Провадження №2/761/5396/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

29 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Беширові
О.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про стягнення боргу за
договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
між сторонами був укладений договір
позики від 04.04.2007 року, згідно якого
позивач передав відповідачу кошти в
сумі 166650 грн, що було еквівалентно по
курсу НБУ станом на день укладання
договору 33000 доларів США. Оскільки
відповідач не повернув кошти, отримані
за договором, 09.07.2007 року приватним
нотаріусом був вчинений виконавчий
напис, яким було звернуто стягнення на
грошові кошти в сумі 170745, 44 грн, з них
борг в сумі 166650 грн., пеня в сумі 4095 грн.
Постановою державного виконавця від
23.07.2007 року відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
напису нотаріуса. На день подачі
позовної заяви до суду відповідач борг
не повернув.

В зв'язку з чим позивач просить, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог (а.с. 17), стягнути з
відповідача 906980 грн., з них 266947,92 грн -
сума боргу за курсом НБУ, зменшена на
суму боргу в гривнях, що зазначена у
виконавчому написі нотаріуса, 545733,48
грн. -пеня, 94298,64 грн. - 3 % річних.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав, просив їх
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлявся належним чином, а
тому суд вважає за можливе розглядати
справу у відсутності відповідача,
ухваливши за згодою позивача,
відповідно до ст..ст. 224-226 ЦПК України,
заочне рішення.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши докази, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що 04.04.2007 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 був укладений договір позики,
згідно якого ОСОБА_2 отримав в борг
кошти в сумі 166650 грн, що за курсом НБУ
станом на день укладання договору
складало 33000 доларів США. Договір був
укладений строком до 15.05.2007 року.

Однак, у визначений договором строк
відповідач ОСОБА_2 кошти, отримані за
договором позики, не повернув.

09.07.2007 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 був вчинений виконавчий
напис про звернення стягнення на
грошові кошти в сумі 170745 грн, з яких 166650
грн. - основний борг та 4095,44 грн - пеня.

На підставі виконавчого напису
нотаріуса, постановою державного
виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м.
Києві від 23.07.2007 року було відкрито
виконавче провадження.

В судовому засіданні позивач
повідомив, що на день подачі позову
відповідач грошові кошти не повернув.

Як вбачається із позовних вимог,
позивач просить стягнути з відповідача
суму 906980,04 грн, з яких 266947,92 грн. - сума
боргу за курсом НБУ, зменшена на суму
боргу в гривнях, що зазначена у
виконавчому написі нотаріуса.

Тобто, позивач дану суму обрахував
наступним чином: сума боргу за
договором складає 33000 доларів США, що в
перерахунку на гривню по курсу НБУ
станом на день подачі позову становить
433597,92 грн. Оскільки за виконавчим
написом нотаріуса звернуто стягнення
на основну суму боргу в розмірі 166650 грн,
позивач вважає, що з відповідача
необхідно стягнуту основну суму боргу
в розмірі 266947,92 грн. (433597,92 грн. - 166650
грн.).

Проте, суд вважає такі доводи
позивача необґрунтованими з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України
передбачено, що договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавець є юридична особа, -
незалежно від суми.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК
України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.. 533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти
на день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Таким чином, після передачі предмета
позики позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів, яка зазначена в
договорі.

Із досліджуваного в судовому
засіданні договору позики вбачається,
що у договорі позики, який укладений
між сторонами по справі, чітко
визначено суму позики у гривневому
еквіваленті, яка становить 166650 грн, а
отже, враховуючи вищевказані вимоги
цивільного законодавства відповідач
зобов'язаний повернути позику в
розмірі 170745,44 грн, з яких сума основного
боргу - 166650 грн, пеня - 4095,44 грн.

Слід зазначити, що у разі порушення
строків виконання зобов'язань з боку
відповідача, позивач не позбавлений
права у відповідності до ст.. 625 ЦК
України звернутися до суду з позовом
про стягнення з боржника суми 3 % річних
та інфляційних збитків від загальної
суми боргу 170745,44 грн, яка зазначена у
виконавчому написі нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що суд вважає вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основного боргу в розмірі 266947.92
грн. необґрунтованими, підстав для
стягнення 3 % річних та пені від суми
433597,92 грн. суд не вбачає, оскільки
стягнення 3 % річних та нарахованої суми
пені є похідними від основної суми
боргу.

Суд, оцінюючи зібрані по справі
докази в їх сукупності, приходить до
висновку, що позивачем не надано жодних
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, позовні вимоги є
такими, що не ґрунтуються на вимогах
закону, а тому не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст..ст. 15, 16, 533, 625, 1046, 1047, 1049
ЦК України, ст..ст. 3, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 212,
213, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики
залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили
на загальних підставах, визначених ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя