Справа № 168/672/14
Провадження № 2/168/194/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2014 р. Старовижівський районний суд
Волинської області в складі:

головуючого - судді Хаврони О.Й.,

з участю секретаря - Ковальчука А.А.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши в смт. Стара Вижівка в залі
суду у відкритому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Мизівської
сільської ради, Старовижівської
державної нотаріальної контори про
визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач просить визнати за ним право
власності на 1/2 житлового будинку по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті дядька ОСОБА_3, а
на 1/2 вказаного будинку - за набувальною
давністю. Позов мотивує тим, що після
смерті дядька прийняв спадщину,
вступивши в оперативне володіння
спадковим майном, нотаріус відмовила у
видачі свідоцтва про право на спадщину
у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів в
спадкодавця.

Після смерті дядька в будинку
залишалась проживати його дружина
ОСОБА_4, що померла 1999 р., після її смерті
спадщину прийняв її брат, який не
оформив свої права, оскільки помер.
Спадщину прийняла його сестра ОСОБА_5
Після смерті ОСОБА_4 він відкрито та
безперервно володіє спадковим майном з
1999 р. Претензій зі сторони інших осіб
немає.

Також під час підготовки позову він
дізнався, що Мизівська сільська рада
ухвалила 19.08.1999 р. № 39 рішення "Про
визнання права власності на житловий
будинок за ОСОБА_4", яке просить визнати
нечинним, оскільки, зважаючи на
наявність заповіту, ОСОБА_4 не могла
набути право власності на весь будинок.

Позивач у судовому засіданні дав
пояснення аналогічні наведеним, позов
просить задовольнити.

Представник відповідача Мизівської
сільської ради не заперечила проти
позову.

Представник Старовижівської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явилась, будучи належно
повідомленою про час розгляду справи.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов слід задоволити з
таких підстав.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2

До складу спадщини входить зокрема
частина житлового будинку з
господарськими спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У вказаному будинку він проживав з
дружиною ОСОБА_4, яка мала право на 1/2
частину будинку, оскільки будинок є
спільним майном подружжя.

Позивач є спадкоємцем після ОСОБА_3 за
заповітом. Зважаючи на те, що даний
будинок був спільним майном подружжя,
позивач має право на успадкування
після смерті ОСОБА_3 лише 1/2 частини
будинку.

ОСОБА_1 прийняв спадщину, при зверненні
до нотаріальної контори нотаріусом
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно у
зв'язку із неподанням
правовстановлюючих документів про
належність спадкодавцю нерухомого
майна - будинку.

Відповідно до представленого
позивачем технічного паспорту та
довідки сільської ради, вказаний
житловий будинок та господарські
споруди збудовані зареєстровані у
погосподарській книзі по с.Мизове, а
тому є підстави вважати, що вони
прийняті в експлуатацію і не є
самовільним будівництвом.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

За вимогами ст.ст.328-330 ЦК України, право
власності на майно вважається набутим
правомірно, якщо інше не буде
встановлено в судовому порядку або
незаконність прав власності не
випливатиме із закону.

Згідно з п.п. 5 п. 1 ст. 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004р. правовстановлювальним
документом, на підставі якого
провадиться реєстрація права
власності на об'єкти нерухомого майна
може бути рішення суду, що набрало
законної сили про визнання права
власності на об'єкти нерухомого майна.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні
права виникають із дій осіб, що
передбачені актами, цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права, а
у випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
невизнання або оспорювання і у випадку
невизнання права особи, вона згідно
вимог ст.16 ЦК України має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого майнового права та
інтересу. Одним із способів захисту
цивільного права особи є визнання
такого права.

Враховуючи, що за життя спадкодавець
правовстановлюючих документів на
житловий будинок не мав, в суді не
встановлено обставин, які б вказували,
що спадкодавець за життя набув право
власності на житловий будинок
неправомірно або, що на 1/2 частину
спадкового майна ОСОБА_3, окрім
позивача, в порядку спадкування чи з
інших підстав претендують інші особи,
та з огляду на те, що захистити свої
спадкові права позивач може лише
шляхом звернення до суду, тому за ним
слід визнати право власності на 1/2
частину житлового будинку.

Кожна особа має право на звернення до
суду за захистом порушених прав,
свобод, інтересів (ст. 3 ЦПК). Враховуючи
обставини справи, суд приходить до
висновку, що Старовижівською державною
нотаріальної конторою обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, жодним чином права
позивача не порушено, тому в частині
позовних вимог до нотаріальної контори
слід відмовити.

Право власності на нерухоме майно
виникає з моменту його державної
реєстрації. За інформацією з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно право власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 не зареєстроване.
Враховуючи викладене, вимоги про
визнання недійсним рішення Мизівської
сільської ради від 19.08.1999 р. № 39
рішення "Про визнання права власності
на житловий будинок за ОСОБА_4" не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право
власності на нього (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Таким чином, зазначена норма права
визначає ознаки володіння, які є
необхідними для набуття права
власності на річ за набувальною
давністю. Володіння має бути
добросовісним, тобто володілець не
знав і не міг знати про те, що володіє
чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у
зв'язку з якими виникло володіння чужою
річчю, не давали найменшого сумніву
щодо правомірності набуття майна.

За набувальною давністю може бути
набуто майно, яке не має власника,
власник якого невідомий, або
відмовився від прав власності на
належне йому нерухоме майно.

З оглянутих у судовому засіданні
спадкових справ встановлено, що після
смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв її брат
ОСОБА_6, після його смерті прийняла
спадщину ОСОБА_5, після смерті якої з
заявою про прийняття спадщини
звернувся її син.

Як повідомив позивач, він вважав, що
дядько заповів йому весь будинок, тому
він має право володіти усім будинком.

Суд приходить до висновку, що позивач,
знаючи, що після смерті дядька в даному
будинку залишилась проживати його
дружина ОСОБА_4 (якій на той час було 70
років) не міг не знати, що вона є
власником частини будинку, а також
знав, що у неї є спадкоємці, що прийняли
спадщину (про сам зазначив у позові),
тобто розумів, що володіє майном, на яке
претендують інші особи, а тому в
частині вимог про визнання права
власності за набувальною давністю слід
відмовити.

Керуючись п.п.5 п.1 ст.19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.
ст. 11, 15, 16, 328-330, 1217, 1218, 1268, 1269, 1296 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 209, 212, 214-215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженцем с.Мизове Старовижівського
району Волинської області право
власності на 1/2 житлового будинку з
господарськими спорудами, що
знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Старовижівський районний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя О. Й. Хаврона