Справа № 344/1283/14-ц
Провадження № 2/344/1797/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретарів Сивухіної
Ю.Ю., Іванова О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його
представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
відповідачки ОСОБА_4 та її представника
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
договорів купівлі-продажу та виконання
робіт частково удаваними в частині
покупця та замовника, визнання особи
покупцем та визнання особи замовником,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідачки мотивуючи тим, що 03 жовтня
2012 року між ОСОБА_4 та підприємцем
ОСОБА_6 укладено договір
купівлі-продажу № Ч-128А/52 за яким
приватний підприємець ОСОБА_6
зобов'язується передати у власність
відповідачки об'єкт нерухомого майна,
який буде створено у майбутньому, а
відповідачка зобов'язується прийняти
цей об'єкт та оплатити його. 03 жовтня 2012
року між ОСОБА_4 та підприємцем ОСОБА_7
укладено договір виконання робіт №
Ч-ДР128А/52 за яким підприємець повинен
виконати ряд будівельних робіт у
квартирі, а відповідачка
зобов'язувалась оплатити такі роботи.
Відповідач особистих коштів на
придбання нерухомого майна не мала,
тому такі кошти замість відповідачки
вніс позивач, який також займався
організаційними питаннями, які
передували укладенню договору. У
зв'язку із вказаним позивач вважає, що
договори є удаваними в частині що
стосується покупця та замовника.

Позивач позовні вимоги підтримав з
мотивів наведених в позовній заяві,
просив позов задовольнити. Суду
додатково пояснив, що свідок по справі
ОСОБА_8, яка є матір'ю відповідачки та
колишньою дружиною відповідача
намагається ввести суд в оману щодо
дійсних обставин справи. Купити
квартиру для відповідачки позивача
попросила його колишня дружина ОСОБА_8
Згодом у їхній сім'ї почались скандали,
непорозуміння, ОСОБА_8 вимагала купити
ще одну квартиру вже особисто для неї.
Підтвердженням того, що саме позивач
купував квартиру, є довідки
підприємців, які є іншою стороною по
договорах, покази свідків, також у
договорі в реквізитах сторін міститься
телефон позивача.

Представники позивача в судових
засідання позовні вимоги підтримали з
мотивів наведених в позовній заяві.
Суду пояснили, що всі роботи щодо
пошуку квартири, внесення коштів були
здійснені позивачем.

Відповідачка позовні вимоги не
визнала, просила в задоволенні позову
відмовити. Суду пояснила, що бабуся
обіцяла купити їй квартиру на
повноліття. В 2012 році бабуся сказала
щоб відповідачка почала шукати собі
квартиру. Пошуком квартири займалась
мати відповідачки ОСОБА_8 Гроші на
придбання квартири дала бабуся, гроші
були передані матері - ОСОБА_8
підписували договори на вул. Гаркуші,
гроші в касу підприємців вносила мама -
ОСОБА_8, відповідачка була присутня при
цьому. Гроші перераховували мама та
позивач.

Представник відповідачки в судовому
засіданні просив в задоволенні позову
відмовити з мотивів викладених в
запереченнях. Суду пояснив, що в
квитанції вказано, що кошти прийнято
від відповідачки. Відповідачка свої
зобов'язання за договором виконала.
Сторонами правочинів є відповідачка та
підприємці. Правовідносини, які
виникли між відповідачкою та
підприємцями зазначені у договорах,
жодних інших правовідносин між
відповідачкою та підприємцями не
встановлювалось.

