Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №281/1362/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.В., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання
Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Лугинського районного суду
Житомирської області від 10 жовтня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся із позовом, в якому просив
винести рішення про стягнення з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
на загальну суму 12 672,87 грн та судові
витрати. В обґрунтування позову
зазначив, що 30.10.2007 року між позивачем
та відповідачем було укладено
картково-кредитний договір, за яким він
отримав кредит у розмірі 2 500,00 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку, за умови
щомісячного часткового погашення,
сплати відсотків за користування
кредитом. Однак, відповідач умови
даного договору не виконує, своєчасно
кошти не повертає, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість.

Рішенням Лугинського районного суду
Житомирської області від 10 жовтня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за
кредитним договором в розмірі 11 831,31
грн та 243,60 грн судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій
він посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та винести нове про відмову у
задоволенні позовних вимог у зв'язку із
пропуском строку позовної давності.
Зокрема, зазначив, що суд безпідставно
не взяв до уваги, що кредит складається
не з цілої суми, а окремих частин, що
могли отримуватись протягом дії
кредитної угоди, а зобов'язання
виникало по кожному платежу після його
отримання та спливу встановленого
строку, а по окремим платежам чинним
законодавством встановлена ще й
спеціальна позовна давність.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково із
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Статтею 526 ЦК
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що 30.10.2007 року між
ЗАТ «Приватбанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1
укладено договір №б/н, відповідно до
умов якого, відповідач отримав кредит у
розмірі 2 500,00 грн, зі сплатою 22,8
відсотків річних за користування
кредитом. Договір складається із заяви
позичальника, Умов та Правил надання
банківських послуг (а.с. 9-15).

У зв'язку з тим, що відповідач не
здійснював платежі по кредиту станом
на 30.04.2014 року виникла заборгованість
на загальну суму 12 672,87 грн, яка
складається з 4 874,47 грн -
заборгованість за кредитом, 4 217,02 грн -
заборгованість за відсотками, 2 739,81
грн - заборгованість по комісії за
користування кредитом, 250,00 грн - штраф
(фіксована частина) та 591,56 грн штраф
(процентна складова). Оскільки
відповідач заборгованість не погашає,
позивач у відповідності до вимог
договору використовуючи своє право,
визнав термін кредиту таким, що настав
і вимагає погашення залишку кредиту,
тому звернувся до суду із позовними
вимогами до відповідача.

Ухвалюючи рішення про задоволення
частково позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивачем у відповідності до вимог
ст. 1054 ЦК України належним чином були
виконані взяті на себе зобов'язання
перед позичальником за кредитним
договором.

У той же час, в порушення умов цього
договору, позичальник припинив
сплачувати кредит та проценти за його
користування, внаслідок чого виникла
заборгованість, що підтверджується
розрахунками, наданими позивачем в
обґрунтування своїх вимог.

Є безпідставними доводи апелянта про
те, що Банк порушив строк позовної
давності щодо стягнення
заборгованості за кредитом, відсотків
та комісії за користування кредитом,
враховуючи наступне.

Статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину,
тобто правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. 57-60 ЦПК України.

Факт укладення кредитного договору від
30.04.2007 року та отримання кредитної
картки ОСОБА_1 не заперечується.
Відповідно до вимог п. 3.13., 9.12., 3.1.3. та 5.4.
Умов та правил надання банківських
послуг у випадку, якщо по закінченню
строку, клієнт (позичальник) не
повідомить Банк про відмову від
продовження строку вкладу (закриття
вкладу), останній автоматично
вважається продовженим на такий саме
строк; строк погашення кредиту у
повному обсязі, не пізніше останнього
дня місяця, вказаного на платіжній
картці. Термін дії картки, виданої
ОСОБА_1 встановлений банком до вересня
2012 року. Банк має право змінити номер
рахунку без додаткових угод. Згідно п.
6.4. вищевказаних Умов, в разі незгоди з
умовами або правилами надання послуг
Банком клієнт (позичальник) має надати
Банку письмову заяву про розірвання
договору та оплатити заборгованість за
кредитом в тому числі і за 30 днів після
його розірвання. Оскільки у
встановленому умовами кредитного
договору порядку, ОСОБА_1 договір не
припиняв, останній відповідно до п. 3.13.,
6.4., 9.12., 3.1.3. є продовженим до кінця дії
картки. Окремі положення кредитного
договору відповідач не оскаржував.

Крім того, відповідачем не
заперечується факт отримання ним нової
картки по кредитному договору від
30.10.2007 року у зв'язку з втратою та
користування нею до квітня 2011 року.
Строк дії нової картки встановлено
також до вересня 2012 року.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку дії
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору, не
припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625
ЦК України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином, відповідно до вимог ст.ст. 526, 599
ЦК України.

Суд першої інстанції вищевказаних
вимог не врахував та дійшов
помилкового висновку про задоволення
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором (без врахування суми штрафів)
в повному обсязі станом на 30.04.2014 року,
тобто поза межами дії картки, виданої
на ім'я відповідача. Як встановлено
судом та не заперечувалось сторонами в
судовому засіданні після вересня 2012
року ОСОБА_1 нової картки не отримував
та останній платіж ним здійснено у
квітні 2011 року. Згідно наданого
розрахунку заборгованість за
кредитним договором відповідача
станом на 30.09.2012 року (термін дії картки)
становить 8 193,91 грн та складається із
заборгованості за тілом кредиту в сумі
4 874,47 грн, заборгованості за
відсотками - 1 670,81 грн та комісії - 1
648,63 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
кредитор має право на одержання
заборгованості за кредитом, процентів
від суми кредиту, інших визначених
договором виплат лише протягом строку
дії кредитного договору, а після його
закінчення, у разі прострочення
виконання грошового зобов'язання, Банк
не позбавлений права на отримання сум,
передбачених ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором
підлягає зміні, а саме зменшенню з 11
831,31 грн до 8 193,91 грн. В решті рішення
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309,
313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Лугинського районного
суду Житомирської області від 10 жовтня
2014 року змінити, зменшивши суму
заборгованості з 11 831,31 грн до 8 193,91 грн.

В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:
Судді: