У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
- Шимківа С.С.

суддів:
- Бондаренко Н.В., Василевича В.С.,

секретар судового засідання
- Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 14 липня 2014
року в цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Здолбунівського
районного суду від 14 липня 2014 року
позов публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 (ІПН
НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на
користь публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" (рах. № 0113
в АТ "УкрСиббанк" м.Харків, МФО 351005, код
09807750) заборгованість за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 18 лютого 2008 року в розмірі 122796 (сто
двадцять дві тисячі сімсот дев'яносто
шість ) грн. 89 коп..

Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 (ІПН
НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на
користь публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" (рах. № 0113
в АТ "УкрСиббанк" м.Харків, МФО 351005, код
09807750) 1227 (одна тисяча двісті двадцять
сім) грн. 97 коп. витрат по оплаті
судового збору.

Вважаючи рішення суду таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному
порядку.

Вказує, що судом безпідставно та
незаконно стягнуто з нього як
поручителя заборгованість за
кредитним договором.

________________________________________________________________________
_______________________________________________

Справа № 562/571/14-ц

Головуючий у суді І інстанції -
Ємельянова Л.В.

Провадження № 22-ц/787/2035/2014

Суддя-доповідач - Шимків С.С.

Додає, що позивачем в односторонньому
порядку змінено основний договір з
позичальником в частині визначення
процентної ставки за користування
кредитом без згоди поручителя. Про
фактичне збільшення відсоткової
ставки по кредитному договору свідчить
зміст розрахунку, приєднаного до
позовної заяви банком. В цьому
розрахунку вказується не тільки
відсоткова ставка, передбачена умовами
договору (13,9 % річних), а й відсоткова
ставка в розмірі 27, 8 %, вдвічі в
односторонньому порядку збільшена
банком порівняно із встановленою
договором.

Пояснює, що вимога позивача про
стягнення частини заборгованості та
відсотків за кредитом також
пред'явлена (частково) за спливом
позовної давності - щодо платежів
строком до 23 червня 2008 року (ст. 257 ЦК
України - трьохрічний строк позовної
давності).

Зазначає, що підстав для дострокового
стягнення отриманих в кредит грошових
коштів немає, строк повернення кредиту
не настав.

Просить суд скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Відповідачі в судове засідання не
з"явилися. Вони були належним чином
повідомлені про день, час та місце
розгляду справи. Їх неявка не
перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що 18 лютого 2008 року між ПАТ "УкрСиббанк"
та ОСОБА_4 було укладено договір про
надання споживчого кредиту № 0, за
яким банк надав позичальникові
кредитні кошти в розмірі 240 000 (двісті
сорок тисяч) грн. 00 коп., з терміном їх
повернення згідно графіка погашення
кредиту, що додається до договору, але
не пізніше 17 лютого 2015 року.

Того ж дня, між ПАТ "УкрСиббанк" і
ОСОБА_3, на забезпечення виконання
позичальником умов кредитного
договору, укладено договір поруки №
180426, за якими останній зобов'язується
перед банком відповідати за
невиконання ОСОБА_4 усіх її зобов'язань,
які виникли з кредитного договору №
0.

ОСОБА_4 припинила належним чином
виконувати свої зобов'язання за
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 18 лютого 2008 року. У
встановлені графіком погашення
кредиту, відповідно до додатку № 1 до
договору про надання споживчого
кредиту № 0, строки з ПАТ
"УкрСиббанк" не розрахувалася.

Заборгованість ОСОБА_4, згідно
розрахунку заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 18.02.2008 р. становить
станом на 06 лютого 2014 року 122 796 (сто
двадцять дві тисячі сімсот дев'яносто
шість) грн. 89 коп., з яких: 96 222 (дев'яносто
шість тисяч двісті двадцять дві) грн. 39
коп. - заборгованість по кредиту; 19 874
(дев'ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят
чотири) грн. 75 коп. - заборгованість по
відсотках; 6 699 (шість тисяч шістсот
дев'яносто дев'ять) грн. 75 коп. - пеня за
прострочення сплати кредиту та
процентів за кредит.

Розмір заборгованості підтверджено
довідкою-розрахунком, що міститься в
матеріалах справи (а.с. 17).

Пунктом 1.3.1 договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 18.02.2008
р. передбачено, що за користування
кредитними коштами протягом перших 30
календарних днів, рахуючи з дати видачі
кредиту, процентна ставка
встановлюється у розмірі 13, 90 % річних.

Після закінчення цього строку та
кожного наступного місяця
кредитування процентна ставка
підлягає перегляду відповідно до умов
договору.

За користування кредитними коштами
понад встановлений договором термін
банк автоматично нараховує проценти на
прострочену суму основного боргу за
процентною ставкою в розмірі
збільшеному вдвічі від ставки,
вказаної в п. 1.3.1. договору. Нарахування
вищевказаної процентної ставки на
прострочену суму основного боргу
починається з дня виникнення
простроченої суми основного боргу, а
саме з наступного дня після дня не
сплати або не повної сплати платежу
встановленого у договорі. Проценти
нараховуються на прострочену суму
основного боргу за підвищеною ставкою
до моменту погашення такої
заборгованості.

Отже, нарахування ПАТ "УкрСиббанк"
процентів у подвійному розмірі,
відповідало умовам договору, які
погоджені та встановлені його
сторонами.

Умовами договору поруки № 180426 від
18.02.2008 р., а саме п.1.3, встановлено, що
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, за всіма зобов'язаннями
останнього за Основним договором,
включаючи повернення основної суми
боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу),
сплату процентів, комісії,
відшкодування можливих збитків, сплату
пені та інших штрафних санкцій,
передбачених умовами Основного
договору.

Пунктом 1.2. вищезазначеного договору
поруки встановлено, що поручителю
добре відомі усі умови основного
договору (а.с. 15).

У п. 22 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" № 5 від 30.03.2012р.
роз'яснено, що відповідно до частини
першої статті 559 ЦК України припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте, якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

З огляду на вищезазначене, твердження
ОСОБА_3 про припинення укладеного між
ним та ПАТ "УкрСиббанк" договору поруки
№ 180426 від 18.02.2008 р, у зв'язку із зміною
договору без його згоди, а саме:
збільшення вдвічі банком в
односторонньому порядку процентної
ставки, внаслідок чого зросла його
відповідальність, спростовуються
доказами, які містяться в матеріалах
справи.

Листом від 15 січня 2014 року позивач
звертався до відповідача ОСОБА_3 з
вимогою про погашення заборгованості
по кредиту, де він є поручителем (а.с.
38-39). Своїх зобов"язань ОСОБА_3 не
виеонав.

Відповідно до п. 3.1.3. договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 18.02.2008 р., банк має право вимагати
від позичальника дострокового
повернення всієї наданої йому суми
кредиту та сплати плати за кредит,
змінивши при цьому терміни повернення
кредиту та плати за кредит в сторону
зменшення, у разі порушення
позичальником умов цього договору
та/або настання будь-якої події, що може
погіршити фінансовий стан
позичальника та/або вплинути на його
здатність або бажання виконувати
власні зобов'язання за цим договором.

Пунктом 3.4.3. вищезазначеного договору
встановлено зобов'язання позичальника
достроково повернути банку в повному
розмірі всю суму кредиту та повністю
сплатити плату за кредит у разі
застосування банком права вимоги
дострокового повернення кредиту в
порядку, визначеному розділом 6
договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З вищенаведеного слідує, що твердження
ОСОБА_3 про неправомірність вимоги ПАТ
"УкрСиббанк" щодо повернення
заборгованості ОСОБА_4 достроково,
раніше кінцевого терміну дії договору
№ 0 від 18.02.2008 р., є таким, що не
відповідає вимогам чинного
законодавства та обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не дають підстав
вважати, що судом допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, повно і
всебічно з'ясувавши всі дійсні
обставини спору сторін та виконавши
інші вимоги цивільного судочинства,
вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у
справі судового рішення та задоволення
поданої апеляційної скарги, виходячи з
меж її доводів, апеляційний суд не
вбачає, оскільки ці доводи
правильності зробленого судом першої
інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного
суду від 14 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
набрання нею чинності.

Головуючий-суддя
Шимків С.С.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Василевич В.С.