Справа № 456/2253/14-ц
Провадження № 2/456/1332/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області
в
складі: головуючої - судді
Гули Л. В.

з участю секретаря
Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Стрийської
міської ради про визнання недійсним
рішення виконавчого комітету
Стрийської міської ради № 299 від 29.10.2001
року із змінами, внесеними рішенням №
102 від 27.03.2003 року,

ВСТАНОВИВ :

Представник позивачки ОСОБА_2 уточнив
позовні вимоги та просить визнати
недійсним рішення виконкому
Стрийської міської ради № 299 від 29.10.2001
року із змінами, внесеними рішенням №
102 від 27.03.2003 року, в частині передачі
безкоштовно у приватну власність
земельної ділянки площею 261 м2 по
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 для ведення
садівництва.

В обґрунтування заявлених вимог
покликався на те, що позивачка ОСОБА_1 з
2002 року є власником житлового будинку
№ 6, господарських споруд і
плодово-ягідних насаджень (на місці
попереднього городу), що знаходяться на
земельній ділянці АДРЕСА_1, яка
належить міськдержземфонду. Згідно з
матеріалами Стрийського міжміського
бюро технічної інвентаризації 1965 року
за житловим будинком АДРЕСА_1 рахується
земельна ділянка площею 429 кв.м, з них
під будівлями - 57 кв.м, під двором - 111
кв.м, під городом - 261 кв.м. Суміжною із
земельною ділянкою № 6 є земельна
ділянка АДРЕСА_1. Суміжні земельні
ділянки № 6 і АДРЕСА_1, а також інші
суміжні з ними і розташовані поруч
земельні ділянки, що є прилеглими до
АДРЕСА_1, відносились і відносяться до
земель житлової та громадської
забудови та утворюють територію
садибної забудови міста Стрия.
Доказами вище вказаного є укладений
ОСОБА_1 договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1 у місті
Стрию та розписка з попередньої оплати
житлового будинку, господарських
споруд і плодово-ягідних насаджень;
лист Стрийського міського управління
земельних ресурсів від 14.09.2004 № 678;
збірний кадастровий план
землевласників та землекористувачів;
схемплани суміжних земельних ділянок
№ 6 і № 6а по АДРЕСА_1; листи Управління
земельних ресурсів у м. Стрию від 05.03.2008
року № 1-82/3.22 та Управління Держкомзему
у м. Стрию від 26.07.2012 року № 1175, а також
огляд на місці прилеглих до АДРЕСА_1
земельних ділянок, що є суміжними і
розташованими поруч із земельною
ділянкою № 6, на яких розташовані
одно-двох поверхові житлові будинки
садибної забудови. Заявою від 19.02.2008
року ОСОБА_1 звернулась у Стрийську
міську раду про безоплатну передачу в
її власність (приватизацію) земельної
ділянки № 6 по АДРЕСА_1 площею 429 кв.м,
додавши копію її схемплану 1965 року
Стрийського МБТІ, у якому зазначена
площа садибної ділянки загальна 429 кв.м.
(з них під будівлями 57 кв.м, під двором -
111 кв.м, під городом - 261 кв.м.). Виконавчий
комітет Стрийської міської ради
прийняв рішення № 101 від 20.03.2008, за яким
право ОСОБА_1 на приватизацію земельної
ділянки АДРЕСА_1 обмежується площею 164
кв.м. За яких причин вчинено обмеження
(з 429 до 164 кв.м.) у рішенні не зазначено.
Тому, ОСОБА_1 звернулася в суд за
вирішенням спору про приватизацію
всієї земельної ділянки площею 429 кв.м.
Рішення від 29.01.2014 року у справі №
1323/1647/2012 Стрийського міськрайонного
суду вмотивовано посиланням на рішення
Стрийського місцевого суду від 11.06.2002
року, яким надано правові оцінки
рішенню виконкому № 299 від 29.10.2001 про
передачу у власність ОСОБА_3 іншої
земельної ділянки № 6а по АДРЕСА_1 у м.
Стрию площею 261 кв.м для обслуговування
житлового будинку (ОЖБ) та вважається,
що з урахуванням зазначеного рішення
виконкому № 299 від 29.10.2001 року за
попереднім власником будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 була закріплена
земельна ділянка площею 168 кв.м, а
земельна ділянка 261 кв.м передана у
власність ОСОБА_4 Зазначена у рішення
виконкому № 101 від 20.03.2008 площа 164 кв.м
не співпадає з площею 168 кв.м. (429-261),
зазначеною у рішенні суду від 29.01.2014, що
викликає істотний сумнів в тому, що
саме рішення виконкому № 299 від 29.10.2001
має наслідком обмеження права ОСОБА_1
як правонаступника попередніх
власників будинку Хоми і ОСОБА_5 на
приватизацію земельної ділянки
АДРЕСА_1 більшої площі. Також з огляду
кадастрового плану і схем земельних
ділянок № 6 та АДРЕСА_1 вбачається, що
наявна у складі земельної ділянки № 6
площею 429 кв.м частина під городом - 261
кв.м у жодному разі не може
використовуватись для обслуговування
житлового будинку суміжної земельної
ділянки № 6а, оскільки між ними
відстань становить 17.0 метрів і
земельна ділянка № 6а відокремлена від
зайнятих під городом 261 кв.м земельної
ділянки № 6 наявними в складі останньої
частинами : під будинком - 57 кв.м і під
двором - 111 кв.м. Для обслуговування
житлового будинку ОСОБА_3 була фактично
надана земельна ділянка № 6а по
АДРЕСА_1, про що є рішення виконкому № 299
від 29.10.2001, яке змінено рішенням № 102 від
27.03.2003, за яким передано безкоштовно у
приватну власність земельну ділянку
площею 261 м2 по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 для
ведення садівництва, що затвердила
Стрийська міська рада рішенням № 192 від
24.07.2003 року. З рішення суду від 29.01.2014
року у справі № 1323/1647/2012 ОСОБА_1
дізналась, що рішення виконкому № 299
від 29.10.2001 може впливати на її право у 2008
році приватизувати всю земельну
ділянку АДРЕСА_1 площею 429 кв.м. Скаргою
від 20.02.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Стрийської міської ради, по суті якої
просила повідомити, чи йдеться у
рішенні виконкому № 299 від 29.10.2001 року
із змінами за рішенням № 102 від 27.03.2003
року про 261 кв.м земельної ділянки № 6а
або № 6, і якщо це стосується земельної
ділянки № 6, скасувати вчинене
виконкомом рішення № 299 від 29.10.2001 року
із змінами за рішенням № 102 від 27.03.2003
року. Стрийська міська рада листом № 3.24
від 28.04.2014 року повідомила, що її
постійна депутатська комісія вирішила
повернутись до розгляду даного питання
після закінчення судового розгляду, у
зв'язку з тим, що справа по даній
земельній ділянці є на розгляді у суді.
Листом від 11.06.2014 № 3.22/41 3.22/43 виконком
Стрийської міської ради надав
відповідь на запити ОСОБА_1 від 03.04.2014
року та від 10.06.2014 року. До листа додані
копії : рішення № 102 від 27.03.2003 року
виконкому Стрийської міської ради,
пунктом 5 якого вносяться зміни у
рішення № 299 від 29.10.2001 року щодо
передачі у приватну власність ОСОБА_3
земельної ділянки площею 261 кв.м по
АДРЕСА_1; рішення № 192 від 24.07.2003 року
Стрийської міської ради про
затвердження рішень міськвиконкому у
галузі земельних відносин за 2002-2003
роки, пункт 1 якого стосується
затвердження рішень міськвиконкому
«Про вилучення та передання земельних
ділянок підприємствам та громадянам»,
у якому немає жодного рішення за
попередні роки, включаючи 2001 рік. За
вказаним встановлюється, що земельна
ділянка площею 261 кв.м, яка за своєю
площею співпадає із зайнятими під
городом/садом 261 кв.м загальної площі 425
кв.м земельної ділянки АДРЕСА_1 в місті
Стрию, не вилучались у її
землекористувачів до прийняття
рішення № 299 від 29.10.2001 з наступними
змінами за рішенням № 102 від 27.03.2003 року.
Відповідно, виконком Стрийської
міської ради не одержував від ОСОБА_3
матеріалів, що підтверджують її розмір
261 кв.м (земельно-кадастрової
документації, даних бюро технічної
інвентаризації). Правонаступником
землекористувачів всієї земельної
площею 425 кв.м по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 15.10.2002 року
житлового будинку з господарськими
спорудами, розташованого на земельній
ділянці АДРЕСА_1 в місті Стрию,
розпискою від 02.07.2002 року з попередньої
оплати вказаного житлового будинку з
господарськими спорудами і
плодово-ягідних насаджень біля нього,
схемпланом від 1965 року садибної
земельної ділянки АДРЕСА_1 в місті
Стрию загальною площею 425 кв.м,
включаючи 261 кв.м, зайнятих під городом
(потім під садом з плодово-ягідними
насадженнями, оплата яких проведена
02.07.2002 року). За викладеним, підставою
визнання недійсним, вчиненого
виконкомом Стрийської міської ради
рішення № 299 від 29.10.2001 року із змінами,
внесеними рішенням № 102 від 27.03.2003 року,
в частині передачі безкоштовно у
приватну власність земельної ділянки
площею 261 м2 по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, є
порушення зазначених норм ст. 17 ч. 4, ч. 5
та ч. 7 і ст. 31 Земельного кодексу
України (чинного до 01.01.2002 року), а саме :
немає згоди користувачів земельної
ділянки АДРЕСА_1 про вилучення її
частини площею 261 кв.м; немає рішення
Стрийської міської ради про вилучення
частини площею 261 кв.м із загальної
площі 425 кв.м земельної ділянки АДРЕСА_1
в місті Стрию; немає матеріалів
(земельно-кадастрової документації,
даних бюро технічної інвентаризації),
що підтверджують розмір площі
земельної ділянки - 261 кв.м.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася, подала заяву про розгляд
справи за її відсутності /а.с. 3, 10/.

