Номер провадження: 22-ц/785/8515/14
Головуючий у першій інстанції Бабаков
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа
без самостійних вимог щодо предмету
спору Другий Суворовський відділ
Державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції про
стягнення неустойки (пені) по
аліментах, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на заочне
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 31 липня 2014 року,

встановила:

У лютому 2014 року позивачі
звернулися до суду з позовом до
відповідача про стягнення неустойки
(пені) по аліментах. В обґрунтування
позовних вимог позивачі посилалися на
те, що рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 20 вересня 2011
року з відповідача на користь
позивачки стягнути аліменти на
утримання неповнолітньої дочки у
розмірі 1/4 частини від усіх видів його
заробітку (доходу), щомісячно, з 09.03.2011
року до ІНФОРМАЦІЯ_1, а також додаткові
витрати на її утримання в розмірі 1/6
частини від усіх видів його заробітку
(доходу), щомісячно, з 09.03.2011 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того вказаним
рішенням з відповідача стягнуто
аліменти на користь позивача на його
утримання у розмірі 1/6 частини від усіх
видів заробітку (доходу) відповідача,
щомісячно, з 09.03.2011 по 21.09.2014 року. Також
цим рішенням з відповідача на користь
позивачки стягнуто неустойку (пеню) за
прострочення сплати аліментів на
утримання неповнолітніх сина та дочки
у розмірі 51935 грн. 36 коп. за період з
11.07.2007 року по 28.02.2011 року, при цьому
судом встановлено факт наявності
неустойки (пені) за цей період в розмірі
137626 грн. 80 коп., але в зв'язку з тим, що
позов було заявлено на меншу суму, суд
задовольнив позов в межах заявлених
вимог. Однак відповідач ухиляється від
виконання рішення суду, у зв'язку з чим
позивачі просили стягнути з
відповідача неустойку (пеню) за кожен
день прострочення сплати аліментів за
період з 01.04.2011 року по 31.05.2014 року. Крім
того позивачка просила стягнути з
відповідача неустойку (пеню) за кожен
день прострочення сплати аліментів за
період з 11.07.2007 року по 28.02.2011 року, яка
не була стягнута вказаним рішенням
суду.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 31 липня 2014 року позов
задоволений частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 84776 грн. 61 коп.
неустойки (пені) по аліментам на
утримання неповнолітньої дочки за
період з 01.04.2011 року по 31.05.2014 року, а
також 85691 грн. 44 коп. неустойки (пені) по
аліментам на утримання неповнолітніх
сина та дочки за період з 11.07.2007 року по
28.02.2011 року, а всього 170468 грн. 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 56579
грн. 07 коп. неустойки (пені) по аліментам
на його утримання за період з 01.04.2011
року по 31.05.2014 року. В задоволенні
позовних вимог про стягнення неустойки
(пені) за несплату додаткових витрат на
утримання неповнолітньої дочки в сумі
56579 грн. 07 коп. відмовлено.

Не погодившись за зазначеним рішенням
суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення неустойки (пені) за
несплату додаткових витрат на
утримання неповнолітньої дочки в сумі
56579 грн. 07 коп. з ухваленням нового
рішення в цій частині про задоволення
зазначених позовних вимог в повному
обсязі в зв'язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального
права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції в іншій
частині сторонами не оскаржується і не
є предметом апеляційного розгляду,
оскільки апеляційна скарга подана на
рішення щодо частини вирішених вимог.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №12 від 24
жовтня 2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» - суд
апеляційної інстанції відповідно до
принципу диспозитивності не має права
робити висновків щодо неоскарженої
частини ні в мотивувальній, ні в
резолютивній частини судового рішення,
а в описовій частині повинен зазначити,
в якій частині вимог рішення не
оскаржується.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони, що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції посилався на те, що
рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 20 вересня 2011 року з
відповідача на користь позивачки
стягнути аліменти на утримання
неповнолітньої дочки у розмірі частини
від усіх видів його заробітку (доходу),
щомісячно, з 09.03.2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_1,
а також додаткові витрати на її
утримання в розмірі 1/6 частини від усіх
видів його заробітку (доходу),
щомісячно, з 09.03.2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того вказаним рішенням з
відповідача стягнуто аліменти на
користь позивача на його утримання у
розмірі 1/6 частини від усіх видів
заробітку (доходу) відповідача,
щомісячно, з 09.03.2011 по 21.09.2014 року.

З довідок державного виконавця про
заборгованість по аліментам
вбачається, що відповідач ухиляється
від виконання вказаного рішення суду.
Згідно цих довідок заборгованість по
аліментам на утримання неповнолітньої
дочки за період з 01.04.2011 року по 31.05.2014
року складає 21252 грн. 30 коп.,
заборгованість на утримання
повнолітнього сина за цей же період
складає 14175 грн. 03 коп.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

При визначенні наявності вини
відповідача у заборгованості по
аліментам суд виходить із презумпції
вини особи, яка прострочила виконання.
Відповідач та його представник не
надали суду будь яких доказів про
відсутність вини відповідача в
несплаті аліментів.

Розрахунок неустойки (пені) за кожен
день прострочення сплати аліментів
робиться по кожному щомісячному
платежу аліментів окремо.

Розрахунок представника позивачів про
розмір неустойки (пені) по аліментам за
період з 01.04.2011 року по 31.05.2014 року на
утримання неповнолітньої дочки в сумі
84776 грн. 61 коп., і на утримання
повнолітнього сина в сумі 56579 грн. 07 коп.
перевірений судом, е вірним та
відповідає вимогам вказаного закону.

Виходячи з наведеного суд першої
інстанції дійшов до висновку, що позов
в цій частині підлягає задоволенню.

Також суд першої інстанції зазначив, що
підлягають задоволенню вимоги
позивачки і про стягнення неустойки
(пені) за період з 11.07.2007 року по 28.02.2011
року, оскільки вказаним вище рішенням
суду з відповідача на користь
позивачки стягнуто неустойку (пеню) за
прострочення сплати аліментів на
утримання неповнолітніх сина та дочки
у розмірі 51935 грн. 36 коп. за період з
11.07.2007 року по 28.02.2011 року, при цьому
судом встановлено факт наявності
неустойки (пені) за цей період в розмірі
137626 грн. 80 коп., але в зв'язку з тим, що
позов було заявлено на меншу суму, суд
задовольнив позов в межах заявлених
вимог. Таким чином стягненню підлягає
85691 грн. 44 коп.

Як зазначалося вище, рішення суду
першої інстанції в цій частині не
оскаржується і не є предметом
апеляційного розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення неустойки (пені) за
несплату додаткових витрат на
утримання неповнолітньої дочки в сумі
56579 грн. 07 коп., суд першої інстанції
посилався на те, що ці вимоги
необґрунтованими, оскільки додаткові
витрати на утримання неповнолітньої
дитини не є аліментами в розумінні ст.
196 СК України, а тому в цій частині
позову слід відмовити.

Колегія погоджується з зазначеним
висновком суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі та в
позовних вимогах, про наявність
підстав для стягнення неустойки (пені)
за несплату додаткових витрат на
утримання неповнолітньої дочки,
колегія вважає помилковим, оскільки
суд першої інстанції правомірно
посилався на те, що додаткові витрати
на утримання неповнолітньої дитини не
є аліментами в розумінні ст. 196 СК
України.

На підставі наведеного колегія вважає,
що суд першої інстанції порушень норм
матеріального права в частині яка
оскаржується не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи висновки
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_5 відхилити. Зочне рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 31 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич