Справа № 456/1239/13
Головуючий у 1 інстанції: Андрейків Ю.Я.
Провадження № 22-ц/783/2979/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю: позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, представника
відповідачки ОСОБА_4- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 -ОСОБА_6 на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 31 січня 2014 року у справі за
первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про поділ спільно нажитого майна
подружжя та визнання права власності
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
поділ спільно нажитого майна подружжя
та визнання права власності задоволено
частково.

Проведено розподіл спільного майна
подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

В решті позову відмовлено.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
права власності задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ?
ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовлено.

Залишено дане майно в спільній
частковій власності сторін.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення необґрунтованим та
таким, що ухвалене без з»ясування всіх
обставин справи, які мають значення для
її вирішення.

Стверджує, що всупереч роз»ясненням
наданим у Постанові Верховного Суду
України від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді судами
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» суд не
встановив обсяг спільно нажитого
майна, наявного під час припинення
спільного ведення господарства, не
з»ясував джерело і час його придбання.
Крім цього, судом взято до уваги усні
пояснення ОСОБА_2, які він відмовився
давати під присягою, що суперечить ст.184
ЦПК України, не врахувавши письмових
доказів, а саме декларацій про доходи
ОСОБА_4, які наявні в матеріалах справи.
Вважає помилковим висновок суду про
відмову в поділі автомобілів, оскільки
такі не перебувають на території
України, так як суд в даному випадку мав
врахувати вартість даних автомобілів
при поділі майна. Крім цього,
законодавство не містить жодних вимог
стосовно того, що спільне майно
подружжя, яке підлягає поділу має
знаходитись на території України під
час вирішення справи судом, відтак
оскільки право власності на автомобілі
зареєстроване на позивача він може
самостійно відчужити ці автомобілі.
Звертає увагу на те, що судом
з»ясовувалось питання за чиї кошти
була придбана квартира, однак
відповідач не ставила питання про
визнання квартири її особистою
приватною власністю, а ставилось
питання про визнання за нею права
власності на квартиру, оскільки саме
вона своє працею заробляла на неї, а за
позивачем визнати право власності на
два автомобілі та на кошти за проданий
автомобіль ФОРД, які він витратив на
власні потреби, оскільки вартість
трьох автомобілів приблизно дорівнює
вартості квартири, що на її думку було б
справедливим. Таким рішенням суд
порушив вимоги ст. ст.70 СК та ч.2 ст.372 ЦК
України, якими передбачено рівність
часток у спільному майні. Крім цього,
судом не враховано роз»яснення надані
у п.30 Постанови Пленуму ВСУ №11 де
вказано, що в разі відчуження
спільного майна подружжя одним із
подружжя проти волі іншого з подружжя
таке майно або його вартість
враховується при поділі. Також апелянт
не погоджується з висновком суду, які
стосуються стягнення судового збору.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги ОСОБА_4 заявлені в
зустрічному позові повністю.

Заслухавши пояснення представника
відповідачки ОСОБА_4- ОСОБА_6 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_3, вивчивши
матеріали цивільної справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що сторони по справі
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 16.05.1998 року, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
від 19.03.2010 року ( а.с. 5).

За час шлюбу у сторін народилося двоє
дітей: дочка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду від 12.04.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 розірвано.

За час шлюбу сторони нажили таке майно:

1) Квартира АДРЕСА_1;

2) Грошові кошти від продажу автомобіля
Ford CNG TECHNIK JA 8 LPG

3) автомобіль НОМЕР_1

4) автомобіль BMW НОМЕР_2.

Зазначене вище майно придбане
сторонами по справі за рахунок
зароблених в Італії грошей.

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно досліджених в судовому
засіданні матеріалів справи та
пояснень сторін і їх представників,
квартира АДРЕСА_1 оформлена на праві
власності за ОСОБА_4 про що свідчить
витяг з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 07.10.2008 року, однак
така придбана в час перебування сторін
по справі у зареєстрованому шлюбі за
кошти, які сторони отримували, будучи
на заробітках в Італії.

Постановляючи рішення про визнання за
сторонами права власності на ? частку
кожному у квартирі, суд підставно
виходив із вимог Сімейного кодексу
України про рівність часток сторін у
спільно нажитому майні. На зазначене
вказує постанова Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя.»

Щодо спільно нажитих транспортних
засобів, як вбачається із матеріалів
справи та не заперечується сторонами,
такі знаходяться на обліку в Італії.
Оцінка транспортних засобів проведена
згідно розцінок, які діють у Італії
Автомобільним клубом Італії
провінційного відділу Болонія, що
суперечить вимогам діючого
законодавства України, яке вимагає від
експерта наявність відповідної
ліцензії на проведення оцінки чи робіт.
Майно, яке знаходиться за кордоном та
легалізоване, не підлягає поділу по
Законах України. На такі
правовідносини поширюються норми
міжнародного приватного права. Тому,
колегія суддів відхиляє доводи
апелянта щодо можливості розподілу
спільно нажитого майна із врахуванням
оцінки, проведеної Автомобільним
клубом Італії провінційного відділу
Болонія.

Колегією суддів не приймаються доводи
апелянта щодо присудження позивачу
ОСОБА_2 грошової компенсації за
проданий ним автомобіль Ford CNG TECHNIK JA8LPG ,
оскільки зазначений автомобіль
перебував на обліку в Італії, проданий
нелегально в Італії під час
перебування сторін у зареєстрованому
шлюбі, згідно пояснень позивача кошти
від продажу автомобіля передані за
комунальні послуги, оренду житла та
борги відповідачки.

У позовній заяві відповідачка ОСОБА_4
не ставить питання розподілу коштів за
проданий автомобіль, просить такі
врахувати на рахунок позивача як і інші
транспортні засоби, а за нею залишити
на праві власності квартиру вцілому.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Не спростовують висновків суду доводи
апеляційної скарги в частині стягнення
з ОСОБА_4 1650 грн. судового збору в
користь держави.

Відповідно до статті 88 ч.3 ЦПК України
якщо позивача на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від оплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Так як позивачем ОСОБА_2 при подачі
позовної заяви судовий збір оплачено
не в повному розмірі, рішення
постановлено в користь останнього,
відтак решту суми судового збору суд
стягнув з відповідачки в користь
держави.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

За змістом ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4-
ОСОБА_6 в і д х и л и т и .

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 31 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В. Ніткевич

О.Ф.Павлишин