Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2014 Справа №607/12136/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
терті особи служба у справах
неповнолітніх та дітей Тернопільської
міської ради, служба у справах дітей
Рогатинської державної адміністрації,
Головне управління юстиції у
Тернопільській області про повернення
дитини на постійне місце проживання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до відповідачки ОСОБА_2, терті
особи служба у справах неповнолітніх
та дітей Тернопільської міської ради,
служба у справах дітей Рогатинської
державної адміністрації, Головне
управління юстиції у Тернопільській
області про повернення дитини на
постійне місце проживання, посилаючись
на те, що від шлюбу, який на даний час
розірвано, у сторін є малолітній син -
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 28 липня 2010
року проживав разом із сторонами у
місті Кальваніко, провінція Салерно
Італійська Республіка, де був
зареєстрований, відвідував дошкільний
заклад та школу. У середині червня 2014
року відповідач зі згоди батька,
вивезла малолітнього вина ОСОБА_3 на
період літніх канікул до України.
Проте, ОСОБА_2 не має наміру повертатись
до Італійської Республіки з малолітнім
сином. Вважає, що дії відповідачки
порушують його права та права
малолітньої дитини, оскільки зміна
постійного місця проживання створює
серйозний ризик заподіяння йому
психічної шкоди та нетерпимої
обстановки. Враховуючи наведені
обставини, а також те, що малолітній
ОСОБА_3 протягом чотирьох років
постійно проживав в Італійській
Республіці, відвідував там дошкільний
заклад та на даний час відвідує школу,
просить суд повернути його до
постійного місця проживання в
Італійську Республіку.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її
представник в судовому засіданні позов
не визнали, суду пояснили, що дитина
народжена у шлюбі з відповідачем є
громадянином України, яка
зареєстрована в Україні у АДРЕСА_1,
проживає на даний час із нею в селі
Нижня Липиця Рогатинського району
Івано-Франківської області, де
відвідує другий клас Нижньолипицької
загальноосвітньої школи, а також у
вільний від навчання час займається у
гуртках естетичного виховання учнів.
Зазначила, що після повернення у липні
2014 року з Італійської республіки разом
із неповнолітнім сином проживає в
Україні, наміру повертатись до
Італійської республіки не має. Також
вказала, що її син ОСОБА_3 в Італійській
республіці постійно змушений був
доїжджати на значні відстані до місця
свого навчання, а тому вважає за
доцільним, щоб він навчався в Україні.
На даний час дитинна прижилась у
своєму новому середовищі за теперішнім
місцем її проживання та почала
відвідувати школу, гуртки, має постійне
оточення та спілкування з однолітками.
У позові просять відмовити.

Представник третьої особи -
служби у справах неповнолітніх та
дітей Тернопільської міської ради в
судовому засіданні вважає, що позов
позивача, виходячи з інтересів дитини
не підлягає до задоволення.

Представник третьої особи служби
у справах дітей Рогатинської державної
адміністрації вважає, що поданий позов,
з урахуванням інтересів дитини не
підлягає до задоволення, оскільки
рішенням комісії з питань захисту прав
дитини Рогатинської районної
державної адміністрації вважають за
доцільне проживання неповнолітнього
ОСОБА_3 разом з матір»ю ОСОБА_2 в селі
Нижня Липиця Рогатинського району
Івано-Франківської області.

Представник третьої особи -
Головного управління юстиції у
Тернопільській області при вирішенні
справи покладається на думку суду.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який на даний
час розірвано рішенням Рогатинського
районного суду Фвано-Франківської
області.

Від даного шлюбу у сторін
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3
(Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1,
видане 16 лютого 2007 року відділом РАЦСу
Тернопільського міського управління
юстиції), які є його батьками.

Неповнолітній ОСОБА_3 є
громадянином України, зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
довідкою №404 від 10 липня 2014 року,
виданою ЖЕК№13, на даний час відповідно
до довідки виконавчого комітету
Нижньолипицької сільської ради від
29.10.2014 року №197 постійно проживає біля
матері у селі Нижня Липиця
Рогатинського району
Івано-Франківської області.

Як вбачається із довідки виданої
Нижньолипицькою загально-освітньою
школою від 05 вересня 2014 року №21, ОСОБА_3,
2007 року народження навчається в 2 класі
Нижньолипицької ЗОШ І-ІІ ступеня
Рогатинського району
Івано-Франківської області.

Відповідно до довідки виданої
Рогатинською районною школою
естетичного виховання учнів
Івано-Франківської області ОСОБА_3, 2007
року народження у вільний від навчання
час займається у гуртках Рогатинської
районної школи естетичного виховання
учнів (солістів-вокалістів, вокальний
ансамбль).

Згідно із довідкою про місце
проживання від 10 липня 2014 року, виданої
сектором демографічної служби комуни
Кальканіко Провінція Салерно,
Італійська Республіка, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав за адресою:
АДРЕСА_2.

Як вбачається із свідоцтва про
зарахування та відвідуваність,
виданого директором школи міста
Салерно 07.07.2014 року, учень ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаючий в м.Кальваніко
(Салерно) в поточному навчальному році
2013/14 записаний перший раз в 2-А клас
школи Лучані.

Відповідно до дозволу на
проживання №104406866/01, виданого 25.06.2013
року уповноваженим органом
Італійської Республіки, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на проживання в
Італійській Республіці строком до 23
травня 2015 року.

Як вбачається із Європейської
картки медичного страхування
Італійської Республіки, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою, яка має медичне
страхування на строк до 06 серпня 2012
року.

Будучи допитаним в судовому
засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5
пояснили що неповнолітній ОСОБА_3 з
серпня 2010 року проживав разом із своїми
батьками в Італійській Республіці, де
відвідував школу. В подальшому, у
червні 2014 року неповнолітній ОСОБА_3, зі
згоди свого батька ОСОБА_1, разом із
матір»ю приїхав до України на період
літніх канікул, де залишився. Також
вказали, що неповнолітній ОСОБА_3
зареєстрований у АДРЕСА_1.

Будучи допитаним в судовому
засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив,
що неповнолітній ОСОБА_3 на даний час
відвідує школу та займається в гуртках,
вільно спілкується на українській
мові, має своїх однолітків та друзів за
місцем теперішнього його проживання.

Відповідно до акту обстеження
умов проживання, складеного комісією
служби у справах неповнолітніх та
дітей Тернопільської міської ради від
29.08.2014 року, зазначеною комісією
проведено обстеження умов проживання
за адресою: АДРЕСА_1, де прописаний
малолітній ОСОБА_3 та встановлено, що
неповнолітній ОСОБА_3 за даною адресою
зареєстрований, проживав у період
літніх канікул у липні 2014 року, на даний
час не проживає.

Як вбачається із довідки виданої
виконкомом Нижньолипицької сільської
ради Рогатинського району
Івано-Франківської області від 15.08.2014
року, ОСОБА_2 проживає та зареєстрована
за вказаною адресою.

Відповідно до акту обстеження
метріально-побутових умов сім»ї
ОСОБА_2, яка проживає у селі Нижня
Липиця Рогатинського району
Івано-Франківської області, складених
працівниками Нижньо-Липецької
сільської ради, неповнолітній ОСОБА_3
проживає у задовільних
санітарно-побутових умовах, йому
виділено окрему кімнату з усіма
побутовими зручностями та умовами для
навчання.

Як вбачається із рішення комісії
з питань захисту прав дитини
Рогатинської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області від 26.09.2014 року №18, комісія
вважає за доцільне проживання
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом
із матір»ю ОСОБА_2 в селі Нижня Липиця
Рогатинського району.

За змістом статтей 150, 155
Сімейного кодексу України, здійснюючи
свої права та виконуючи обов»язки,
батьки повинні передусім дбати про
інтереси дитини, батьківські права не
можуть здійснюватись усупереч
інтересам дитини.

За змістом частини 2 статті 3
Конвенції про цивільно-правові аспекти
міжнародного викрадення дітей від 25
жовтня 1980 року, яку Україною
ратифіковано Законом України від 11
січня 2006 року, права піклування, про які
йде мова в частині першій цієї норми,
можуть виникнути, зокрема, на підставі
будь-якого законодавчого акта, або в
силу рішення судової або
адміністративної влади, або внаслідок
угоди, що спричиняє юридичні наслідки
відповідно до законодавства такої
держави.

