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Відповідач фермерське господарство
«ОСОБА_7», не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить їх
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що у кожному із
спірних договорів оренди землі,
укладених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з
фермерським господарством «ОСОБА_7»,
відсутні істотні умови, передбачені ч. 2
ст. 15 Закону України «Про оренду землі»,
що є підставою для визнання цих
договорів недійсними з моменту їх
підписання. У даному випадку не можна
застосовувати позовну давність до
позовних вимог позивачів, оскільки
спірні договори на даний час діють,
тому порушення, допущене відповідачем
має триваючий характер.

Суд апеляційної інстанції погодився
з висновками суду першої інстанції та
залишив ухвалене ним рішення без змін.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони зроблені без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, без належної
оцінки наявних у матеріалах справи
доказів та з порушенням норм
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, з огляду на
наступне.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Таким вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

В порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
тому суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України «Про оренду землі»,
визначити істотність цих умов, а також
з`ясувати у чому саме полягає порушення
їхніх законних прав (правова позиція,
викладена у постанові Верховного Суду
України від 25 грудня 2013 року у справі
№6-78цс13)

Залишаючи без змін рішення суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції в супереч принципу повноти,
всебічності та об'єктивності перевірки
усіх фактичних обставин не дав
належної правової оцінки підставам
позову та встановленим обставинам, з
урахуванням зібраних у справі доказів,
не з`ясував чи дійсно порушуються права
позивачів, як орендодавців та в чому
саме полягає таке порушення.

Апеляційним судом не конкретизовано,
які саме істотні умови не вказані в
оспорюваних договорах оренди
земельних ділянок, не проаналізовано
зміст умов вказаних договорів,
істотність не зазначених у них умов, не
перевірено чи не підлягають уточненню
умови договорів, на які посилаються
позивачі уточненню в позасудовому
порядку.

Не перевірено та не надано оцінки
доводам відповідача, що позивачі
отримували орендну плату за землю із
застосуванням індексу інфляції.
Підписавши тексти договорів у
зазначеній редакції, з часу укладання
цих договорів, позивачі не зверталися
до відповідача з відповідними заявами
щодо уточнення їх умов.

Крім того, судом апеляційної
інстанції не надано належної оцінки
висновкам суду першої інстанції щодо
позовної давності, зокрема з
урахуванням того, що умова недійсності
правочину визначається на момент його
укладення, а місцевий суд дійшов
висновку про триваючий характер
порушення, допущеного відповідачем, у
зв'язку із чим, не знайшов підстав для
застосування позовної давності.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом апеляційної
інстанції фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, неповноту перевірки
законності і обґрунтованості рішення
місцевого суду, порушення норм
процесуального права, що в свою чергу,
призвело до передчасного висновку про
обґрунтованість рішення місцевого
суду щодо задоволення позовних вимог
про визнання договорів оренди
земельних ділянок недійсними.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.ст.336, 338
ЦПК України його слід скасувати з
передачею справи на новий розгляд до
цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фермерського
господарства «ОСОБА_7» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 18 липня 2014
року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук судді
В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В.
Умнова І.М. Фаловська