Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"17" жовтня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Литвиненко Н. В., при секретарі
Ксєломєнос О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відкритого
акціонерного товариства «Ерсте Банк»,
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» про визнання недійсними
кредитного договору і договору
іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року позивачі звернулися до
суду із позовом до ВАТ «Ерсте Банк» про
визнання кредитного договору №
014/5654/3/23661 від 26.09.2008р., укладеного між
відповідачем та ОСОБА_1, та договору
іпотеки № 0145654/3/23661 від 26.09.2008р.,
укладеного між відповідачем та ОСОБА_2,
недійсними. В обґрунтування позову
зазначили, що 26.09.2008 року між
відповідачем та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір про надання кредиту
у розмірі 28 000,00 доларів США на строк до
25.09.2015р. зі сплатою 14%. Згідно додатку до
повідомлення про умови надання кредиту
абсолютне значення подорожчання
кредиту складатиме 16 056,03 грн. Надалі
26.06.2009р. між сторонами було укладено
Додаткову угоду № 1 до кредитного
договору за якою абсолютне значення
подорожчання кредиту вказано - 17 224,80
грн. Забезпеченням кредитного договору
є житловий будинок АДРЕСА_1, а
поручителем ОСОБА_2 При укладені
кредитного договору позивачі
керувалися тим, що за час користування
кредитом реальна вартість кредитних
коштів для них буде складати 17 224,80 грн.,
але відповідач, на думку позивачів,
ввів їх в оману, тепер вимагає сплати
значно більших сум, ніж було
передбачено договором, і під впливом
цих дій вони уклали оспорюванні
договори. Вказали, що не укладали би
договорів, якби відповідач вказав їм
реальну вартість кредитних коштів, яку
потрібно буде сплатити. Посилаючись на
статті 203, 215, 230 ЦК України, статті 11, 18, 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», зазначили, що вказівка
банком на значно нижче абсолютне
подорожчання кредиту, ніж воно є
насправді, є оманою
споживача-позичальника стосовно
реальної ціни його фінансової послуги,
щоб спонукати укласти договір на
невигідних для споживача умовах. І такі
дії відповідача призвели до істотного
дисбалансу майнового інтересу
споживача ОСОБА_1 порівняно із
майновими інтересами банку, який
вимагає сплатити йому вартість послуги
у десятки разів більше, ніж було
доведено до відома споживача на етапі
укладення кредитного договору. На
підставі вказаного просили
задовольнити їх позовні вимоги та
визнати недійними укладений кредитний
договір та договір іпотеки.

У серпні 2014 року позивачі змінили
позовні вимоги, зазначили в якості
співвідповідача ПАТ «Фідобанк», який є
правонаступником ВАТ «Ерсте Банк»,
просили визнати недійсним кредитний
договір, укладений між ВАТ «Ерсте
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Фідобанк» та ОСОБА_1 та визнати
недійсним договір іпотеки, укладений
між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник підтримали позовні
вимоги у повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не
з'явився, надав суду заяву, в якій
позовні вимоги підтримав та просив
розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача ПАТ
«ФІДОБАНК» у судове засідання не
з'явився, забезпечити його явку
відповідач можливості не має, оскільки
територіально знаходиться у м. Донецьк.

У цьому випадку суд вважає доцільним
ухвалити заочне рішення, оскільки
відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі
неявки у судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення.

Суд, дослідивши матеріали справи,
подані сторонами докази, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 26 вересня 2008 року між
ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № 014/5654/3/23661,
за умовами якого позичальнику був
наданий кредит у розмірі 28000,00 доларів
США, зі строком користування кредитним
коштами до 25.09.2015р. зі сплатою 14,00
відсотків річних (пункту 1.1 договору).

У рахунок забезпечення виконання
кредитного договору 26.09.2008 року між ВАТ
«Ерсте Банк» та ОСОБА_2 був укладений
договір іпотеки, предметом якого був
житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма
надвірним побудовами та спорудами в
цілому.