Підстави виникнення правового
зв»язку між дитиною і заявником
повинні визначатися відповідно до
законодавства держави, в якій дитина
постійно проживала. Стаття 5
Конвенції, визначає, що «права
піклування» включають права, пов»язані
з піклуванням будь-якої особи про
дитину, і зокрема, право визначати
місце проживання дитини; «права
доступу» включають право переміщення
дитини на обмежений час, у місце інше,
ніж місце її постійного проживання.

Відповідно до Принципу 6
Декларації прав дитини від 20 листопада
1959 року, малолітня дитина не повинна,
крім випадків, коли мають місце
виключні обставини, бути розлучена зі
своєю матір»ю.

Статті 3,12,13,20 Конвенції містять
вичерпний перелік обставин, за
наявності яких суд має право відмовити
в поверненні дитини до місця
постійного проживання. Зокрема, якщо у
ході розгляду справи суд виявить,що:

1) заявник фактично не здійснював
права піклування на момент переміщення
або утримування (п»а» ч.1ст.13);

2) заявник дав згоду на переміщення
або утримання, або згодом дав мовчазну
згоду на переміщення або утримання (п
»а» ч.1 ст.13);

3) існує серйозний ризик того, що
повернення поставить дитину під
загрозу заподіяння фізичної або
психічної шкоди або іншим шляхом
створить для дитини нетерпиму
обстановку (п «в» ч.1 ст.13);

4) дитина заперечує проти
повернення і досягла такого віку і
рівня зрілості, при якому слід брати до
уваги її думку (с.2 ст.13);

5) повернення не допускається
основними принципами запитуваної
держави в галузі захисту прав людини й
основних свобод (ст.20);

6) з моменту переміщення пройшло
більше року і дитина прижилася у новому
середовищі (ч.2 ст.12);

7) чи є країна, з якої дитину
вивезено, країною її постійного
проживання за законами цієї країни
(ст.3).

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 про
повернення малолітнього ОСОБА_3 до його
постійного місця проживання в
Італійську Республіку не підлягає до
задоволення, оскільки позивач надав
згоду на переміщення неповнолітнього
ОСОБА_3 до України. При цьому суд
зазначає, що неповнолітній ОСОБА_3 є
громадянином України, зареєстрований в
Україні у АДРЕСА_1, відвідує на даний
час школу, де у нього склалось постійне
оточення та має своїх друзів. Крім
цього, суд вважає за необхідне звернути
увагу на ту обставину, що твердження
позивача ОСОБА_1 про те, що у
неповнолітнього ОСОБА_3 було визначене
постійне місце проживання в
Італійській Республіці не
заслуговують на увагу, оскільки як
вбачається із дозволу на проживання
№104406866/01, виданого 25.06.2013 року
уповноваженим органом Італійської
Республіки, ОСОБА_3 має право на
проживання в Італійській Республіці
лише до 23 травня 2015 року, не має на
даний час медичного страхування, яке у
нього закінчилось ще 06 серпня 2012 року,
що в подальшому може порушити інтереси
та права дитини. Таким чином, країна в
яку просить повернути позивач
малолітнього ОСОБА_3 не є країною його
постійного місця проживання, оскільки
такий термін проживання визначено
певним строком, місце реєстрації
малолітнього визначено в Україні у
АДРЕСА_1. Крім цього, на даний час
комісією з питань захисту прав дитини
Рогатинської державної адміністрації
Івано-Франківської області місце
проживання малолітнього ОСОБА_3
визначено разом із матір»ю ОСОБА_2 у
селі Нижня Липиця Рогатинського
району. Також, суд зазначає, що
малолітній ОСОБА_3 із свого народження
до липня 2010 року проживав в Україні, на
даний час відвідує школу в селі Нижня
Липиця та займається в гуртках, знає та
спілкується на українській мові, у
нього склалось стале оточення, що
свідчить про те, що останній прижився у
своєму середовищі.

Виходячи з наведеного, суд
вважає, що вимоги позивача про
повернення малолітнього ОСОБА_3 в
Італійську Республіку не підлягають до
задоволення, а тому у задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст.10, 60, 213, 214, 215 ЦПК
України, СК України, Конвенцією про
цивільно-правові аспекти міжнародного
викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, терті особи служба у справах
неповнолітніх та дітей Тернопільської
міської ради, служба у справах дітей
Рогатинської державної адміністрації,
Головне управління юстиції у
Тернопільській області про повернення
дитини на постійне місце проживання
відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан