справа № 2/489/2392/14
Рішення

Іменем України

05 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1

представників відповідача
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором позики

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5
борг за договором позики в розмірі 85000,00
грн. та 10002,00 грн. трьох процентів
річних.

У обґрунтування вимог вказала, що 02.09.2009
з відповідачем уклала нотаріально
посвідчений договір позики на умовах
якого строком до 02.09.2010 надала ОСОБА_5
позику в сумі 10000,00 дол. США, що
еквівалентно 85000,00 грн. У встановлений
договором строк відповідач борг не
повернула, вона зобов'язана сплатити
три проценти річних за час прострочки
виконання грошових зобов'язань.

Одночасно позивач просила поновити
строк позовної давності, посилаючись
на неодноразове перебування на
стаціонарному лікуванні та тривале
проходження реабілітації.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала та
просила задовольнити.

Представники відповідача у
задоволенні позову просили відмовити з
підстав пропуску позивачем строку
позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і оцінивши
зібрані в ній докази, вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.09.2009 сторони
уклали нотаріально посвідчений
договір позики, відповідно до якого
ОСОБА_4 надала ОСОБА_5 в борг кошти в
сумі 10000,00 дол. США, що на день передачі
грошей еквівалентно 85000,00 грн. У свою
чергу, позичальник зобов'язалася
повернути позику до 02.09.2010.

Із змісту позову та пояснень
представника позивача встановлено, що
у встановлений договором строк
відповідач кошти не повернула та
уникає зустрічі з позивачем.

Представники відповідача заперечуючи
проти позову вказували на відсутність
заборгованості у відповідача. При
цьому, належних і допустимих доказів у
розумінні статті 1051 ЦК України, на
вимоги якої вказувала представник
позивача, суду не надали. Одночасно,
просили застосувати до спірних
правовідносин строк позовної давності,
а посилання позивача на хворобу і
лікування вважати безпідставним, так
як трирічний строк позовної давності
був достатнім для того щоб ОСОБА_4
звернулася до суду.

Згідно частини першої статті 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

За положеннями статті 1047 ЦК України
договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

За правилами статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти в такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, в
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 наведеного
Кодексу встановлено, що якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

За положеннями статей 10 і 60 ЦПК
України на сторони покладається
обов'язок за допомогою належних і
допустимих доказів довести правову і
фактичну підставу своїх вимог та
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, заперечення представником
позивача факту повернення
відповідачем коштів, а представниками
ОСОБА_5 не надано належних і допустимих
доказів на відсутність
заборгованості за договором або її
часткового погашення, суд вважає позов
в частині розміру боргу та трьох
відсотків річних, сплата яких
передбачена частиною другою статтею 625
ЦК України, обгрунтованим.

У пункті 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки (
стаття 257 ЦК України), перебіг якої
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила ( частина перша
статті 261 ЦК України).

Згідно частини четвертої статті 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено сторонами у
спорі, є підставою для відмови у позові.

У підтвердження поважності причини
пропуску позовної давності позивач
надала суду виписки із історії хвороби
про те, що з 28.04.2010 по 12.05.2010 в
неврологічному відділенні міської
лікарні № 1 м.Миколаєва; з 14.09.2011 по
24.09.2011 в п'ятій міській поліклініці
м.Миколаєва; з 15.11.2010 по 19.11.2010
знаходилася на лікуванні в Південному
медичному центрі; з 09.10.2012 по 23.10.2012 в
неврологічному відділенні міської
лікарні № 1 м.Миколаєва; з 22.06.2012 по
06.07.2012 в Обласній офтальмологічній
лікарні; з 19.01.2013 по 05.02.2013 в
неврологічному відділенні міської
лікарні № 1 м.Миколаєва.

Заперечуючи проти поновлення позовної
давності, представник відповідача
ОСОБА_2 посилався на те, що період
лікування позивача є незначним, а
вказані у медичних документах діагнози
такими, що до зволяли їй позивачу
вчасно звернутися до суду, в т.ч. і через
представника. У письмових запереченнях
також зазначив, з дати останнього
обстеження позивача в лікувальному
закладі і до закінчення трирічного
строку позовної давності минуло
близько семи місяців, а тому підстави
для його поновлення відсутні.

Оцінюючи наявні в справі докази, суд
погоджується із доводами представника
відповідача та вважає, що позивач мала
достатньо часу для звернення до суду
за захистом свого права, в т.ч. і через
представника, а відтак підстави для
визнання поважною причиною пропуску
позовної давності відсутні.

За такого, позов задоволенню не
підлягає з підстав пропуску позивачем
трирічного строку позовної давності.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 62, 88, 212 - 214
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 07.11.2014.