Представик позивачки ОСОБА_2, будучи
належним чином повідомлений про час і
місце судового розгляду, в судове
засідання не з'явився, про причину
неявки не повідомив, 04.09.2014 року до
закінчення розгляду покинув судове
засідання, неодноразово подавав заяви
про відкладення розгляду справи, що суд
розцінює як зловживання своїми
процесуальними правами, спрямованими
на затягування розгляду справи.

Представник виконавчого комітету
Стрийської міської ради Кухар Н.Ю. в
судове засідання не з'явилася, подала
заяву про розгляд справи за її
відсутності, позов заперечила,
оскільки оскаржувані рішення прийняті
в порядку та спосіб, який передбачений
нормами діючого законодавства. Вказані
позивачкою підстави, за якими рішення
виконавчого комітету Стрийської
міської ради не відповідає вимогам
закону та порушує її права, є
необґрунтованими, оскільки на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Стрийського
районного нотаріального округу за № 7910
від 15.10.2002 року, ОСОБА_1 придбала
одноквартирний житловий будинок з
прилеглими до нього господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
в м. Стрию по АДРЕСА_1 під № 6. Позивачці
перейшла в користування земельна
ділянка для обслуговування житлового
будинку, а не земля для ведення
садівництва. Земельна ділянка площею 261
кв.м ніколи не була закріплена за
будинком АДРЕСА_1 у м. Стрию, а
належала міськземфонду, тому потреби у
прийнятті рішення міської ради чи
згоди позивача на вилучення земельної
ділянки законодавством не передбачено.
Крім того, позивачка звернулася до суду
із позовною заявою 06.06.2014 року, отже
пропустила трьохрічний строк позовної
давності. Просить застосувати строк
позовної давності до вимог ОСОБА_1 та
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася.

Суд, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, приходить до
висновку, що в задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції
України кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1
ст. 60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності. Сторони мають
рівні права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду
повно та всебічно з'ясувати обставини,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дослідити всі докази в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 68 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України та законів України, не посягати
на права і свободи, честь і гідність
інших людей.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу
України громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. Рішення органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки. Громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. Відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

З матеріалів справи судом встановлено,
що на підставі договору
купівлі-продажу від 15.10.2002 року
позивачці на праві власності належить
одноквартирний житловий будинок з
прилеглими до нього господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, 6 у м.
Стрию, розташований на землях
міськдержземфонду /а.с. 33/.

19.02.2008 року позивачка звернулася до
Стрийської міської ради із заявою про
надання їй у приватну власність
земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 429
кв.м, квартал № 54, з метою
обслуговування належного їй на праві
власності житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
/а.с. 39/.

Рішенням виконавчого комітету
Стрийської міської ради № 101 від 20.03.2008
року позивачці надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею 164
кв.м по АДРЕСА_1 /а.с. 40, 40 на звороті/.