Додатком №1 до кредитного договору є
повідомлення позичальника-фізичної
особи про умови надання споживчого
кредиту, в якому визначені існуючі
умови кредитування фізичних осіб.

Також між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк»
був підписаний і оформлений розрахунок
орієнтованої сукупної вартості
споживчого кредиту та реальної
процентної ставки (графік платежів за
кредитним договором), який є
невід'ємною частиною і додатком до
повідомлення позичальника-фізичної
особи про умови надання споживчого
кредиту.

Пізніше 26.06.2009 року між сторонами були
оформлені та підписані додаткова угода
№1 до вказаного кредитного договору,
додаток №1 до повідомлення
позичальника-фізичної особи про умови
надання споживчого кредиту та додаток
№1 до додаткової угоди №1 від 26.06.2009р. до
кредитного договору, за положеннями
яких було збільшено строк користування
кредитними коштами до 25.09.2016 року та
викладено в новій редакції графік
погашення/повернення кредиту.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину
відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

В якості підстави недійсності
кредитного договору позивачами
зазначено положення ст. 230 ЦК України та
вчинення по відношенню до них обману
щодо реальної вартості кредитних
коштів, яку потрібно буде сплатити, та
не доведення до їх відома на етапі
укладення кредитного договору
реальної вартості кредитних коштів.

Надаючи оцінку вказаним доводам
позивачів, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229
цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону
правочин може бути визнаний таким, що
вчинений під впливом обману, у випадку
навмисного цілеспрямованого введення
іншої сторони в оману стосовно фактів,
які впливають на укладення правочину.
Ознакою обману є умисел. Установлення у
недобросовісної сторони умислу ввести
в оману другу сторону, щоб спонукати її
до укладення правочину, є обов'язковою
умовою кваліфікації недійсності
правочину за ст. 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення (п.
20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними").

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно матеріалів справи позивачем
ОСОБА_1 було добровільно підписано
кредитний договір та отримано в
тимчасове строкове користування
кредитні кошті в сумі 28 000,00 доларів США,
підписано та оформлено додаток №1 до
кредитного договору і графік платежів
за кредитним договором. Пунктом 1.3
кредитного договору передбачено, що
повернення кредиту та сплата відсотків
здійснюється позичальником щомісячно
відповідно до Графіку платежів,
наведеного в Додатку №1 до цього
договору. При цьому встановлено, що
розмір періодичних платежів за
відсотками, зазначений в Графіку
платежів, є зміною величиною. Сума
фактичних нарахувань за відсотками
залежить від кількості днів фактичного
користування кредитом та сум залишку
заборгованості за кредитом,
нарахування відсотків, дати фактичного
погашення поточної заборгованості за
кредитом, корегувань відсоткової
ставки та облікової політики
кредитора.

У додатку №1 до кредитного договору
передбачено, що у разі надання кредиту
в іноземній валюті валютні ризики під
час виконання зобов'язань за кредитним
договором несе позичальник.

У підписаному обома сторонами Графіку
платежів, який є невід'ємною частиною
кредитного договору, детально
розписано в табличному варіанті всі
істотні умови, необхідні для укладання
та належного виконання кредитного
договору, зокрема графіком платежів
визначено сума та валюта кредиту,
термін користування кредитом,
номінальна процентна ставка, гранична
дата платежу (колонка №1), сукупний
щомісячний розмір платежу (колонка №2),
окремо щомісячний розмір платежу за
тілом кредиту (колонка №3), окремо
щомісячний розмір відсотків за
кредитом (колонка №4).

Всі вище наведені в договорі та
додатках до нього умови є такими, що
дозволяють позичальнику до та під час
їх підписання оцінити і підрахувати
реальну вартість кредитних коштів, які
потрібно буде сплатити позичальнику
після підписання кредитного договору.

Сукупність вказаних даних в графіку
платежів за кредитним договором в
повній мірі відображають для позивачів
як реальну вартість кредитних коштів
так і абсолютне значення подорожчання
кредиту, що передбачено п.п. б). пункту 3.3
Постанови Правління НБУ «Про
затвердження правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту» від 10.05.2007р., та дозволяли
позивачам під час підписання
оскаржуваних договорів оцінити для
себе всі свої фінансові можливості та
валютні ризики для належного та
своєчасного виконання зобов'язань за
кредитним договором.

На думку суду відповідачем була надана
вичерпна та достовірна інформація для
позивачів про умови кредитування,
відсотки, строки виконання грошового
обов'язку за існуючим кредитним
договором.

Таким чином, в діях відповідача
відсутнє навмисне цілеспрямоване
введення іншої сторони - позивачів в
оману стосовно фактів, які впливають на
укладення правочину.

Із аналізу дослідженого судом графіку
платежів за кредитним договором не
вбачається наявності в діях
відповідача умислу введення в оману
позивачів щодо обставин, які
відповідно до абз.2 частини 1 ст. 229 ЦК
України мають істотне значення, та
відсутність або замовчування яких
об'єктивно могли б вплинути на
визначення природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням.

Відповідач не приховував та не
замовчував перед позивачами дійсний
обсяг їх обов'язків за кредитним
договором та загальний розмір
щомісячних платежів, внаслідок чого
позивачі в достатньому обсязі були
освідомленні про дійсну вартість
кредитних ресурсів за договором.

Також Апеляційним судом Донецької
області під час вирішення справи за
зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ПАТ «Ерсте Банк» про захист прав
споживачів та визнання кредитного
договору недійсним своїм рішенням від
29.05.2013р. встановив, що, укладаючи
кредитний договір, сторони дійшли
згоди з усіх істотних умов, на яких він
укладався, а відтак з власної
ініціативи на момент отримання коштів
позивач визначив для себе правила
подальшої поведінки, в тому числі і
щодо розміру відсотків за користування
кредитними коштами та встановлення
бази для нарахування процентів, що не
суперечить вимогам цивільного
законодавства України, і не порушує
прав та майнових інтересів позивача.

Вся необхідна інформація про умови
отримання кредиту, тип відсоткової
ставки, валютні ризики, процедура
виконання договору, різниця між
разовим кредитом та не відновлюваною
кредитною лінією, варіанти повернення
кредиту, включаючи кількість платежів,
їх частоту та обсяги, встановлено
різницю між простим методом погашення
та ануїтетним, тощо, які передують
укладення договору була надана
позичальнику в письмовій формі до
підписання кредитного договору, про що
свідчить повідомлення позичальника -
фізичної особи про умови надання
споживчого кредиту, яке є додатком №1
до Кредитного договору. Про
ознайомлення з інформацією відносно
умов кредитування ОСОБА_1 власноручно
підписався.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. З урахування цього
наведені вище факти мають преюдиційну
силу та не підлягають повторному
доведенню і мають бути враховані судом.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивачами не було
доведено належними доказами
навмисного цілеспрямованого введення
їх в оману відповідачем стосовно
обставин та фактів, які б могли
вплинути на укладення оскаржуваних
правочинів.

Відносно заявлених позивачем порушень
положень Закону України «Про захист
прав споживачів», які на його домку
були допущені під час укладання
оскаржуваних договорів, суд вважає
зазначити наступне.

Оскаржуваний кредитний договір та
договір іпотеки були укладено в 2008
році, тому до спірних договорів мала
бути застосована редакція Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яка була чинна на той час, тобто в
редакції від 01.12.2005 року.

Згідно ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» (в редакції закону від
01.12.2005р.) договір про надання споживчого
кредиту укладається між кредитодавцем
та споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Відповідно до пункту д) частини 2 статті
11 Закону України «Про захист прав
споживачів» (в редакції закону від
01.12.2005р.) перед укладенням договору про
надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі, зокрема,
про орієнтовну сукупну вартість
кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо). Натомість
позивачами в позові робиться посилання
на редакцію закону, яка почала діяти
лише з 16.10.2011р., та має інший зміст цього
пункту.

Разом з тим, із підписаного обома
сторонами повідомлення позичальника -
фізичної особи про умови надання
споживчого кредиту, яке є Додатком до
№1 до кредитного договору, та
розрахунку орієнтованої сукупної
вартості споживчого кредиту та
реальної процентної ставки (графік
платежів за кредитним договором)
вбачається, що позивачу перед
укладенням кредитного договору, а
також безпосередньо під час його
підписання була надана вся передбачена
законом інформація, в тому числі і про
орієнтовну сукупну вартість кредиту та
вартість послуги з оформлення договору
про надання кредиту.

Також в кредитному договорі було
дотримано вимоги пункту 2 частини 4 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» (в редакції закону від
01.12.2005р.) щодо обов'язкового зазначення
в договорі детального розпису
загальної вартості кредиту для
споживача, що в даному випадку було
зроблено в Додакту №1 до кредитного
договору та графіку платежів.

З урахуванням цього відсутні підстави
вважати, що відповідачем були порушені
вимоги статті 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» (в редакції
закону від 01.12.2005р.).

Крім того, в справі відсутні
переконливі докази, які б свідчили про
вчинення відповідачем по відношенню до
позивачів нечесної підприємницької
практики, зокрема не знайшли свого
підтвердження введення позивачів в
оману або здійснення відповідачем
агресивних дій, що заборонено пунктом 2
ч. 1 ст.19 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Під час пропонування продукції
(надання кредиту) позивачам у чіткій та
зрозумілий спосіб була надана повна та
достовірна інформація, необхідна для
здійснення свідомого вибору.

Позивачем не доведено та судом не
встановлено в існуючих умовах
кредитного договору істотного
дисбалансу майнового інтересу
споживача ОСОБА_1 порівняно із
майновими інтересами банку, також не
встановлено вимог банку сплатити йому
вартість послуг у десятки разів більше,
ніж було доведено до відома споживача
на етапі укладення кредитного
договору, як про це заявлялось
позивачем.

Згідно ч. 6 ст. 3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є
свобода договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. У договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів (ст. 627 ЦК
України).

У ст. 204 ЦК України проголошується
презумпція правомірності правочину.

Враховуючи наведені положення
законодавства та встановлені судом
обставини справи, відсутні законні
підстави для визнання оскаржуваних
правочинів недійсними.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь
які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги та
заперечення сторін, та інших обставин
справи, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 4 статті 88 ЦПК
України у разі залишення позову без
задоволення, закриття провадження у
справі або залишення без розгляду
позову позивача, звільненого від
оплати судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

При залучені в якості правонаступника
ПАТ «ФІДОБАНК» суд виходить з того, що
згідно наданих правовстановлюючих
документів 05 червня 2013 року
найменування банку ПАТ «Ерсте Банк»
було змінено на ПАТ «ФІДОКОМБАНК», а з
30.10.2013р. повним правонаступником прав
та обов'язків ПАТ «ФІДОКОМБАНК» стало
ПАТ «ФІДОБАНК».

Згідно з п.1.1. Статуту ПАТ «ФІДОБАНК»
від 30.12.2013р. на підставі рішення
загальних зборів акціонерів був
затверджений передавальний акт, за
яким банку було передано усе майно,
права та обов'язки ПАТ «ФІДОКОМБАНК»,
який у свою чергу був правонаступником
Акціонерного комерційного банку
«Престиж», ВАТ «Ерсте Банк» та ПАТ
«Ерсте Банк». Внаслідок цього ПАТ
«ФІДОБАНК» є правонаступником ВАТ
«Ерсте Банк», ПАТ «Ерсте Банк» та ПАТ
«ФІДОКОМБАНК».

Враховуючи викладене, оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, керуючись
ст.ст. 3, 203, 204, 215, 229, 230, 627 ЦК України,
ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист
прав споживачів», ст.ст.10, 60, 88, 209, 212,
214-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
«Ерсте Банк», Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» про визнання
недійсними кредитного договору і
договору іпотеки - відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом,
який його прийняв, за письмовою заявою
відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути
подана відповідачем протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя Донецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:
Н. В. Литвиненко