Свідок ОСОБА_8, яка є матір'ю
відповідачки та колишньою дружиною
позивача суду пояснила, що з позивачем
у неї склались негативні відносини.
Перед повноліттям відповідачки, її
бабуся - ОСОБА_9, захотіла подарувати
внучці квартиру, кошти в не ї на
квартиру були, оскільки ОСОБА_9 довгий
час перебувала за кордоном на роботі,
згодом займалась підприємницькою
діяльністю в Україні. Пошуком квартири
займалась свідок, відповідач сама
квартиру не шукала. Позивач знайшов
людей, які знали забудівників. Гроші
ОСОБА_9 передала свідку, відповідачка
була в коледжі. Свідок та відповідачка
зустрілись на Гаркуші де і підписували
договір. При підписанні договору були
відповідачка, свідок та позивач. Гроші
почала рахувати свідок, а позивач їх
дорахував бо свідку стало погано.
Відповідачка на час укладення
договорів була неповнолітньою, сідок
часто їздила у відрядження, тому в
договорі вказаний телефон позивача.
Договір дарування грошей між ОСОБА_9 та
відповідачкою ОСОБА_4 не укладався.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що
позивача він бачив декілька раз в офісі
Івано-Франківськміськбуд. Свідок в
офісі на вул. Гаркуші, 24 не працює. Гроші
за квартиру передавав позивач, чи ще
хтось був присутній свідок не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_11, який працює в
Івано-Франківськміськбуд менеджером
суду пояснив, що в 2012 році приходив
ОСОБА_1 отримав в офісі загальну
інформацію по об'єкту. ОСОБА_1 декілька
раз приходив сам, цікавився квартирами,
йому було запропоновано декілька
об'єктів, він зупинився на квартирі по
АДРЕСА_2. Оплачували кошти за квартиру в
офісі фірми не в той день коли були
оформлені договори. Гроші передав
ОСОБА_1, чи була у цей час відповідачка
свідок не пригадує, також не пригадує
щоб комусь стало погано при цьому.
Підписувати договори прийшли вже
ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_8, мати ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
суду пояснив, що з позивачем він
працював, а відповідачку знає, бо вона
приходила до позивача на роботу.
Кожного ранку свідок та позивач
обговорювали робочі питання, одного
ранку позивач сказав що йому на завтра
потрібен супровід, це було в жовтні 2012
року. Бухгалтер підготувала гроші і
віддала їх ОСОБА_1 ОСОБА_1 взяв гроші та
зі свідком поїхав на вулицю Гаркуші.
Свідок залишився в машині.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила що з
позивачем перебуває у трудових
відносинах, працює бухгалтером.
Відповідачку свідок знає оскільки
ОСОБА_4 проходила практику на фірмі
позивача та була оформлена в позивача
помічником юриста. 09 або 10 жовтня 2012
року ОСОБА_1 сказав свідку підготувати
йому 46 500 доларів США. Свідок взяла в
сейфі гроші, перерахувала. Наступного
дня зранку чи перед обідом до свідка
зайшов ОСОБА_13 і сказав щоб свідок
принесла гроші . Свідок принесла гроші,
перерахувала їх в присутності позивача
та ОСОБА_13 та віддала ОСОБА_1 ОСОБА_1 та
ОСОБА_13 вийшли. Свідок стверджує, що ці
гроші були власністю ОСОБА_1, оскільки в
кінці вересня 2012 року ОСОБА_13 віддав 50
000 доларів США ОСОБА_1, а ОСОБА_1 віддав
ОСОБА_13 його розписку про позику
грошей. Свідок також пояснила, що як
бухгалтер вела облік підприємця
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_15, а також
закривала підприємницьку діяльність
ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що є
бабусею відповідачки, з позивачем
також знайома. Свідок працювала в
Італії, після повернення з Італії
займалась підприємницькою діяльністю
в Івано-Франківську, однак пригадати
якими саме видами підприємницької
діяльності займалась не могла. Доходи
отримані в Італії свідок не
декларувала. Також свідок пояснила, що
пообіцяла внучці (відповідачці) купити
квартиру. Одного дня ввечері свідок
дала ОСОБА_8 49 000 доларів США для купівлі
квартири ОСОБА_4. Договір дарування
грошових коштів не оформляли, оскільки
в цьому не було необхідності.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, покази свідків,
дослідивши письмові докази у справі,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

03 жовтня 2012 року між приватним
підприємцем ОСОБА_6 (далі продавець) та
ОСОБА_4 (далі покупець) укладено договір
купівлі-продажу № Ч-128А/52, за яким,
продавець, який виконує функції
забудовника, зобов'язується передати у
власність покупця об'єкт нерухомого
майна, який буде створений (набутий)
продавцем у майбутньому, а покупець
зобов'язується прийняти цей об'єкт та
оплатити його (а.с.5).

Відповідно до п. 1.2 Договору, об'єктом
нерухомого майна за цим договором до
завершення будівництва та введення в
експлуатацію є майнові права на
квартиру № 1, загальною площею 82 кв.м.,
на 2 поверсі, та комора, загальною
площею 3 кв.м. між 1 та 2 поверхами
житлового будинку за будівельною
адресою АДРЕСА_2.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України (далі ЦК
України).

03 жовтня 2012 року між приватним
підприємцем ОСОБА_7 (далі виконавець) та
ОСОБА_4 (далі замовник) укладено договір
виконання робіт № Ч-ДР128А/52, за яким
замовник доручає і оплачує, а
виконавець виконує в квартирі № 1
загальною площею 82 кв.м., на 2 поверсі
житлового будинку за будівельною
адресою АДРЕСА_2 певні роботи які
зазначені у п. 1.1.1-1.1.14 Договору (а.с.8).

Договір купівлі-продажу та договір
виконання робіт підписаний зі сторони
покупця та зі сторони змовника ОСОБА_4.

Однак, в графі покупець та графі
замовник, окрім прізвища ОСОБА_4
вказано ОСОБА_1 та мобільний телефон.

Відповідачка у своїх поясненнях
вказувала, що вона є некомпетентною та
на той час була неповнолітньою, тому зі
всіх питань які виникають по договору
слід було звертатись до чоловіка її
матері, позивача по справі ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8 в своїх показав вказала,
що вона часто їздила у відрядження,
тому питаннями щодо виконання робіт у
квартирі згідно договору виконання
робіт краще було займатись позивачу.

Суд критично оцінює покази свідка
ОСОБА_8, оскільки між нею та позивачем
склались вкрай негативні стосунки, що
може вплинути на покази свідка ОСОБА_8

Як вбачається із копій квитанцій (а.с.56),
кошти за договорами прийнято від
ОСОБА_4, однак, як вказує сама
відповідачка, кошти їй не належали.

Як вбачається із довідок наданих
приватними підприємцями ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, кошти за договорами
купівлі-продажу та виконання робіт
готівкою в касу підприємства було
внесено ОСОБА_1 в присутності продавця,
виконавця, ОСОБА_8 та відповідачки
ОСОБА_4 (а.с.11, 12).

На час укладення договорів
відповідачка своїх коштів не мала,
кошти на придбання квартири матері
відповідачки надала її бабуся ОСОБА_9,
яка їх заробила в Італії та займаючись
підприємницькою діяльністю.

Доказів отримання коштів за кордоном
ОСОБА_9 відповідачкою суду не надано,
договору дарування грошових коштів
укладено не було, якими видами
підприємницької діяльності займалась
ОСОБА_9 назвати не могла, суми доходу
також не знала.

Позивач на час укладення договорів
доходи мав, що підтверджується
довідкою ДПІ в м. Івано-Франківську
(а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України,
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Позивач просить визнати удаваним
не весь правочин, а тільки в частині
покупця та замовника, оскільки саме ним
вносились кошти за договором
купівлі-продажу та договором виконання
робіт.

У п. 25 постанови Пленуму від 6 листопада
2009 року N 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" Верховний Суд
України роз'яснив, що за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. За
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Як вказали свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14
позивач 9 або 10 жовтня 2012 року взяв свої
власні кошти в сумі, яка відповідає
сумі договорів. Свідок ОСОБА_13
супроводжував позивача до офісу на
вулиці Гаркуші, де і було укладено
договори.

Те що договори укладені в офісі на
вулиці Гаркуші сторонами не
заперечується.

Крім того, свідок ОСОБА_11, який
займається укладенням договорів із
клієнтами, суду чітко вказав, що гроші
витягував чоловік - ОСОБА_1

Отже, судом встановлено, що обов'язки
покупця за договором купівлі-продажу
та обов'язки замовника за договором
виконання робіт від 03.10.2012 року
виконувались позивачем, який
домовлялась про істотні умови
договору, про ціну яку сплатив за
власні кошти, а відповідач формально
вписана у договори як покупець та
замовник, тому позивач має бути
визнаний покупцем по договору
купівлі-продажу та замовником по
договору виконання робіт.

Відповідачка пошуком квартири не
займалась, вказує що цим займалась її
мати, однак доказів такого суду не
надала.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок доказування і
подання доказів. Це положення є одним
із найважливіших наслідків принципу
змагальності. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Тому з відповідачки також слід
стягнути на користь позивача понесені
ним судові витрати.

На підставі викладеного, відповідно до
п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», ст.
ст. 235, 655 Цивільного Кодексу України, ст.
ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,
керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
договорів купівлі-продажу та виконання
робіт частково удаваними в частині
покупця та замовника, визнання особи
покупцем та визнання особи замовником
задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу №
Ч-128А/52 від 03.10.2012 року, який укладений
між ОСОБА_4 та приватним підприємцем
ОСОБА_6 удаваним в частині покупця.

Визнати покупцем за договором
купівлі-продажу № Ч-128А/52 від 03.10.2012
року, який укладений між ОСОБА_4 та
приватним підприємцем ОСОБА_6 замість
ОСОБА_4 - ОСОБА_1 з переведенням
відповідних прав та обов'язків.

Визнати договір виконання робіт №
Ч-ДР128А/52 від 03.10.2012 року, який укладений
між ОСОБА_4 та приватним підприємцем
ОСОБА_7 удаваним в частині замовника.

Визнати замовником за договором
виконання робіт № Ч-ДР128А/52 від 03.10.2012
року, який укладений між ОСОБА_4 та
приватним підприємцем ОСОБА_7 замість
ОСОБА_4 - ОСОБА_1 з переведенням
відповідних прав та обов'язків.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 - 487 грн.
20 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05.11.2014
року.

Суддя
Бабій О.М.