АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5881/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ізотов В. М. Доповідач - Міхеєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 14 січня 2014 року по справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_2,
посилаючись на ті обставини, що через
невиконання відповідачкою своїх
зобов'язань за Кредитним договором №
DNH4KR20060402 від 06 квітня 2006 року (далі -
Кредитний договір), станом на 23 жовтня
2013 року виникла заборгованість у
розмірі 30122,23 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом - 1809,63 грн.;
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 9172,79 грн.; пені
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором - 17229,23 грн.; а також штрафів
відповідно до п. 5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн. -
штраф (фіксована частина); 1410,58 - штраф
(процентна складова) та яку позивач
просив стягнути з відповідачки.

Заочним рішенням Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 14 січня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»
було відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати заочне
рішення та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, та підтверджується
матеріалами справи, що 06 квітня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк»та
відповідачкою ОСОБА_2 було укладено
Кредитний договір за умовами якого
остання отримала кредит у сумі 1948,70 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом 25,08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 07 квітня 2008 року.

Згідно Заяви позичальника, підписаної
ОСОБА_2, вона ознайомилася та згодна з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам (далі - Умови) та
виразила свою згоду, що ця Заява разом
із запропонованими Банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, Тарифами складає між нею та
Банком кредитно-заставний договір
(а.с.7,8).

Відповідно до Заяви та п. 3.2, п. 3,4 п. 5.3
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам, відповідачка
зобов'язалась забезпечити своєчасне
повернення кредиту і сплату
нарахованих відсотків, а у разі
несвоєчасного погашення
заборгованості - сплатити банку пеню та
штраф.

Згідно до п. 5.5 Умов, термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років (а. с. 9-15).

Частиною 1 статті 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Уклавши кредитний договір та отримавши
грошові кошти на умовах повернення
строковості та платності, відповідачка
у березні 2008 року припинила виконувати
свої зобов'язання за вказаним
договором, що призвело до виникнення
заборгованості, яка, згідно наданого
банком розрахунку, станом на 23 жовтня
2013 року становить 30122,23 грн. та
складається з: 1809,63 грн. -
заборгованість за кредитом; 9172,79 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 17229,23 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина); 1410,58 грн. -
штраф (процентна складова) (а.с.5,6).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої
інстанції виходив з того, що позивач,
звернувшись з позовом у листопаді 2013
року, пропустив строк позовної
давності на звернення до суду, а у
спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. Позовна давність
за позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується судом
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Такий висновок суду не відповідає
обставинам справи та зроблений з
порушенням норм матеріального права,
що відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України є підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення по суті
позовних вимог.

Ст. 257 ЦК України встановлено загальну
позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України).

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», згідно з яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку із самою ч. 11

ст. 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Таких же висновків дійшов Верховний
Суд України у своєму рішенні від 20
листопада 2013 року у справі № 6-126цс13,
обов'язковість якого для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України визначена ст.
360-7 ЦПК України.

Цивільний кодекс України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України
визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Матеріали справи не містять заяви
відповідачки про застосування
наслідків спливу позовної давності, а
тому висновок суду про відмову в позові
з цих підстав зроблено всупереч
вищевказаним нормам законодавства.

За таких обставин, колегія суддів,
перевіривши наданий позивачем на
підтвердження вимог розрахунок
заборгованості, враховуючи, що при
розгляді справи судом апеляційної
інстанції відповідачка із заявою про
застосування строку позовної давності
не зверталася, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами
регулюється ст. 88 ЦПК України, ч.1 якої
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Відповідно до платіжного доручення
ІНВ98ВОЕW7 від 28 жовтня 2013 року позивачем
за подання позову сплачено 301,22 грн.
судового збору, які підлягають
стягненню з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 14 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості
задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН НОМЕР_1, проживає АДРЕСА_1

на користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» заборгованість за
Кредитним договором № DNH4KR20060402 від 06
квітня 2006 року у розмірі 30122,23 грн.
(тридцять тисяч сто двадцять дві грн.23
коп.), яка складається із

заборгованості за кредитом - 1809,63 грн.
(тисяча вісімсот дев'ять грн. 63 коп.),
заборгованості по процентам за
користування кредитом 9172,79 грн. (дев'ять
тисяч сто сімдесят дві грн. 79 коп.), пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором 17229,23 грн. (дві
тисячі грн.), штрафу (фіксована частина)
- 500 грн. (п'ятсот грн.), штрафу (процентна
складова) - 1410,58 грн. (тисяча чотириста
десять грн. 58 коп.) та витрати по сплаті
судового збору у сумі 301,22 грн. (триста
одна грн. 22 коп.).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді