29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
поданою представником - Тимчуком
Олександром Петровичем, на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду
м. Дніпропетровська від 18 червня 2013
року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 червня
в с т а н о в и л а:
У липні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ
«Укрсоцбанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що відповідно до умов
кредитного договору від 31 серпня 2006
року ОСОБА_4 отримала кредитні кошти у
розмірі 40 000 дол. США. На забезпечення
виконання умов кредитного договору
банк уклав із ОСОБА_5 договір поруки. У
результаті порушення умов кредитного
договору за ОСОБА_4 утворилася
заборгованість. На письмові вимоги
позичальник і поручитель не реагували.
Враховуючи викладене, позивач просив
стягнути солідарно з відповідачів
кредитну заборгованість станом на 20
листопада 2011 року у розмірі 780 719 грн 16
Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 червня 2013 року позовні вимоги ПАТ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 55 047,34
дол. США, що еквівалентно 439 828 грн 25 коп.,
яка скаладається із: простроченої
заборгованості по кредиту в розмірі 34
662,58 дол. США, простроченої
заборгованості за відсотками в розмірі
20 384,76 дол. США та судового збору в
розмірі 3 441 грн, всього 443 263 грн 25 коп. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від

21 жовтня 2013 року рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 червня
2013 року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про стягнення пені та
штрафу скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення, яким стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк»
пеню за кредитним зобов'язанням в
розмірі 60 683 грн 73 коп. та штраф у
розмірі 95 916 грн. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 21 жовтня 2013 року в частині
вирішення позовних вимог ПАТ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасовано, справу у цій частині
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Судові рішення в частині вирішення
позовних вимог до

ОСОБА_5 не оскаржувалися, а тому судом
касаційної інстанції не переглядалися
(ст. 335 ЦПК України).

Останнім рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 червня
2014 року рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 червня
2013 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«Укрсоцбанк» -

Тимчук О.П. просить скасувати рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 червня
2013 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 червня
2014 року та ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ПАТ «Укрсоцбанк» та стягуючи із ОСОБА_4
кредитну заборгованість, суд першої
інстанції виходив із невиконання нею
своїх зобов'язань за кредитним
договором та наявності заборгованості,
при цьому відмовив у задоволенні
позовних вимог про стягнення пені та
штрафу, вважаючи це подвійною
відповідальністю та з того, що
нарахування пені у гривнях суперечить
умовам кредитного договору.

Частково скасовуючи рішення районного
суду та задовольняючи позов банку про
стягнення пені та штрафу, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що умовами кредитного договору штраф і
пеня передбачені за різні види
порушень цього договору, а, відтак, їх
нарахування не є подвійною
відповідальністю одного і того ж виду
за одне і те саме порушення договірного
зобов'язання. Крім того, апеляційний
суд послався на те, що банк не пропустив
строк позовної давності, оскільки
кінцевим терміном виконання
кредитного договору є 30 серпня 2021 року.

Суд касаційної інстанції скасовуючи
рішення суду апеляційної інстанції від
21 жовтня 2013 року в частині вирішення
позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до
ОСОБА_4 та направляючи справу у цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, виходив із того,
що судом апеляційної інстанції
належним чином не перевірено
твердження відповідачки про сплив
строку позовної давності відносно
вимог про стягнення кредитної
заборгованості з нарахованими на неї
відсотками, пенею та штрафом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким відмовлено у задоволенні позовних
вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості по тілу
кредиту та відсотках за користування
кредитом, суд апеляційної інстанції в
рішенні від 12 червня 2014 року виходив із
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 31 серпня 2006 року
між сторонами укладено договір про
надання кредитної лінії № 52/119-6.
Відповідно до п. 1.1.1 договору кредиту
надання кредиту здійснювалось
окремими

частинами - траншами, зі сплатою 12,85 %
річних та комісій, в розмірі та в
порядку визначеному договором кредиту,
в межах максимального ліміту
заборгованості до 40 000 дол. США з
кінцевим терміном повернення
заборгованості до 30 серпня 2021 року (а. с.
8-10).

У звʼ?язку із неналежним виконання
ОСОБА_4 взятих на себе зобовʼ?язань
згідно умов кредитного договору,
станом на

20 листопада 2012 року утворилась
заборгованість в розмірі

55 047,34 дол. США, що в гривневому
еквіваленті становить 780 719 грн 61 коп.,
із яких: прострочена заборгованість за
кредитом в розмірі 34 662,58 дол. США,
прострочена заборгованість по
відсотках в розмірі 20 984 дол. США, пеня
за несвоєчасне погашення
заборгованості в розмірі 244 984 грн 22
коп., штраф за невиконання умов
договору в розмірі 95 916 грн (а. с. 5-7).

Графіком платежів, який є складовою
частиною договору, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Із заявою про застосування строку
позовної давності

ОСОБА_4 звернулася 7 червня 2013 року (а. с.
39-41).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст.
264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1

ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13 і відповідно
до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим.

Отже, суд апеляційної інстанції, дійшов
вірного висновку відмовивши в
задоволенні позовних вимог, оскільки
позивачем пропущено строк позовної
давності, про застосування якого
заявлено ОСОБА_4

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 червня 2014 року, тому що
судове рішення законне та
обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
подану представником - Тимчуком
Олександром Петровичем, відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від

12 червня 2014 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Журавель Ю.Г.
Іваненко