АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8760/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Завізіон Т. В. Доповідач - Козлов
С.П. Категорія 54
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Обласного
комунального вищого навчального
закладу «Інститут підприємства
«Стратегія» на рішення Жовтоводського
міського суду Дніпропетровської
області від 29 серпня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Обласного
комунального вищого навчального
закладу «Інститут підприємства
«Стратегія» про визнання наказу
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та невиплаченої
компенсації за невикористану
відпустку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Жовтоводського міського
суду Дніпропетровської області від 29
серпня 2014 року визнані незаконними
наказ №200-ос від 28.10.2013 року та наказ
№201-ос від 28.10.2013 року в.о. ректора
Обласного комунального вищого
навчального закладу «Інститут
Підприємництва «Стратегія» про
переведення позивача на посаду
асистента кафедри менеджменту та
соціальної роботи та про його
звільнення з роботи. Поновлено
позивача на роботі на посаді старшого
викладача кафедри менеджменту та
соціальної роботи Обласного
комунального вищого навчального
закладу «Інститут Підприємництва
«Стратегія» з 29.10.2013 року. Стягнуто з
Обласного комунального вищого
навчального закладу «Інститут
Підприємництва «Стратегія» на користь
позивача 30 635 грн. 04 коп., з яких 27 024 грн.
04 коп. - в рахунок стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
3 611 грн. - в рахунок невиплаченої
компенсації за невикористану
відпустку. Рішення суду в частині
поновлення позивача на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в розмірі його
середньомісячного заробітку - 3 671 грн. 79
коп. допущено до негайного виконання.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі Обласний
комунальний вищий навчальний заклад
«Інститут підприємства «Стратегія»,
погодившись з рішенням суду в частині
стягнення на користь позивача
невиплаченої компенсації за
невикористану відпустку в розмірі 3 611
грн., просить змінити рішення суду,
відмовивши в задоволенні позовних
вимог про скасування наказу №200-ос від
28.10.2013 року та наказу №201-ос від 28.10.2013
року в.о. ректора Обласного
комунального вищого навчального
закладу «Інститут Підприємництва
«Стратегія» про переведення позивача
на посаду асистента кафедри
менеджменту та соціальної роботи і про
його звільнення з роботи, поновлення
позивача на роботі та стягнення на його
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення.

Згідно ст. 32 КЗпП України
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
а також переведення на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію
або в іншу місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згодою працівника, за винятком
випадків, передбачених у статті 33 цього
Кодексу та в інших випадках,
передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу
роботу і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в інший
структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.
Власник або уповноважений ним орган не
має права переміщати працівника на
роботу, протипоказану йому за станом
здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці
не може бути збережено, а працівник не
згоден на продовження роботи в нових
умовах, то трудовий договір
припиняється за пунктом 6 статті 36
цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України підставами припинення
трудового договору є відмова
працівника від переведення на роботу в
іншу місцевість разом з підприємством,
установою, організацією, а також
відмова від продовження роботи у
зв'язку із зміною істотних умов праці.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України
встановлено, що при винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплаті
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи,
за наказом №31-лс від 27.07.1993 року позивач
з 28.07.1993 року перебував у трудових
стосунках з відповідачем та з 07.09.2012
року обіймав посаду старшого викладача
кафедри управління і підприємництва
Обласного комунального вищого
навчального закладу «Інститут
підприємства «Стратегія», яка у лютому
2013 року була перейменована у кафедру
менеджменту та соціальної роботи на
повну ставку.

Наказом №86-ос від 04.07.2013 року про зміну
істотних умов праці ряд
науково-педагогічних працівників, в
тому числі і позивач, були попереджені
про погіршення умов праці з 11.09.2013 року,
з чим позивач був ознайомлений 27.08.2013
року.

Наказом №125-ос від 27.08.2013 року термін
істотного погіршення умов праці для
позивача був продовжений до 28.10.2013 року
у зв'язку із його знаходженням у
черговій відпустці на момент видання
наказу №86-ос від 04.07.2013 року.

Наказом № 200-ос від 28.10.2013 року позивач
був переведений на посаду асистента
кафедри менеджменту та соціальної
роботи Обласного комунального вищого
навчального закладу «Інститут
підприємства «Стратегія», з чим він не
погодився, зазначивши це у наказі, тому
за наказом № 201-ос від 28.10.2013 року він
був звільнений з роботи на підставі п. 6
ч. 1 ст. 36 КЗпП України з посиланням на
його відмову від продовження роботи у
зв'язку зі зміною істотних умов праці.

В п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» роз'яснено, що
припинення трудового договору за п. 6
ст. 36 КЗпП при відмові працівника від
продовження роботи зі зміненими
істотними умовами праці може бути
визнане обґрунтованим, якщо зміна
істотних умов праці при провадженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою викликана
змінами в організації виробництва і
праці (раціоналізацією робочих місць,
введенням нових форм організації
праці, у тому числі перехід на бригадну
форму організації праці, і, навпаки,
впровадженням передових методів,
технологій тощо).

Між тим, у справі відсутні докази
про те, що зміна істотних умов праці
позивача при провадженні роботи за
тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою викликана була змінами в
організації виробництва і праці, а
зміст наказу № 200-ос від 28.10.2013 року
свідчить про фактичне переведення
позивача з посади старшого викладача
на посаду асистента, тобто на іншу
роботу без його згоди в порушення
положень ст. 32 КЗпП України, тому
законних підстав для звільнення його з
роботи за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України із
посиланням на його відмову від
продовження роботи у зв'язку зі зміною
істотних умов праці у відповідача не
було.

За таких обставин, дійшовши
правильного висновку про порушення
відповідачем норм трудового права при
звільненні позивача з роботи, суд
обґрунтовано визнав незаконними
зазначені накази відповідача про
переведення позивача на іншу посаду та
про його звільнення з роботи, поновив
його на попередній посаді і стягнув на
його користь з відповідача середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу, керуючись названими нормами
закону.

Викладені доводи Обласного
комунального вищого навчального
закладу «Інститут підприємства
«Стратегія» у скарзі про законне
звільнення позивача не ґрунтуються на
досліджених в судовому засіданні
матеріалах справи, встановлених судом
дійсних обставинах справи щодо
переведення позивача на іншу роботу
без його згоди, фактично зводяться до
одностороннього тлумачення
регулюючого спірні правовідносини
законодавства лише на свою користь та
до переоцінки тих доказів, яким суд дав
належну оцінку у їх сукупності за своїм
внутрішнім переконанням відповідно до
вимог ст. 212 ЦПК України.

При цьому посилання скаржника на
зміни в організації виробництва та
праці за наказом №85-ос від 03.07.2013 року,
згідно якого було скорочено з 11.09.2013
року 0,9 ставки старшого викладача
кафедри менеджменту та соціальної
роботи інституту, є безпідставним,
оскільки виходячи з аналізу правових
норм п. 6 ст. 36 та ч. ч. 2, 3 ст. 32 КЗпП
України зміна істотних умов праці
стосується випадків зміни систем та
розмірів оплати праці, режиму роботи,
встановлення або скасування неповного
робочого часу, суміщення професій,
зміну розрядів і найменування посад
без зміни трудової функції тощо, тобто
змін, які ведуть до звуження чи
розширення трудової функції
працівника за укладеним з ним трудовим
договором, дія якого продовжується.

Однак фактично підставою для
звільнення позивача згідно з п. 6 ст. 36
КЗпП України з'явилися такі зміни в
організації виробництва і праці, які
призвели не до зміни трудової функції
позивача при збереженні його посади, а
до ліквідації його трудової функції у
зв'язку зі скороченням 0,9 ставки цієї
посади.

Питання про розірвання трудового
договору з працівником, посада якого
скорочена, повинно вирішуватися не у
порядку, передбаченому п. 6 ст. 36 КЗпП
України, а згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Встановивши, що звільнення
позивача проведено з підстав,
передбачених п. 6 ст. 36 КЗпП України, та
не пов'язувалося відповідачем із
обставинами скорочення посади
позивача із вжиттям передбачених
законом заходів щодо вивільнення
працівників та застосуванням
передбачених законом наслідків, суд
дійшов обґрунтованого висновку про
незаконність такого звільнення, що
ґрунтується на матеріалах справи і
вимогах закону.

Доводи щодо незаконності рішення
суду в частині стягнення з відповідача
на користь позивача невиплаченої
компенсації за невикористану
відпустку в розмірі 3 611 грн. в
апеляційній скарзі не наведені і
рішення суду в цій частині не
оскаржується, тому апеляційною
інстанцією не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Обласного
комунального вищого навчального
закладу «Інститут підприємства
«Стратегія» відхилити.

Рішення Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 29 серпня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів з цього
часу.

Головуючий:
С.П. Козлов

Судді:
Л.О. Каратаєва

М.Л. Прозорова