Яготинський районний суд Київської
справа № 382/1894/14
РІШЕННЯ

іменем України

03 листопада 2014 року
Яготинський
районний суд

Київської області в складі:

головуючого-судді Карпович В.Д.

при секретарі Шипота Я.В.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Яготині, справу
за позовом Публічно Акціонерного
Товариства Комерційний банк «
Приватбанк», представник позивача
Сафір Федір Олегович до ОСОБА_3, про
стягнення кредитних коштів.

Встановив:

В позові до суду позивач вказав, що
відповідно до укладеного договору №
К2ХКР003650644 від 01.11.2007 року ОСОБА_3 01.11.2007
року отримав кредит у розмірі 7355,64 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 0.12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Публічне Акціонерне Товариство
Комерційний Банк "ПриватБанк" є
правонаступником прав та обов'язків
Закритого Акціонерного Товариства
Комерційний Банк "ПриватБанк". В зв'язку
з цим, на підставі рішення загальних
зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено
найменування Позивача з Закритого
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" на Публічно
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк», про що зазначено у п.
1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк". 17.07.2009
року проведено державну реєстрацію
вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ
8006727).

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним і Банком
Договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, Позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно Умов.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону. В порушення
зазначених норм закону та умов
договору, відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором,
відповідач станом на 28.07.2014 року, має
заборгованість - 7353.71 гри., яка
складається з наступного:

- 153.52 гри. - заборгованість за
кредитом;

- 6373.82 гри. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг:

- 500.00 гри. - штраф (фіксована
частина).

- 326.37 гри. - штраф (процентна
складова).

Розрахунок суми заборгованості
додається, атому просили:

Стягнути з відповідача на користь ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» Заборгованість за
кредитним договором № К2ХК.Р003650644 від
01.11.2007 року, в розмірі 7353.71 грн.

Не визнаючи вимоги позивача,
відповідач надіслав до суду свої
заперечення в яких вказав наступне:

Позивач у позовній заяві
визначив, що сума його боргового
зобов'язання станом на

02.08.2014 року розрахована у розмірі
7353,71 грн., з якої борг за кредитом - 153,52
грн., а 7200,19 грн. складає сума
нарахованого штрафу.

З доданих до позову письмових доказів
вбачається, що відповідно до договору
позики № К2ХКР003650644 від 01.11.2007 року, він
отримав позику - товарний кредит в сумі

7355,64 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,12% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення по 01.05.2010 року. З часу
укладення договору позики (01.11.2007 року)
до 13.07.2009 року, він систематично та у
відповідності до узгодженого графіку
сплачував поточні платежі.

В серпні 2009 року, він тяжко захворів на
онкохворобу, в зв'язку з чим 24.09.09р. та
20.11.09р. був прооперований, а потім
тривалий час перебував у стані
післяопераційної реабілітації, а тому
не зміг в цей період повернути залишок
суми позики в розмірі - 153,52 грн.

Термін дії договору позики № К2ХКР003650644
від 01.11.2007 року закінчився 01.05.2010 року,
проте позивач умисно понад чотири роки,
штучно збільшуючи розмір його
відповідальності, не заявляв до нього
вимоги про повернення залишкової суми
позики в розмірі 153,52 грн.

З приводу визначення обсягу грошового
зобов'язання, що виникло з договору
позики № К2ХКР003650644 від 01.11.2007 року,
позивачем в якості доказу надано
розрахунок станом на 28.07.2014 року, який є
не зрозумілим з позицій можливості
перевірки правильності виконання
такого розрахунку.

Одним з найбільш поширених способів
забезпечення виконання зобов'язань,
який прямо передбачений у Цивільному
кодексі України , - є неустойка.

Відповідно до ст. 549 ЦКУ неустойкою є
грошова сума або інше майно, які
боржник має передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Неустойка та її розмір може
встановлюватися договором або актом
цивільного законодавства. Різновидами
неустойки законодавець визначив штраф
та пеню. За загальним правилом, штрафом
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦКУ).

На відміну від штрафу, пенею визнається
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. З ст.549 ЦКУ).

У позовній заяві констатується, що
позивачем визначено зобов'язання зі
сплати ним пені у розмірі 6373,82 грн.,
проте розрахунку такого зобов'язання
не наведено, при цьому розрахунок пені
є обов'язком позивача (ст. 10 ЦПК). З цього
слідує: чи може він або суд перевірити
правильність нарахування пені без
наданого розрахунку? Звичайно, такої
можливості немає. А тому - чи є підстави
вважати доведеним обсяг
відповідальності, якщо не можна
перевірити правильність розрахунку
такої відповідальності, звісно - ні.

Розрахунок пені здійснюється за
формулою, вигляд якої випливає з ч. З
статті 549 Цивільного кодексу України:

І? = 5 * р% * Ц де:

ЈР - сума пені; 5 - сума заборгованості; р%
- ставка пені, у відсотках за день
прострочення; О- кількість днів
прострочення.

Оскільки пеня є за правовою природою
неустойкою, щодо її розрахунку та
стягнення, відповідно, існують
обмеження. Одне з них - пеня за
порушення грошового зобов'язання не
може бути більшою подвійної облікової
ставки НБУ. Зазначене випливає зі
змісту ст. З Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/9б-ВР від 22 листопада 1996 р. Щодо
давності застосування пені, необхідно
відзначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 258, 264 ЦК України, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України), яка
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права,
початком перебігу позовної давності є
день, коли боржник повинен був сплатити
черговий платіж, проте не сплатив,
оскільки у кредитному договорі
передбачено, що його виконання
здійснюється частинами відповідно до
графіку погашення кредиту, то початок
перебігу позовної давності для
стягнення кредиту і процентів за
користування кредитом є день, коли
боржник повинен був сплатити черговий
платіж, однак не сплатив його, і
відповідно загальна позовна давність
застосовується до кожного щомісячного
простроченого платежу, який був
визначений графіком; ніхто не може бути
двічі притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, а тому
одночасне стягнення пені і штрафу
призведе до притягнення відповідача до
подвійної цивільно-правової
відповідальності пеня та штраф є
різновидами неустойки, тобто одним і
тим самим видом юридичної
відповідальності, а не окремими видами
штрафних санкцій, а тому не можуть бути
застосовані одночасно, оскільки це
призведе до застосування подвійної
цивільно-правової відповідальності
одного і того ж виду за одне і те саме
порушення договірного зобов'язання, що
суперечить вимогам ст. 61 Конституції
України.

З огляду на викладене вважає, що
позивачем не доведено законності,
обгрунтованності та правильності
розрахунку обсягу його
відповідальності зі сплати неустойки:
пені - у розмірі 6373,82 грн., штрафу - у
розмірі 500,00 грн. та штрафу - у розмірі
326,43 грн., а тому з врахуванням того, що
заборгованість зі сплати чергових
платежів у нього виникла через тяжку
хворобу; термін дії договору позики
закінчився 01.05.2010 року. До 02.08.2014 року
вимоги з повернення позики банк не
заявляв, спеціальний та загальний
строк позовної давності пред'явлення
вимоги минув, а тому, вважає, що,
застосувавши наслідки пропуску строку
позовної давності, як щодо вимоги про
стягнення залишку суми позики у
розмірі 153,52 грн., так і щодо стягнення
пені та штрафів на загальну суму 7200,19
грн., - у задоволенні позову слід
відмовити.

В судове засідання представник
позивача не з"явився, про день та час
розгляду справи повідомлений
належним чином. В заяві до суду свої
вимоги підтримав, та просив
розглянути с прауву у відсутності їх
представника.Представник відповідача
позов не визнала.

В судовому засіданні встановлено
наступне:

Відповідно до укладеного договору №
К2ХКР003650644 від 01.11.2007 року ОСОБА_3 01.11.2007
року отримав кредит у розмірі 7355,64 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 0.12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Публічне Акціонерне Товариство
Комерційний Банк "ПриватБанк" є
правонаступником прав та обов'язків
Закритого Акціонерного Товариства
Комерційний Банк "ПриватБанк". В зв'язку
з цим, на підставі рішення загальних
зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено
найменування Позивача з Закритого
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" на Публічно
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк», про що зазначено у п.
1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк".

17.07.2009 року проведено державну
реєстрацію вказаних змін (номер запису
в ЄДРПОУ 8006727).

Строк дії даного договору до 01.05. 2010
року. Станом на день закінчення
договору сума несплаченого
кредитного боргу складало 153,52 грн.
Незважаючи на те, що строк дії
кредитного договору закінчився 01.05. 2010
року, позивач у вересні 2014 року одав до
суду позов про стягнення
заборгованості за кредитом в розмірі
153,52 грн, 6373,82 грн- пені за несвоєчасне
виконання зобов»язань за договором ,
500 грн- штрафу / фіксована частина /, та
326,37 грн- штрафу / процентна складова /.

Відповідно до ст.ст. 258, 264 ЦК України, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України), яка
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.
Початком перебігу позовної давності є
день, коли боржник повинен був сплатити
черговий платіж, проте не сплатив.
Оскільки у кредитному договорі
передбачено, що його виконання
здійснюється частинами відповідно до
графіку погашення кредиту, то початок
перебігу позовної давності для
стягнення кредиту і процентів за
користування кредитом є день, коли
боржник повинен був сплатити черговий
платіж, однак не сплатив його, і
відповідно загальна позовна давність
застосовується до кожного щомісячного
простроченого платежу, який був
визначений графіком. Ніхто не може бути
двічі притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, а тому
одночасне стягнення пені і штрафу
призведе до притягнення відповідача до
подвійної цивільно-правової
відповідальності пеня та штраф є
різновидами неустойки, тобто одним і
тим самим видом юридичної
відповідальності, а не окремими видами
штрафних санкцій, а тому не можуть бути
застосовані одночасно, оскільки це
призведе до застосування подвійної
цивільно-правової відповідальності
одного і того ж виду за одне і те саме
порушення договірного зобов'язання, що
суперечить вимогам ст. 61 Конституції
України.

Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ за № 10-70/0/4-13 від 16.01. 2013 року, Про
окремі питання застосування строків
позовної давності», пунктом 31
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03. 2012 року №5 « Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів,що виникають із
кредитних правовідносин» судам
роз»яснено, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту. Строк давності
якого минув. В зв»язку з цим, позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги /
стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно, тощо /
зазначене вище правило застосовується
й до додаткових вимог банку.

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.. ст..
258, 264 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

В позові Публічно Акціонерного
Товариства Комерційний банк «
Приватбанк» до ОСОБА_3, про стягнення
кредитних коштів, відмовити, в зв'язку
з пропуском строків звернення до
суду.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області,
протягом 10 днів, з дня її проголошення.

Суддя
Карпович В.Д