Номер провадження: 22-ц/785/9016/14
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 21 листопада 2013 року,

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що між нею та відповідачами була
досягнута домовленість щодо продажу
квартири АДРЕСА_1. Позивач умови
попередньої домовленості виконала -
придбала на ім'я відповідачів будинок у
с. Миколаївка, Білгород-Дністровського
району, Одеської області, а також
передала відповідачам суму коштів, в
яку сторони оцінили вищевказану
квартиру - суму, еквівалентну 7500,00
доларів США. Однак, відповідачі умови
домовленості не виконують - договір
купівлі-продажу з позивачем до
теперішнього часу не укладений. З 2007
року позивач проживає у цій квартирі,
зробила там ремонт, сплачує комунальні
послуги. У зв'язку з цим, позивач
просила суд стягнути з відповідачів
матеріальну шкоду у розмірі 232800,00
гривень та моральну шкоду у сумі 10000,00
гривень.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 21 листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суму авансу у розмірі 5675,00 доларів США,
що станом на 29.05.2007 року становило 28659,00
гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 суму моральної шкоди
у розмірі 500,00 гривень, суму судового
збору у розмірі 2351,00 гривень. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що згідно свідоцтва про
право власності на житло від 22.11.2006
року, виданого Затоківською селищною
радою на підставі розпорядження № 186
від 22.11.2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є
власниками у рівних частках квартири
АДРЕСА_1.

У березні 2007 року між позивачем та
відповідачами була досягнута
домовленість щодо укладення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Предмет договору, тобто вищевказану
квартиру, сторони оцінили у суму,
еквівалентну 7500,00 доларів США.

Згідно розписки, яка була власноручно
написана ОСОБА_4, ОСОБА_4 продає
квартиру АДРЕСА_1, вартість квартири
становить 7500,00 умовних одиниць. Отримав
від ОСОБА_3 5675,00 умовних одиниць.

У червні 2007 року позивачка звернулась
до Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовом до відповідачів про визнання
угоди дійсною та визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 29.09.2010 року позовні вимоги
позивачки були задоволені, була
визнана дійсною угода купівлі-продажу
від 29.05.2007 року, укладена між ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, та за ОСОБА_3 було
визнано право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 07.12.2011 року рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 29.09.2010 року було скасовано, у
задоволенні позову ОСОБА_3 було
відмовлено.

Зазначеним рішенням апеляційного суду
Одеської області встановлено, що 29
травня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали
договір купівлі-продажу у простій
письмовій формі у вигляді розписки про
отримання грошей, згідно з якою ОСОБА_4
продав квартиру вартістю 7500,00 умовних
одиниць і отримав від ОСОБА_3 5675,00
доларів США; у нотаріальному порядку
договір не посвідчений.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом також встановлено, що позивачка
неодноразово зверталась до
відповідачів з проханням про
повернення сплачених їй грошових
коштів, але ці кошти не були їй
повернуті.

Таким чином, між сторонами мав місце
договір про наміри укладення в
подальшому договору купівлі-продажу
квартири, однак, до теперішнього часу
умови договору не виконані, договір між
сторонами не укладено, а сума сплачена
позивачкою, не повернута.

Отже, між сторонами не було укладено
дійсного договору чи іншого цивільно -
правового зобов'язання з обов'язковим
дотриманням встановленої законом
форми договору, який забезпечувався
завдатком.

Згідно ст. 570 ЦК України, завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Завдаток закріплює в собі ряд функцій.
Зокрема платіжна функція полягає в
тому, що завдаток видається у рахунок
належних з боржника за договором
платежів, тобто завдаток є частиною
суми, яку боржник зобов'язаний сплатити
кредитору за основним договором.
Забезпечувальна функція полягає в
тому, що видача завдатку стимулює
боржника до належного виконання
основаного зобов'язання, оскільки у
разі порушення забезпечувального
завдатком зобов'язання з вини боржника
завдаток залишається у кредитора. Суть
підтверджувальної функції зводиться
до того, що видача завдатку засвідчує
факт укладення основного договору.
Авансу забезпечувальна функція не
притаманна.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно
виступає і способом платежу, і способом
забезпечення виконання зобов'язання.

Таким чином, завдаток видається у
рахунок належних з боржника за
договором платежів, його видача
засвідчує факт укладення основного
договору, забезпечує виконання дійсних
зобов'язань.

В диспозиції ч. 2 статті 270 ЦК України
зазначається, якщо не буде встановлено,
що сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

У разі коли сторони лише домовилися
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються авансом і
повертаються в тому розмірі, в якому
вони надавалися.

Оскільки договору купівлі-продажу
квартири, який би за своєю формою та
змістом відповідав вимогам закону, між
сторонами укладено не було, і
попередній договір, як це передбачено
законом у нотаріальної конторі не
укладався, то сплачена в рахунок
виконання договору особою сума є
авансом і повинна бути повернута в тому
розмірі, в якому вона передавалась. У
разі видачі авансу кредитор не може
бути зобов'язаний до повернення його в
подвійному розмірі.

Вищевикладене також узгоджується з
правовими позиціями Верховного Суду
України, викладеними в ухвалах Судової
палати з цивільних справ від 26 лютого
2004 року, від 13 жовтня 2005 року, від 21
червня 2006 року, а саме, залишення
завдатку особі, яка його одержала, або
стягнення з неї подвійної суми
завдатку застосовується в тих
випадках, коли між сторонами було
укладено договір, проте він не
виконується з вини якоїсь зі сторін.
Якщо ж сторони домовились укласти
договір, але відповідним чином його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються
авансовими і повертаються в тому
розмірі, в якому вони надавались.

Тобто грошові кошти у сумі 5675,00 доларів
США, передані позивачкою відповідачу, є
авансом, а тому ці грошові кошти
підлягають поверненню.

Також позивачем заявлені позовні
вимоги щодо стягнення з відповідачів
вартості проведеного позивачкою
ремонту у спірній квартирі, сплаченої
суми комунальних платежів, які позивач
оцінює у 116400,00 гривень а у подвійному
розмірі 232800,00 гривень.

Однак, позивачем не вказані правові
підстави звернення до суду з
вищевказаними вимогами, тобто не
вказана норма права, якою позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги в цій
частини.

Приймаючи до уваги те, що суд
позбавлений можливості самостійно
обирати норму права, якою
обґрунтовується позовні вимоги,
позовні вимоги позивача в цій частині є
недоведеними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивачки в
частині стягнення з відповідачів
моральної шкоди, то суд першої
інстанції враховуючи, роз'яснення
викладених у п. 3, 4, 5, 9 постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» прийшов до правильного висновку
щодо розміру стягнутої з відповідачів
моральної шкоди на користь позивача.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову. Вказані висновки суду
відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 21 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева