АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2157/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді
Спірідонової Т.В.,

суддів - Фанди В.П.,
Купельського А.В.,

при секретарі - Дорощук О.М.

за участю: апелянта - ОСОБА_1

представника апелянта -
ОСОБА_2

представника відповідача -
Клімика С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 17 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Хмельницького комунального
підприємства «Спецкомунтранс» про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

встановила:

В червні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом та просив
скасувати наказ №67-к від 19.05.2014 року по
Хмельницькому КП «Спецкомунтранс» про
звільнення його з посади начальника
Центру поводження з тваринами;
поновити його на посаді начальника
Центру поводження з тваринами;
стягнути з Хмельницького КП
«Спецкомунтранс» на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з подальшим утриманням
обов'язкових платежів. В обґрунтування
позовних вимог вказав, що 01.12.2011 року
він був прийнятий в Хмельницьке
комунальне підприємство
«Спецкомунтранс» на посаду майстра та
наказом від 27.06.2012 року №83К переведений
на посаду начальника Центру поводження
з тваринами. В період з 07.12.2013р. по 17.06.2014
року він знаходився на лікуванні. 23.05.2014
року позивач отримав листа від
відповідача про те, що він звільнений з
займаної посади за нез'явлення на
роботу протягом більше як чотирьох
місяців підряд внаслідок тимчасової
непрацездатності по п.5 ст.40 КЗпП
України. Вважає, що його звільнення є
незаконним, оскільки відповідно до ч.3
ст.40 КЗпП України звільнення з
ініціативи власника працівника в
період тимчасової непрацездатності
працівника не допускається та є правом
роботодавця, а не його обов'язком.
Питання щодо відсутності працівника на
роботі і її тривалості у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю вирішує
лікар закладу охорони здоров'я або
лікарсько-консультативна комісія
згідно з ч.1 ст.69 Основ законодавства
України про охорону здоров'я. В наказі
про звільнення відсутнє

________________________________________________________________________
________

Головуюча в першій інстанції - Логінова
С.М.

Доповідач - Спірідонова Т.В.

Категорія 53,54

формулювання щодо неможливості
перерозподілу його обов'язків, чи
прийняття іншого працівника на його
посаду за строковим трудовим
договором. Не зверталася адміністрація
і до лікувального закладу щодо
термінів закінчення його лікування.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 17
вересня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким його позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Апелянт вказує, що
він є членом профспілкової організації
та при відсутності доказів виключення
його з членів профспілки його
звільнення можливе тільки за
попередньою згодою виборного органу
первинної профспілкової організації.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну
скаргу підтримали.

Представник відповідача -
Хмельницького комунального
підприємства «Спецкомунтранс» Клімик
С.І., заперечуючи проти апеляційної
скарги, зазначив, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, а тому
відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив з того, що позивач ОСОБА_1 з 8
грудня 2013 року по 19 травня 2014 року
безперервно знаходився на лікуванні та
впродовж більш як чотирьох місяців
внаслідок тимчасової непрацездатності
не з'являвся на роботу, а тому
відповідно до п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України
Хмельницьке комунальне підприємство
«Спецкомунтранс» мало право звільнити
його з посади начальника Центру
поводження з тваринами.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Судом встановлено, що наказом №184-к від
01.12.2011 року ОСОБА_1 з 01.12.2011р. прийнято на
роботу у Хмельницьке комунальне
підприємство «Спецкомунтранс» на
посаду майстра, а з 01.07.2012 року наказом
№83-к від 27.06.2012 року переведено на
посаду начальника Центру поводження з
тваринами.

07.12.2013 року з ОСОБА_1 стався нещасний
випадок невиробничого характеру та у
період з 8 грудня 2013 року по 16 червня 2014
року ОСОБА_1 перебував на лікарняному у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Наказом № 67-к від 19.05.2014 року ОСОБА_1
було звільнено із займаної посади у
зв'язку із нез'явленням на роботу
протягом більш як чотирьох місяців
підряд внаслідок тимчасової
непрацездатності згідно п.5 ч.1 ст. 40
КЗпП України.

У судовому засіданні сторони не
заперечили, що в період перебування
позивача на лікарняному у зв'язку із
тимчасовою непрацездатністю він
жодного разу не з'являвся на роботу.

Вказані обставини підтверджуються
актом про нещасний випадок
невиробничого характеру №15/2013 від
19.12.2013р., листками непрацездатності
позивача, наявними у матеріалах справи.

Відповідно п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку нез'явлення на роботу
протягом більш як чотирьох місяців
підряд внаслідок тимчасової
непрацездатності, не рахуючи відпустки
по вагітності і родах, якщо
законодавством не встановлений
триваліший строк збереження місця
роботи (посади) при певному
захворюванні. За працівниками, які
втратили працездатність у зв'язку з
трудовим каліцтвом або професійним
захворюванням, місце роботи (посада)
зберігається до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності.

Згідно із ч.1 ст.43, ч.1 ст.43-1 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. Розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
без згоди виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадку звільнення
працівника, який не є членом первинної
профспілкової організації, що діє на
підприємстві, в установі, організації.

Позивач ОСОБА_1 працював з 13.07.2010 року
майстром служби експлуатації
Хмельницького комунального
підприємства «Спецкомунтранс». 22.04.2011
року він подав заяву про виключення
його з членів профспілки. Згідно наказу
№84-к від 06.06.2011 року ОСОБА_1 звільнений з
роботи 06.06.2011 року по п.1 ст.36 КЗпП
України.

Відповідно до п. п. 6,11 статуту
професійної спілки працівників
житлово-комунального господарства,
місцевої промисловості, побутового
обслуговування населення України
членство у профспілці є добровільним.
Прийняття в члени Профспілки
проводиться в індивідуальному порядку
за особистою заявою особи, яка бажає
вступити до Профспілки. У разі
припинення роботи (навчання) на
підприємствах, в установах,
організаціях галузі членство у
Профспілці за умови сплати членських
внесків в установлених розмірах
зберігається за: 1) непрацюючими
пенсіонерами; 2) особами, які
перебувають у відпустці по догляду за
дитиною; 3) військовослужбовцями, які
проходять строкову військову службу; 4)
сезонними працівниками; 5) особами, які
тимчасово втратили роботу у зв'язку із
скороченням штату, ліквідацією
підприємства, установи, організації та
з інших поважних причин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем не надано, а судом не здобуто
належних та допустимих доказів того, що
протягом роботи у Хмельницькому
комунальному підприємстві
«Спецкомунтранс» з 01.12.2011 року по 19.05.2014
року ОСОБА_1 був членом профспілкової
організації, що дії на підприємстві. За
цей період з заявою про прийняття його
в члени профспілки позивач не
звертався, рішення про прийом в члени
профспілки не приймалося, членські
внески він не сплачував.

На підставі вищевикладеного, оскільки
позивач 06.06.2011 року був звільнений з
роботи за угодою сторін членство у
профспілці за ним не збереглося.

Оцінивши в сукупності надані докази,
суд першої інстанції обгрунтовано
виходив з того, що Хмельницьке
комунальне підприємство
«Спецкомунтранс» мало право на
звільнення ОСОБА_1 за п.5 ч.1 ст.40 КЗпП
України з посади начальника Центру
поводження з тваринами, так як він не
з'являвся на роботу впродовж більш як
чотирьох місяців підряд внаслідок
тимчасової непрацездатності без
попередньої згоди виборного органу
первинної профспілкової організації,
оскільки він не був членом
профспілкової організації, що дії на
підприємстві.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилання на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 17
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:/підпис/
Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:суддя апеляційного
суду
Т.В.Спірідонова