У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 15 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний
нотаріус Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання заповіту частково недійсним,

в с т а н о в и в:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про визнання заповіту
його батька ОСОБА_6, вчиненого
22 серпня 2008 року у нотаріальній формі
на ім'я ОСОБА_3 недійсним у Ѕ частині у
зв'язку з тим, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Також просив
визнати заповіт частково недійсним з
тих підстав, що ОСОБА_6 розпорядився не
тільки своєю частиною майна, а й
належною його дружині ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 14 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 15 січня
2014 року рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 14
листопада 2013 року у частині відмови в
задоволенні вимог про визнання
заповіту недійсним з підстав,
передбачених ст. 225 ЦК України
скасовано, ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову на
підставі вимог ч. 3 ст. 203, ст. 1257 ЦК
України.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове
рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанцій,
відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно,
всебічно досліджено і оцінено
обставини у справі, надані сторонами
докази, правильно визначено юридичну
природу спірних правовідносин та
закон, який їх регулює.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив
у позові відповідно до вимог ч. 3 ст. 203,
ст. 1257 ЦК України, оскільки належних
доказів на підтвердження того, що
волевиявлення заповідача під час
складання заповіту не було вільним не
надано.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків суду вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання заповіту
частково недійсним.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік