Єдиний унікальний номер 205/8025/14-ц
27 жовтня 2014 року
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до
суду з позовом, в якому вказав, що він з
ОСОБА_2 (далі - Відповідач) перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2005
року, від шлюбних стосунків маємо двох
малолітніх дітей: сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з
відповідачем і знаходяться на її
утриманні. Позивач зазначає, що шлюбні
відносини між ним та відповідачем
фактично припинилися з 2013 року, спільне
господарство не ведеться. Внаслідок
несумісності характерів, різності
поглядів на ведення господарства та
виховання дітей, між нами втрачено
почуття кохання та поваги один до
одного. Вважаючи примирення та
подальше збереження сім'ї неможливим,
просить розірвати шлюб, укладений між
ним та Відповідачем, зареєстрований
Ленінським відділом реєстрації актів
цивільного стану Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, актовий
запис № 222.
Позивач в судове засідання не
з'явився, надав суду письмову заяву, в
якій позовні вимоги підтримує
повністю, просива шлюб розірвати, а
позов задовольнити, проти заочного
розгляду справи не заперечував (а.с. 11).
Відповідач у судове засідання не
з'явилася, про день та час розгляду
справи повідомлялася належним чином,
причини неявки суду не повідомила, заяв
чи клопотань від неї до суду не
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України
у разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином був
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки або
якщо зазначені ним причини визнанні
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи. Зі згоди
позивача суд ухвалює заочне рішення на
підставі наявних доказів, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, дослідивши
матеріали справи, знаходить позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню з огляду на
нижчевикладене.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованими шлюбі з
07 травня 2005 року (а.с.4). Від сумісного
подружнього життя мають двох
малолітніх дітей: сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з
відповідачем і знаходяться на її
утриманні. (а.с.5).Також судом
встановлено, що сім'я сторін по даній
справі фактично розпалась з 2013 року, на
даний час вони не проживають разом,
спільного господарства не ведуть,
ніяких відносин не підтримують.

Відповідно до вимог ст. 55 ч.1 СК України
дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім
того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України
кожен з подружжя має право припинити
шлюбні відносини і примушення до
припинення шлюбних відносин,
примушення до їх збереження не може
мати місце, як це передбачене ч.4
вказаної статті. Відповідно до ч.1 ст. 24
СК України шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка, примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається.

За вказаних вимог чинного
законодавства суд не має права
зобов'язати позивача зберегти шлюб.

Приймаючи до уваги викладене, суд
вважає що причини, що спонукають
позивача наполягати на розірванні
шлюбу, є обґрунтованими і подальше
спільне життя та збереження шлюбу
суперечило б їх інтересам, що має
істотне значення, внаслідок чого позов
підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів до ст.113
Сімейного Кодексу України особа, яка
змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу залишити за
ОСОБА_2, прізвище, яке є в неї з моменту
державної реєстрації шлюбу, а саме:
«ОСОБА_2».

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114
Сімейного кодексу України, у разі
розірвання шлюбу судом шлюб
припиняється у день набрання чинності
рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, тому з відповідача на користь
позивача необхідно стягнути витрати по
сплаті судового збору в розмірі
243(двісті сорок три) грн. 60коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст. ст.
105, 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

2. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
що був зареєстрований 07 травня 2005
року Ленінським відділом реєстрації
актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, актовий запис № 222.

3. Після розірвання шлюбу залишити за
ОСОБА_2, прізвище, яке є в неї з моменту
державної реєстрації шлюбу, а саме:
«ОСОБА_2».

4. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4. на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий
збір у розмірі 243(двісті сорок три) грн.
60 коп.

Відповідно до ч.2 ст. 115 Сімейного
кодексу України копію рішення суду про
розірвання шлюбу після набрання ним
законної сили надіслати до органу
державної реєстрації актів цивільного
стану за місцем ухвалення рішення для
внесення відомостей до Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян та поставлення відмітки в
актовому записі про шлюб.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про
перегляд заочного рішення може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення до Апеляційного суду
Дніпропетровської області, шляхом
подачі в 10 денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя:
Д.В. Мовчан