Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Дніпропетровської
обласної дирекції до Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській
області, ОСОБА_4 про звільнення майна
з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
вказаним позовом, в обґрунтування
якого посилається на те, що 18 січня 2007
року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
яке в подальшому змінило своє
найменування на ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», та ОСОБА_4 укладений кредитний
договір № 014/122365/3158/74, відповідно до
якого банк надав позивальнику кредит у
розмірі 34 000 доларів США строком до 18
січня 2027 року. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором 18 січня 2007 року між банком та
ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір
№ 014/122357/74/285, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1, що належить позичальнику на
підставі договору купівлі-продажу.
Відомості щодо обтяження нерухомого
майна були внесені до Державного
реєстру іпотек та Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна. В квітні 2014 року ОСОБА_4
повідомив банк про арешт нерухомого
майна, в тому числі і предмету іпотеки,
що був накладений на підставі
постанови старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у
Дніпропетровській області. Державним
виконавцем не було повідомлено
заставодержателя про накладення
арешту. На сьогоднішній день
позичальник не виконує зобов'язання за
кредитним договором, в зв'язку з чим
виникла заборгованість в розмірі 469 077,
31 грн. Тому позивач просить суд
звільнити з-під арешту, накладеного
постановою від 28 жовтня 2013 року старшим
державним виконавцем відділом
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській
області Саване С.М. заставлене майно, а
саме квартиру № 237, яка належить ОСОБА_4
та є предметом іпотечного договору №
014/122357/74/285 від 18 січня 2007 року; стягнути
з відповідача ОСОБА_4 судові витрати по
справі .

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала заявлені позовні
вимоги та просила їх задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
не заперечував проти задоволення
позовних вимог та пояснив, що в зв'язку
з виникненням заборгованості за
кредитним договором сам звернувся до
банку з пропозицією реалізації майна.

Представник відповідача Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській
області в судове засідання не з'явився
про день, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши представника позивача та
відповідача ОСОБА_4, дослідивши
матеріали цивільної справи, суд дійшов
до висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню у повному обсязі з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Як встановлено в судовому
засіданні, 18 січня 2007 року між ВАТ
«Раййфайзен Банк Аваль», яке в
подальшому змінило своє найменування
на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№ 014/122365/3158/74, відповідно до якого банк
надав позичальнику споживчий кредит у
вигляді невідновлювальної кредитної
лінії з лімітом 34 0000 доларів США
строком до 18 січня 2027 року зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами в розмірі 13,50 % річних /а.с.5-8/.

В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 18
січня 2007 року між банком та ОСОБА_4
укладено іпотечний договір №
014/122357/3158/285, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
ДМНО ОСОБА_2 /а.с.9-10/

Відомості щодо обтяження
нерухомого майна були внесені до
Державного реєстру іпотек та Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, що підтверджується
копією витягу про реєстрацію у
Державному реєстрі іпотек від 18 січня
2007 року /а.с. 12/.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону
України «Про заставу» застава є
способом забезпечення дійсної та
реальної вимоги та має похідний
характер від забезпеченого нею
зобов'язання. Стаття 17 Закону України
«Про заставу» надає право заставодавцю
розпоряджатись заставленим майном,
якщо інше не передбачено законом чи
договором. При цьому заставодавець
може відчужувати заставлене майно
тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

28 жовтня 2013 року старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Саване С.М.
було винесено постанову про арешт
майна боржника ОСОБА_4 та оголошення
заборони на його відчуження /а.с.12/.

В зв'язку з невиконанням
позичальником зобов'язань за кредитним
договором № 014/122365/3158/74 від 18 січня 2007
року виникла заборгованість в розмірі
469 077, 31 грн. /а.с.14-16/, що значно перевищує
вартість майна, що згідно висновку про
вартість майна складає 266 000 грн /а.с. 17/.

Статтею 14 ЗУ «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
встановлено, що пріоритет обтяжень
визначається у черговості їх
реєстрації. Обтяжувач з вищим
пріоритетом має переважне право на
звернення стягнення на предмет
обтяження. Наведене кореспондується і
з положеннями ст. 18 Закону України «Про
заставу».

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження», про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна; для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Статтею 26 ЗУ «Про іпотеку» передбачено,
що сторони іпотечного договору можуть
вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Наявність арешту обмежує право банку
звернути стягнення на квартиру, що
належить відповідачу ОСОБА_4 на праві
власності.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Дніпропетровської обласної дирекції
до Відділу примусового виконання
рішень управління ДВС ГУЮ у
Дніпропетровській області, ОСОБА_4 про
звільнення майна з-під арешту.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Дніпропетровської
обласної дирекції до Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській
області, ОСОБА_4 про звільнення майна
з-під арешту - задовольнити.

Звільнити з під арешту
заставлене майно, а саме квартиру № 237,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_4 та є предметом
іпотечного договору № 014/122357/3158/258 від 18
січня 2007 року, накладеного постановою
від 28 жовтня 2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області Саване С.М.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Дніпропетровської обласної дирекції
понесені судові витрати в розмірі 243, 60
грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова