Справа № 661/5052/14-ц
Провадження № 6/661/123/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року

Новокаховський міський суд
Херсонської області в складі:

головуючої – судді Матвєєвої Н.В.,

при секретарі – Чорномурко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Нова Каховка Херсонської
області подання відділу державної
виконавчої служби Новокаховського
міського управління юстиції
Херсонської області про обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

в с т а н о в
и в:

Відділ ДВС Новокаховського МУЮ
Херсонської області звернувся до суду
із поданням про обмеження виїзду за
межі України ОСОБА_1, посилаючись на те,
що на виконанні у відділі знаходиться
виконавче провадження № 35559062 з
примусового виконання виконавчого
листа № 2117/4320/2012, виданого 12.11.2012 року
Новокаховським міським судом про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 500 грн. щомісячно. Виконавчий
документ перебуває на примусовому
виконанні з 05.12.2012 року. Станом на 01.10.2014
року заборгованість по аліментам
складає 12709 грн. 60 коп. Боржнику відомо
про обов’язок сплати аліментів, про що
останній 03.07.2013 року надав пояснення
під час перебування на особистому
прийомі у державного виконавця.
Оскільки боржник рішення суду не
виконує, державний виконавець просив
суд тимчасово обмежити ОСОБА_1,
проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у
праві виїзду за межі України без
вилучення паспорту.

В судове засідання представник ВДВС
Новокаховського міського управління
юстиції не з’явилася, надала письмову
заяву про розгляд подання у її
відсутність.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що подання відділу державної
виконавчої служби Новокаховського
міського управління юстиції
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачені законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до
особистих немайнових прав фізичної
особи (кн. друга ЦК), а саме - до
особистих немайнових прав, що
забезпечують природне існування
фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК
України). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК
України особисті немайнові права тісно
пов'язані з фізичною особою. Фізична
особа не може відмовитись від
особистих немайнових прав, а також не
може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-ХІІ "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням - до виконання
зобов'язань (п. 5).

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України, викладених у Листі від
01.02.2013 року «Судова практика щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України», ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що за
рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від 25.10.2012
року на підставі виконавчого листа №
2117/4320/2012 від 12.11.2012 року ОСОБА_1
зобов’язаний сплачувати аліменти на
користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 грн. щомісячно,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 19.07.2012 року і до досягнення
дитиною повноліття. Станом на 01.10.2014
року заборгованість по аліментам
складає 12709 грн. 60 коп.

Постановою від 05.12.2012 року державним
виконавцем ВДВС Новокаховського МУЮ
було відкрито виконавче провадження за
вказаним виконавчим листом. В порядку
виконання державним виконавцем в 2012
році направлено запити до відповідних
установ для отримання інформації про
наявність зареєстрованого за
боржником права власності на рухоме та
нерухоме майно. Крім того, в 2013 році на
адресу боржника декілька разів
направлялися виклики та 14.06.2013 року
було винесено постанову про його
примусовий привід до ВДВС
Новокаховського МУЮ Херсонської
області.

Відповідно до акту державного
виконавця від 03.07.2013 року слідує, що
боржнику відомо про його обов’язок
сплачувати аліменти та зазначено, що
аліменти ним не сплачувалися у
зв’язку з відсутністю фінансової
можливості.

Однак, державним виконавцем протягом
2014 року не було проведено будь-яких дій
щодо встановлення наявності майна або
доходу у ОСОБА_1 та не надано доказів
які б свідчили про умисне невиконання
ОСОБА_1 судового рішення при наявності
у нього реальної можливості його
виконання.

З цих підстав подання є передчасним і
не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 377-1 ЦПК України, суд –

у х в а л
и в:

Відмовити Відділу державної
виконавчої служби Новокаховського
міського управління юстиції в
задоволенні подання про обмеження
права у виїзді за межі України ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Новокаховський міський суд шляхом
подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі, якщо хвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя           Н. В. Матвєєва