Справа № 639/8459/14-ц
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі: головуючого судді -
Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Жовтневого
районного суду м. Харкова цивільну
справу за позовною заявою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, суд

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова
звернувся представник ПАТ КБ
«Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1, в
якому просив суд постановити рішення в
силу якого, стягнути з відповідача на
користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмір 23 005,96 грн., а також стягнути з
відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що відповідно до
укладеного договору б/н від 13.05.2011 року
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 12 000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення.

Позивач зазначає, що відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами та
правилами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою, та тарифами банку, складає між
нею та банком договір.

Позивач вказує, що свої зобов'язання за
кредитним договором виконав у повному
обсязі.

Відповідач, у свою чергу, зобов'язання
за кредитним договором належним чином
не виконує, не вносить грошові кошти
для погашення заборгованості зі
кредитом, відсотками, а також іншими
витратами, у зв'язку з чим і утворилася
заборгованість, яка станом на 31.07.2014
року становить 23 005,96 грн.

Представник позивача, Ревва А.В., яка
діє на підставі довіреності від 02.12.2013
року, в судовому засіданні заявлений
позов підтримала, просила суд його
задовольнити.

Відповідач по справі в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце слухання справи повідомлений
належним чином, причина неявки суду не
відома. Клопотання про відкладення
справи до суду не надходили. У зв'язку з
цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та
ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим
провести заочний розгляд справи, проти
чого не заперечував і представник
позивача по справі.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, та дослідивши надані
позивачем і долучені до матеріалів
справи письмові докази, суд приходить
до висновку про необхідність відмовити
в задоволенні позову, виходячи з
наступних обставин.

Розглядаючи даний позов суд виходить з
положень ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні було встановлено,
що 13.05.2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ
КБ «Приватбанк» з метою отримання
банківських послуг про що ним було
складено Анкету-заяву про приєднання
до Умов та Правил надання банківських
послуг у Приватбанку НОМЕР_1. (а.с. 7)

В даній заяві, ознайомившись з умовами
та правилами надання банківських
послуг, та тарифами банку ОСОБА_1 мав
вказати що він виявляє бажання
оформити на своє ім'я платіжну картку
із запропонованих та вказати бажаний
кредитний ліміт.

Проте, даний розділ Анкети-заяви не
заповнений ОСОБА_1

Відповідач погодився, що дана заява
разом з пам'яткою клієнта та Правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами, складають між ним та банком
Договір про надання банківських
послуг. (а.с. 6)

Отже, на думку представника ПАТ КБ
«Приватбанк», 13.05.2011 року між ОСОБА_1 та
ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено
договір №б/н про надання банківських
послуг, шляхом приєднання.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України,
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Представник позивача в тексті позову
зазначає, що банк виконав свої
зобов'язання за договором, а саме надав
відповідачу кредит у розмірі,
встановленому Договором.

Відповідач, у свою чергу, не надав
своєчасно банку грошові кошти для
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно до умов Договору, у зв'язку з
чим, станом на 31.07.2014 року має
заборгованість у сумі 23 005,96 грн., яка
складається з наступного: 10 051,56 грн. -
заборгованість за кредитом; 10 279,05 грн. -
заборгованість за відсотками; 1103,64 грн.
- заборгованість з пені та комісії;
штраф - 1571,71 грн.

Отже, на думку представника позивача,
ОСОБА_1 не виконує належним чином
зобов'язання за договором, чим порушує
норми законодавства та умови
кредитного договору.

Але, суд не погоджується з такими
висновками позивача та не приймає
жоден із його доводів до уваги, у
зв'язку з наступним.

На підтвердження укладання договору
про надання банківських послуг позивач
посилається на Анкету-заяву
відповідача від 13.05.2011 року, яка
наведена вище, та згідно якої
відповідач ОСОБА_1 виявив бажання на
отримання кредитної картки з кредитним
лімітом у розмірі 12 000 грн.

