22-ц/775/117/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Козлов Д.О.
справа №265/7695/13-ц
Доповідач Сорока Г.П.
провадження №22ц/775/117/2014(м)
е м У к р а ї н и
17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів - Сороки
Г.П., Ігнатоля Т.Г.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення суми боргу за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 21 листопада 2013 року,-

В С Т А Н
О В И Л А :

16 жовтня 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
Банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
б/н від 04.05.2007 року у розмірі 22713,59 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що відповідно до
укладеного договору б/н від 04.05.2007 року
ОСОБА_1 був наданий кредит у розмірі 500
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за його
користування у розмірі 36,00 % на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» свої
зобов'язання за договором виконав в
повному обсязі надавши кредит.
Відповідачка у порушення умов договору
та положень цивільного законодавства
свої зобов'язання за договором
належним чином не виконала, станом на
30.09.2013 року має перед банком
заборгованість у розмірі 22713,59 грн., яка
складається із заборгованості: за
кредитом в сумі 6019,91 грн., по процентах
за користування кредитом - 11523,89 грн., по
комісії - 3612,00 грн., а також штрафів
відповідно до п.8.6. Умов та правил
надання банківських послуг в розмірі 500
грн. та 1057,79 грн. Оскільки відповідачка
ухиляється від виконання своїх
зобов'язань і борг не погашає, просив
суд стягнути з неї вказану
заборгованість та судові витрати.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 21 листопада 2013 року у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за
кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Відповідачка повторно у судове
засідання не з'явилася, про час та місце
судового засідання була повідомлена
належним чином, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
виклику до суду та телефонограмами,
зареєстрованими у встановленому
порядку в журналі телефонограм, подала
до суду заяву про розгляд справи у її
відсутності та заперечення на
апеляційну скаргу, в яких просила
рішення суду залишити без зміни. Тому,
відповідно до вимог ст.305 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновку про
розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ КБ «Приватбанк»
Шишелової Н.В., яка доводи апеляційної
скарги підтримала та просила
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, перевіривши матеріали справи в
межах апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що згідно заяви
позичальника відповідачці було надано
кошти на картковий рахунок в розмірі
кредитного ліміту 500 грн. з базовою
процентною ставкою 36% річних зі строком
дії кредитного ліміту, що дорівнює
строку дії картки, який, погашається
щомісячними платежами з умовою сплати
відсотків в розмірі 7% від суми
заборгованості. Своїм підписом
позичальник надала згоду на те, що її
заява разом із пам'яткою клієнта,
Умовами та Правилами надання
банківських послуг, Тарифами банку
складає договір про надання
банківських послуг. Також своїм
підписом підтвердила, що вона
ознайомлена з Умовами та правилами
надання банківських послуг, Тарифами
банку та згодна з ними (а.с.13-21).

Згідно довідки-розрахунку
заборгованості, наданої позивачем,
станом на 30 вересня 2013 року за
кредитним договором від 4 травня 2007
року заборгованість відповідачки
перед позивачем складає загальну суму
22713,59 грн., яка складається із
заборгованості: по кредитному ліміту -
6019,91 грн., по відсотках - 11523,89 грн.,
комісії - 3551,80 грн., штрафу фіксованого -
500 грн., штрафу відсоткового - 1057,79 грн.
(а. с. 6-12).

Останній платіж за договором ОСОБА_1
було проведено 11 вересня 2008 року, що
підтверджується розрахунком банку (а.
с. 7).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
наведених обставин, та, враховуючи те,
що строк дії договору закінчився,
останній платіж на погашення
заборгованості за кредитним договором
відповідачкою був проведений 11.09.2008
року, позов до суду пред'явлений за
перебігом встановленого законом
трирічного строку позовної давності,
позивач не заявив клопотання про
поновлення пропущеного строку, тому
дійшов до висновку про
необґрунтованість позову і в
задоволенні вимог позивача відмовив за
перебігом строку позовної давності.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони випливають з
обставин справи та відповідають
вимогам матеріального і
процесуального права.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов і вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Зі справи вбачається, що згідно заяви
позичальника від 04.05.2007 року, яка разом
із пам'яткою клієнта, Умовами та
правилами надання банківських послуг
та Тарифами банку складає договір про
надання банківських послуг,
відповідачці було надано кредит у виді
поновлювального кредитного ліміту у
розмірі 500грн. на картковий рахунок з
базовою процентною ставкою 36% річних із
розрахунку 360 днів у році зі строком дії
кредитного ліміту, що дорівнює строку
дії картки в заміну на зобов'язання
позичальника проводити погашення
заборгованості щомісячними платежами
у розмірі 7% від суми заборгованості.
Строк дії картки визначений травень 2011
року. Тобто, строк дії договору
закінчився 31.05.2011 року.

Між тим, пам'ятка клієнта, яка є
невід'ємною частиною договору, ні суду
першої інстанції, ні апеляційному суду
не надана. На долучених до позовної
заяви Умовах та правилах надання
банківських послуг підпис
відповідачки відсутній. Апеляційному
суду також не надані Умови та правила
надання банківських послуг з підписом
відповідачки.

Згідно наданого позивачем суду першої
інстанції розрахунку заборгованості
та апеляційному суду витягу з
особового карткового рахунку
відповідачка на погашення
заборгованості останній платіж
провела 11.09.2008 року у розмірі 100грн.,
непогашена заборгованість за
кредитним договором на цей період
становила 5724,72грн. з урахуванням
збільшеного кредитного ліміту 5500грн. В
подальшому ніяких операцій по
отриманню кредитних коштів та
погашенню кредитної заборгованості
відповідачка не проводила.

З позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором позивач
звернувся до суду 16.10.2013 року, тобто за
перебігом трирічного строку.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
уповноваженою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) в розмірі та в строки,
визначені графіком повернення кредиту
(пам'яткою) та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту та
погашення процентів за користування
кредитом повинно здійснюватись
позичальником частинами кожного
місяця, початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позову із-за пропуску
строку позовної давності є
обґрунтованим, оскільки відповідає
обставинам справи, вимогам закону та
правовим позиціям Верховного Суду
України, наведеним в постанові від
06.11.2013 року у справі N 6-116цс13.

Тому доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків обставинам
справи, недоведеність обставин, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів вважає безпідставними.

Помилкове посилання суду першої
інстанції на те, що строк дії карточки є
05.11.2007 року та що, штраф в сумі 500грн. є
подвійною відповідальністю, значення
для правильного вирішення справи не
має, оскільки не призвело до
неправильного вирішення справи, бо
судом правильно відмовлено в
задоволенні позову із-за перебігу
строку позовної давності.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи та є безумовними
підставами для скасування чи зміни
рішення суду, у справі не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та на
підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів дійшла до висновку про
відсутність апеляційних підстав для
скасування рішення суду та задоволення
позову, у зв'язку з чим апеляційна
скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 21 листопада 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
Баркова Л.Л.

Судді :
Сорока Г.П.

Ігнатоля Т.Г.