Справа № 203/4613/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року

Кіровс
ький районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю :           позивача –
ОСОБА_1,

представника позивача – ОСОБА_2,

представника
позивача – ОСОБА_3,

відповідача – ОСОБА_4

представника третьої особи – ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа -
Управління-службу у справах дітей
Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради про надання
дозволу на виїзд дитини за межі
України, без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4
про надання дозволу на виїзд дитини за
межі України, без згоди батька. (а.с. 2-4)

14 липня 2014 року ухвалою Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська до
участі у розгляді справи в якості
третьої особи було залучено
Управління-служба у справах дітей
Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради. (а.с. 17)

Позивач у позовній заяві з урахуванням
уточнень та представники позивача у
судовому засіданні в обґрунтування
позовних вимог посилались на те, що між
позивачем та відповідачем було
зареєстровано шлюб, від якого
народився син – ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Подружнє життя сторін не склалося, у
зв’язку з чим шлюб між ними було
розірвано рішенням суду від 06.09.2010 року.
Після розірвання шлюбу спільний син
сторін залишився проживати разом з
матір’ю. Відповідач в добровільному
порядку відмовився надавати
матеріальну допомогу на утримання
сина, тому в 2011 році позивач звернулась
до суду з позовною заявою про стягнення
аліментів, за результатом розгляду
якої рішенням суду на користь позивача
на утримання дитини було присуджено
стягнення з відповідача аліментів,
однак відповідач до теперішнього часу
ухиляється від свого обов’язку щодо
утримання малолітньої дитини, у
зв’язку з чим в нього виникла
заборгованість по сплаті аліментів,
яка складає 28 325 грн. 59 коп. З моменту
розлучення сторін, відповідач не
приймає жодної участі у житті дитини,
не піклується про її духовний та
фізичний розвиток, не утримує,
ухиляється від сплати аліментів та
веде аморальний спосіб життя,
внаслідок чого всі складнощі
виховання, матеріального забезпечення
та надання можливості належного
розвитку дитини забезпечує позивач.
Позивач мала намір в серпні 2014 року
виїхати з дитиною за кордон на
відпочинок, тому звернулась до
відповідача з проханням надати
відповідну згоду, однак отримала від
відповідача відмову, якою відповідач
перешкодив їй у вивезенні дитини для
відпочинку за кодон. Окрім цього,
відповідач не має можливості та
бажання забезпечити дитині належні
умови для його відпочинку,
повноцінного фізичного, духовного та
морального розвитку. Не бажаючи й не
маючи можливості робити це самостійно,
відповідач перешкоджає позивачу у
забезпечення духовного розвитку
дитини та забезпеченні йому відпочинку
за кордоном, безпідставно та
необґрунтовано відмовляючи у наданні
дозволу на виїзд дитини за кордон. Крім
того, позивач зазначила, що всі поїздки
відбуватимуться виключно з
туристично-пізнавальною метою та з
метою оздоровлення, що повністю
відповідає інтересам дитини, розширить
її кругозір, забезпечить її фізичний та
духовний розвиток, тому позивач
звернулась до суду та просила суд
надати дозвіл на тимчасові виїзди за
межі України ОСОБА_6 без дозволу його
батька – ОСОБА_4 у супроводі матері –
ОСОБА_7 або інших осіб, уповноважених
нею за нотаріально посвідченою згодою
у період з 17.09.2014 року по 10.01.2015 року до
Естонії, Туреччини, Німеччини та
Польщі. (а.с. 2-4, 32-33)

У судовому засіданні позивач та
представники позивача заявлені
позовні вимоги з урахуванням уточнень
підтримали та наполягали на їх
задоволенні. (а.с. 40-41)

Представник Управління-служби у
справах дітей Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, надала під час
проведення судового засідання
висновок про доцільність надання
дозволу на виїзд ОСОБА_6 у супроводі
матері дитини ОСОБА_1 без згоди та
супроводу батька дитини до наступних
країн: Естонії, Франції, Туреччини,
Німеччини та Польщі для відпочинку у
період з 07.10.2014 року по 10.01.2015 року. (а.с.
40-41)

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог, посилаючись на те, що
він не довіряє позивачу, оскільки вона
вже виїздила з дитиною за корон без
його дозволу, окрім цього вважає, що
позивач має намір вивезти їхнього сина
назавжди за кордон, а відпочивати з
сином, якщо є така можливість, можна на
території України, тому просив суд
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог. (а.с. 31, 40-41)

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підстав.