Однак, суд не має можливості
встановити, чи виявляв відповідач
бажання на отримання кредиту, оскільки
в Анкеті-заяві такі відомості відсутні,
та матеріали справи взагалі не містять
жодного доказу щодо цих обставин.

Позивач в тексті позову вказував, що
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 12 000
грн., але матеріали справи не містять
жодного доказу про отримання
відповідачем платіжної картки з
кредитним лімітом 12 000 грн.

Так, суд не вбачає законних підстав
виникнення зобов'язань ОСОБА_1 перед
ПАТ КБ «Приватбанк» та, як наслідок,
виникнення заборгованості за кредитом
у розмірі 10 051,56 грн., а тому і
зобов'язання відповідача щодо сплати
цієї заборгованості в даному випадку
відсутні.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Щодо загального розміру
заборгованості ОСОБА_1 у сумі 23 005,96 грн.,
то представник позивача посилається на
розрахунок заборгованості за
договором №б/н від 13.05.2011 року,
укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1,
станом на 31.07.2014 року. (а.с. 5-6)

Проте, даний розрахунок заборгованості
також не є належним і допустимим
доказом у справі і тому не може бути
взятий судом до уваги.

Так, Розрахунок заборгованості не
містить відомостей, що б дозволили суду
перевірити підстави виникнення
заборгованості, збільшення кредитного
ліміту, отримання готівкових коштів з
платіжної картки, вірність нарахування
відсотків позивачем, строки виникнення
заборгованості за кожним платежем.

Також цей документ не містить
інформації щодо заборгованості, яка
утворилася по тілу кредиту та
розрахунку відсотків. В ньому не
зазначено дати та розміри погашення
кредиту та відсотків по кредиту, з
посиланням на відповідні платіжні
документи.

Наданий позивачем розрахунок
заборгованості за кредитом,
підготовлений співробітниками банку, -
є відображенням односторонніх
арифметичних розрахунків позивача і не
є правовою підставою для стягнення
відповідних сум та не може слугувати
доказом безспірності розміру грошових
вимог позивача до відповідачів. Сама
позовна заява не містить таких даних, а
лише констатує наявність недоказаного
розміру всієї суми непогашеного
кредиту.

Документами, які можуть підтвердити
наявність або відсутність
заборгованості, а також встановлювати
розмір зазначеної заборгованості,
можуть бути виключно документи
первинної бухгалтерської
документації, оформлені згідно нормам
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», оскільки лише первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій та
складені під час здійснення
господарської операції - є правовою
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій.

Порядок оформлення таким документів
визначено Інструкцією про ведення
касових операцій банками в Україні,
затверджену Постановою Національного
банку України від 01.06.2011 № 174.

Проте, позивачем не надано суду
первинних бухгалтерських документів
відносно видачі кредиту та його
часткового погашення (платіжні
доручення, меморіальні ордери,
розписки, чеки, та ін.), тому не має
підстав вважати, що розмір
заборгованості відповідача перед
позивачем, а також суми відсотків,
зазначені в розрахунку та довідці є
правильними.

Доведеність наявної суми
заборгованості за кредитним договором,
є обов'язком позивача, який він не
виконав, оскільки не довів належними та
допустимими доказами її розмір.

Враховуючи відсутність доказів
надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 12 000
грн., суд не вбачає підстав і для
нарахування позивачем відсотків за
користування кредитом, комісії та
штрафів на підставі Анкети-заяви про
надання банківських послуг від 13.05.2011
року.

З огляду на вищевикладене, керуючись
принципами справедливості,
неупередженості та диспозитивності,
суд вважає що позивачем не доведено
жодної обставини, на які він посилався
у своєму позові, а тому останній
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 1, 10, 11, 15, 57-60, 212, 214-215, 224-226 ЦПК
України, ст.ст. 11, 509, 634 ЦК України, ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в
загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк, з моменту одержання його копії.

Суддя
В.В. Труханович