Рішенням виконавчого комітету
Стрийської міської ради № 299 від 29.10.2001
року ОСОБА_3 надано земельну ділянку у
приватну власність та постійне
користування площею 261 кв.м для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, ведення особистого
підсобного господарства, яка
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 /а.с. 46,
46 на звороті/.

Рішенням виконавчого комітету
Стрийської міської ради ''Про
безоплатну передачу у власність та
надання в оренду земельних ділянок
громадянам міста'' № 102 від 27.03.2003 року
внесено зміни в п. 2 додатку № 1 рішення
міськвиконкому № 299 від 29.10.2001 року,
якими змінено цільове призначення
вищезгаданої земельної ділянки та
зазначено, що ОСОБА_3 передано
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку площею 261 кв.м по
АДРЕСА_1 для ведення садівництва /а.с. 44/.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Відповідно до ст. 119 Земельного кодексу
України громадяни, які добросовісно,
відкрито і безперервно користуються
земельною ділянкою протягом 15 років,
але не мають документів, які б свідчили
про наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу її у
власність або надання у користування.
Розмір цієї земельної ділянки
встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом.

Згідно з п. «г» ч. 3 ст. 152 Земельного
кодексу України захист прав громадян
та юридичних осіб на земельну ділянку
здійснюється шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

З матеріалів справи зрозуміло, що
рішенням Стрийського місцевого суду
Львівської області від 11.06.2002 року
зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 не
чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні
земельною ділянкою площею 261 кв.м, яка
знаходиться перед будинком АДРЕСА_1. В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_8 до Стрийського
міськвиконкому, ОСОБА_3 про визнання
незаконними рішень міськвиконкому № 76
від 23.03.95 року та № 299 від 29.10.01 року та
визнання права на землекористування
відмовлено за недоведеністю позовних
вимог. Даним рішенням, яке набрало
законної сили, встановлено, що «за
будинком АДРЕСА_1 земельна ділянка
площею 261 кв.м на постійно не була
закріплена, а належала міськземфонду.
Тому, купуючи будинок № 6, за ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 перейшло 57 кв.м під будинком та
111,0 кв.м під двором, а всього 168 кв.м.
Решту землі 261 кв.м, будучи у власності
держави і належачи до міськземфонду,
Стрийський міськвиконком мав право
розподіляти на свій розсуд, що він і
зробив своїми рішеннями № 76 від 23.03.95
року та № 299 від 29.10.01 року, передавши 261
кв.м землі позивачці ОСОБА_4 спочатку в
користування на 10 років, а потім у
приватну власність. Таким чином, суд
визнає за ОСОБА_3 право приватної
власності на спірну земельну ділянку, а
тому ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 слід
зобов'язати не чинити їй перешкод у
користуванні землею площею 261 кв.м, яка
знаходиться перед будинком АДРЕСА_1

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 09.09.2002 року рішення
місцевого суду м. Стрия Львівської
області від 11.06.2002 року залишено без
змін, так як Стрийський міськвиконком
вправі був передати в тимчасове
користування земельну ділянку площею
261 кв.м ОСОБА_3, а в послідуючому
передати цю земельну ділянку у
приватну власність /а.с. 112-113/.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особи, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до положень статей 57-64 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд у
визначеному Законом порядку
встановлює наявність або відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для правильного
вирішення справи.

Відтак, суд приходить до висновку, що
діями відповідача жодним чином не
порушено право позивачки на
приватизацію земельної ділянки, що
перебуває в її користуванні, оскільки,
отримавши від неї 19.02.2008 року
відповідну заяву /а.с. 39/, виконавчий
комітет Стрийської міської ради
рішенням № 101 від 20.03.2008 року надав
позивачці дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 164 кв.м по
вулиці Львівська, 6 в м. Стрию,
що була в користуванні попередніх
власників цього будинку ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 /а.с. 40/.

Суд не бере до уваги твердження
позивачки про порушення її права,
оскільки такі об'єктивно нічим не
підтверджені, не містять доводів
правового характеру, у зв'язку з чим
визнаються безпідставними та
необґрунтованими.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
зверталася до суду із заявою про
перегляд рішення Стрийського
місцевого суду від 11.06.2002 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_8 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_8 до Стрийського міськвиконкому,
ОСОБА_3 про визнання незаконними рішень
Стрийського міськвиконкому про
передачу землі в користування та
приватну власність, визнання права
землекористування у зв'язку з
нововиявленими обставинами,
покликаючись на рішення виконавчого
комітету Стрийської міської ради № 102
від 27.03.2003 року, яким частково змінено
рішення № 299 від 29.10.2001 року в частині
передачі ОСОБА_3 земельної ділянки по
АДРЕСА_1 площею 261 кв.м для ведення
садівництва, як нововиявлену
обставину, що є підставою для
скасування рішення від 11.06.2002 року.

Ухвалою Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 23.05.2006 року
ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_1
відмовлено в задоволенні заяви про
перегляд рішення Стрийського
місцевого суду Львівської області від
11.06.2002 року у зв'язку з нововиявленими
обставинами, оскільки наведені
заявниками обставини не є
нововиявленими, так як новий власник
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1, купуючи його в
ОСОБА_7, знала про рішення суду від
11.06.2002 року, про що сама ствердила в
судовому засіданні, так як заяву про
перегляд даного рішення своєчасно не
подавала, а відсутність у ОСОБА_3
Державного акту на право приватної
власності на землю не має значення для
вирішення даного спору і не є
нововиявленою обставиною, у зв'язку з
якою може бути переглянуто рішення
суду /а.с. 114/.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 31.07.2006 року ухвалу
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 23.05.2006 року
залишено без змін /а.с. 115/.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1,
подаючи до суду заяву про перегляд
рішення Стрийського місцевого суду від
11.06.2002 року у зв'язку з нововиявленими
обставинами, покликається на рішення
виконавчого комітету Стрийської
міської ради № 102 від 27.03.2003 року, яким
частково змінено рішення № 299 від 29.10.2001
року та викладено його в такій
редакції: ''Земельну ділянку по АДРЕСА_1
площею 261 кв.м передати у приватну
власність ОСОБА_3 для ведення
садівництва''.

Отже, за таких обставин слід вважати,
якщо позивачка вважала, що її права
порушені рішенням виконавчого
комітету Стрийської міської ради № 299
від 29.10.2001 року із змінами, внесеними
рішенням № 102 від 27.03.2003 року, то право
позивачки на визнання його недійсним
та перебіг строку позовної давності
слід обчислювати з 2006 року.

Отже, пропуск строку звернення до суду
в даному випадку є нехтування
позивачкою своїми правами, що суд не
може розцінювати як поважну причину
для поновлення строку звернення до
суду.

Суд прийшов до переконання , що
позивачка дізналася про порушення
своїх прав у 2006 році, звернувшись до
суду із заявою про перегляд рішення
Стрийського місцевого суду від 11.06.2002
року у зв'язку з нововиявленими
обставинами. Суд звертає увагу на те, що
на момент звернення позивачки до суду
минуло більше 11 років, що є досить
тривалим періодом для виявлення
порушень своїх прав.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальний строк позовної давності - три
роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України визначено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Суд звертає увагу, що поважними
причинами визнаються лише такі
обставини, які є безспірно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними поважними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами процесуальних дій та
підтверджені належними доказами.

Жодних належних та допустимих доказів
поважності причин пропуску строку
звернення до суду, які б
унеможливлювали і не залежали б від
волі позивачки своєчасно звернутись за
судовим захистом, ОСОБА_1 не надано та
судом не встановлено.

Під строком звернення до суду
розуміється строк, протягом якого
особа має право звернутись з позовом і
розраховувати на одержання судового
захисту.

Дотримання цього строку є однією з умов
для реалізації права на позов у
цивільно-правових відносинах. Вона
дисциплінує учасників цих відносин у
випадку, якщо вони стали спірними,
запобігає зловживанням, сприяє
стабільності діяльності суб'єктів
владних повноважень щодо виконання
своїх функцій та посиленню
громадського контролю за владою зі
сторони громадян. Відсутність цієї
умови приводила б до постійного
збереження стану невизначеності у
відносинах.

Беручи до уваги, що позов про захист
свого порушеного права позивачка
пред'явила в червні 2014 року, поважних
причин до пропущення вказаного строку
судом не встановлено, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. 257, 261, 267 ЦК України, ст., ст. 10, 11, 15, 57,
58, 59, 60, 128, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити в позові ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Стрийської
міської ради про визнання недійсним
рішення виконавчого комітету
Стрийської міської ради № 299 від 29.10.2001
року із змінами, внесеними рішенням №
102 від 27.03.2003 рокуСтрийської міської
ради, за пропуском позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Гула