АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7615/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Тетеревятников А. П. Доповідач -
Болтунова Л.М.Категорія 59
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Болтунової Л.М

суддів
-Тамакулової В.О., Макарова М.О.

при секретарі
- Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Томаківського
районного суду Дніпропетровської
області від 04 липня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Томаківського
районного суду Дніпропетровської
області від 04 липня 2014 року позов
задоволено частково. З ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальні
збитки в сумі 6 938 грн. та моральна шкода
- 6938 грн. В іншій частині відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із таким рішенням
суду, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, оскільки судом були
допущені порушення норм
процесуального та матеріального права,
і його висновки не відповідають
обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Під час ухвалення рішення, суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Зазначене судове рішення не відповідає
вказаним вимогам закону.

22 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом, і з урахуванням його
уточнення, просив стягнути з ОСОБА_2
матеріальні збитки, які він поніс у
зв*язку з ремонтом автомобіля
внаслідок неякісного пального, в
розмірі 6738 грн., вартість придбаного
бензину 05 березня та 10 березня 2014 року,
марки А-92 в сумі 200 грн. , а також
моральну шкоду, яку він оцінює в
розмірі 15 000 грн. ( а.с.44)

Задовольняючи позовні вимоги в
повному обсязі про стягнення
матеріальної шкоди і частково
моральної, суд першої інстанції
виходив з положень Закону України « Про
захист прав споживачів», а також вимог
ст.ст.1166, 1167 ЦК України, зазначивши, що
обов*язок доказування по справі
покладається на відповідача, вина
якого у наданні неякісного товару,
внаслідок чого позивач зазнав збитків,
доказана, а також відповідач не виконав
обов*язок, покладений на нього ст.17
Закону України «Про захист прав
споживачів», не організував проведення
експертизи продукції, і клопотань
таких у суді не заявляв. ( а.с. 56)

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитися, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
зроблені при неповному з'ясуванні
судом обставин, що мають значення для
справи, що відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст. 309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Як вбачається з матеріалів
справи, 05 березня 2014 року ОСОБА_3, на
належному йому автомобілі ВАЗ-2107
держномер НОМЕР_2, у період з 12-13 годин,
заправився пальним, марки А-92, на
загальну вартість 100 грн., на
автозаправній станції, яка належить
фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 та
розташована в АДРЕСА_1. Згідно
ксерокопії квитанції позивач придбав
пальне Вказані обставини сторони не
заперечували.

Використовуючи автомобіль у
особистих цілях, позивач звернув увагу
на перебої у роботі двигуна. Повторно, 10
березня 2014 року він заправився на
вказаній заправці бензином А-92 на 100
грн., однак квитанцію йому не дали.

11 березня 2014 року він свій
автомобіль завести не зміг. З 11 березня
2014 року по 21 березня 2014 року він
знаходився на стаціонарному лікуванні.
В цей же період, 19 березня 2014 року,
позивач звернувся та станцію
технічного обслуговування
«ІНФОРМАЦІЯ_1» до ФОП ОСОБА_4, яка
розташована в АДРЕСА_2.

З наданої довідки ФОП ОСОБА_4
видно, що 19.03.2014 року до нього звернувся
ОСОБА_3 з проханням відремонтувати його
автомобіль ВАЗ-2107 д/номер НОМЕР_2. Ним
була проведена діагностика автомобіля
та виявлені пошкодження, зокрема
встановлено, що двигун потребує
капітального ремонту. ( а.с.10)

Згідно акту виконаних робіт № 1
від 23.03.2014 року ФОП ОСОБА_4 його вартість
склала 6738 грн. ( а.с.11)

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст.
60 ЦПК України обставини справи, які
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування; кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції безпідставно послався на те,
що відповідачем не було доведено, що
пальне, яким заправлявся позивач було
дійсно якісним і між цим відсутній
причинний зв*язок з поломкою двигуна.
При цьому, крім переліку статей Закону
України «Про захист прав споживачів»,
який тлумачиться судом не в повній мірі
вірно, не було з боку позивача надано
належних і допустимих доказів на
підтвердження неякісного товару, а
саме пального і, в зв*язку з цим ремонт
двигуна.

Помилковим є висновок суду
стосовно обов*язку відповідача
організувати за свій рахунок
проведення експертизи для
встановлення причини утворення
вказаного недоліку товару, тоді як сам
позивач цього питання у судових
інстанціях не ставив, а тому колегія
суддів вважає, що у районного суду не
було правових підстав для задоволення
позову.

Щодо стягнення з відповідача
моральної шкоди в сумі 6938 грн., то і в
цій частині рішення суду не
відповідає вимогам ст.213 ЦПК України з
огляду на наступне.

Стягуючи суму моральної шкоди,
суд першої інстанції послався на
довідку КЗ «Томаківська центральна
районна лікарня» Дніпропетровської
області, де з 11.03. по 21.03.2014 року
знаходився на стаціонарному лікуванні
позивач, вказавши, що у нього
погіршився стан здоров*я, яке
обумовлено існуванням зазначених
обставин, зокрема відповідач, своїм
вчинком поставив його в дуже скрутне
фізичне, матеріальне та моральне
становище. ( а.с.57)

Між тим, колегія суддів не може
прийняти до уваги ці доводи, оскільки,
як видно з даної довідки, ОСОБА_3 дійсно
знаходився на стаціонарному лікуванні
з діагнозом - (мовою оригінала) -
заболевание восходящего отдела
толстой кишки Т 4 Nо стадия 3, група 3 А,
состояние после операции- ( 24.11.2010г.)
правостороння гемиколєктомия, с
указанием сопутствующих диагнозов,
однак доказів, що дане захворювання є
причинним зв*язком, пов*язаним з
подіями 05 березня та 10 березня 2014 року,
позивачем суду надано не було. ( а.с.16)

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
не може залишатися в силі, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 в повному обсязі. А отже
апеляційна скарга задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК
України , колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Томаківського районного
суду Дніпропетровської області від 04
липня 2014 року скасувати і в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий
Л.М. Болтунова

Судді:
М.О. Макаров

В.О. Тамакулова