Номер провадження: 22-ц/785/6907/14
Головуючий у першій інстанції Бабаков
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого-судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної
О.В.,

за участю секретаря судового засідання
Сілуковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«ПроКредитБанк» приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, Другого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
про визнання визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
викнанню, визнання дій не правомірними
та зобов'язання вчинити певні дії за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду міста
Одеси від 12 червня 2014 року -

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що
24.04.2008 року та 24.07.2008 року між позивачем
та відповідачем ПАТ «ПроКредитБанк»
укладені договори про надання траншів
№ 5.16891/889 та №5.17589/889, згідно яких банк
надав позивачу кредити в сумі 340000
доларів США та 50000 доларів США
відповідно. В забезпечення зобов'язань
за цими договорами між позивачем та
відповідачем укладено договір іпотеки.
17.10.2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 здійснено виконавчий
напис № 526 про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Позивач вважає дії
приватного нотаріуса незаконними,
оскільки нотаріус на думку позивача
порушив ст..ст. 88, 89 Закону України «Про
нотаріат» використавши спірні
обрахунки стягувача відносно суми
заборгованості.
Рішенням Суворовського районного суду
міста Одеси від 12 червня 2014 року у
задовленні позову відмовлено.

Неопогоджуючись з
ваказаним рішенням ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення районного суду і
ухвалити нове по суті позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення норм
процесуального права та не правильне
застосування матеріального права.

В судове засідання апелянт та його
представник не зявились, хоча про час
та місце повідомленні належним чином,
що підтверджується заявою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, що діє на
підставі довіреності від 02.10.2014 року.
Колегія
суддів визнала неявку в судове
засідання апелянта та його
представника не поважною та розглянула
справу у відповідності ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.
Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
Законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
або заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.
Судом встановлено, що 24.04.2008
року та 24.07.2008 року між позивачем та
відповідачем ПАТ «ПроКредитБанк»
укладені договори про надання траншів
№ 5.16891/889 та №5.17589/889, згідно яких банк
надав позивачу кредити в сумі 340000
доларів США та 50000 доларів США
відповідно. В забезпечення зобов'язань
за цими договорами між позивачем та
відповідачем укладено договір іпотеки.

17.10.2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 здійснено виконавчий
напис № 526 про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Відповідно
до ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобовязаний повернути позикодавцеві
позику грошові кошти у такій сумі, або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.
Ст. 1050 ч.2
ЦК України передбачено, що якщо
договором встановлений обовязок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то вразі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики.

Посилання позивача на вчинення
приватним нотаріусом нотаріальної дії
всупереч принципу безспірності
заборгованості суд першої інстанції
до уваги не прийняв, виходячи з того, що
пункт 284 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004
р.№ 20/5 визначає, що заборгованість або
інша відповідальність боржника
визнається безспірною і не потребує
додаткового доказування у випадках,
якщо подані для вчинення виконавчого
напису документи передбачені
Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затверджено постановою КМУ від 29.06.1999 р.
№ 1172., а тому дійшов висновку, що
виконавчий напис вчинений за наявності
всіх передбачених законодавством
документів, що підтверджує
безспірність самого факту
заборгованості боржника перед
кредитором на момент вчинення
виконавчого напису, у зв'язку з чим
відмовив у позові.
Колегія суддів погоджується з
такими висновками районного суду.
Оскільки, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованого висновку про
відмову у задоволення позову. Вказані
висновки суду відповідають зібраним у
справі доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

На підтвердження своєї позиції
апелянт не подав жодного доказу, як в
суді першої так і апеляційної
інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.
Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ч. 1
ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.
Таким
чином колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.
Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК
України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Одеси від 12 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Ю.І.Кравець

Судді

К.П.Мартинова

О.В.Оверіна