Встановлено, що 06.10.2007 року позивач з
відповідачем уклали шлюб, від якого у
сторін з’явилась дитина – ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, однак рішенням суду від
06.09.2010 року шлюб між сторонами було
розірвано, що підтверджується копією
рішення суду від 06.09.2010 року, копією
свідоцтва про народження ОСОБА_6 та
копією свідоцтва про шлюб, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 5-6, 8)

Судом встановлено, що позивач проживає
та зареєстрована разом з малолітньою
дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
адресою: м Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, що
підтверджується копією довідки № 5300
від 04.12.2012 року, наявною в матеріалах
справи. (а.с. 7)

Встановлено, що 28.04.2011 року рішенням
суду було присуджено до стягнення з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання малолітньої
дитини – сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 1/4 з усіх видів заробітку
(доходів) щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, однак станом на
24.06.2014 рік відповідач ухиляється від
сплати аліментів на утримання сина,
тому у нього виникла заборгованість,
яка складає 28 325 грн. 59 коп., що
підтверджується копією виконавчого
листа від 01.06.2011 року, копією довідки
від 24.06.2014 року та копією розрахунку
заборгованості відповідача, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 9-10)

Також, судом було встановлено, що
позивачем була відкрита віза строком
до 07.10.2014 року, що підтверджується
копією візи № 000680934 та копією візи №
000680936, наявними в матеріалах справи.
(а.с. 11-12)

У судовому засіданні встановлено, що з
моменту розірвання шлюбу відповідач не
приймає участі у вихованні та догляді
за сином, не цікавиться та не
займається розвитком дитини, не бере
участі в його утриманні, тому син
перебуває на повному утриманні
позивача, з 2012 року ОСОБА_6 відвідує КЗО
«Дошкільний навчальний заклад
(ясла-садок) № 195 комбінованого типу»
ДМР, в якій відповідач жодного разу не
з’являвся, що підтверджується
поясненнями позивача та висновком від
19.09.2014 року, наявними в матеріалах
справи. (а.с. 38-39, 40-41)

Встановлено, що 19.09.2014 року висновком
виконавчого комітету Кіровської
районної у м. Дніпропетровську ради
було прийнято рішення про доцільність
надання позивачу дозволу на виїзд за
межі України малолітньої дитини ОСОБА_6
для відпочинку у період з 01.10.2014 року по
31.12.2014 рік у супроводі матері дитини
ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька
дитини – ОСОБА_4 Однак у судовому
засіданні представник
Управління-служби у справах дітей
Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради пояснила, що
період зазначений в висновку був
визначений на момент розгляду комісією
даного питання, тому якщо позивач
зазначила б інший період перебування
її з дитиною за межами України
відповідно до уточнених позовних
вимог, то він був також задоволений
комісією ВК Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради, що
підтверджується поясненнями
представника третьої особи у судовому
засіданні та висновком № 16/317 від 19.09.2014
року, наявними в матеріалах справи. (а.с.
38-39, 40-41)

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Конституції України, Декларації прав
дитини, Сімейного кодексу України,
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», Правилами оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.03.1995 року № 231, Правилами
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року № 57.

Відповідно до принципу 2 Декларації
прав дитини від 20.11.1959 року дитині
законом та іншими засобами повинен
бути забезпечений спеціальний захист
та надані можливості та сприятливі
умови, що дозволяли би їй розвиватися
фізично, інтелектуально, духовно та у
соціальному відношенні здоровим та
нормальним шляхом та в умовах свободи
та гідності.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 10 Конвенції про права дитини
встановлено, що кожна дитина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну, та повертатися в свою
країну разом з батьками.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 Цивільного
кодексу України, фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і порядок
розв'язання спорів у цій сфері
регулюється Законом України "Про
порядок виїзду з України громадян
України".

У відповідності з абзацами 1, 2 частини 2
статті 4 Закону України від 21.01.1994 р. №
3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

В силу п. 17 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 31.03.1995
року № 231, відомості про дітей, які
їдуть за кордон разом з батьками
(законними представниками), вписуються
в паспорти батьків чи одного з батьків
(законних представників) на підставі
заяви громадянина, у чий паспорт
вписуються діти. У разі потреби
самостійного виїзду дитини, яка
постійно проживає в Україні, за кордон
оформляється проїзний документ, а у
випадках, передбачених пунктом 4 цих
Правил, - паспорт.

Згідно п. 18 зазначених Правил,
оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

В силу п. 22 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57 виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
у супроводі одного з батьків або у
супроводі осіб, які уповноважені одним
з батьків за нотаріально посвідченою
згодою, здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон; без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків у випадках, визначених цими
Правилами, або у разі пред'явлення
оригіналів документів або їх
нотаріально посвідчених копій,
зокрема, рішення суду про надання
дозволу на виїзд за межі України
громадянина, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

Відповідно до пункту 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску; без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків –
у разі пред'явлення документів або їх
нотаріально засвідчених копій,
зокрема, рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

У ст. ст. 3,6Конвенції «Про права
дитини», ратифікованої постановою
Верховної Ради України 27.02.1991 року
зазначено, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питанням соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини;
держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини.

Статтею 155 СК України передбачено, що
здійснення батьками своїх прав по
виконанню обов'язків мають
ґрунтуватися на повній повазі до прав
дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Суд оцінюючи заявлені відповідачем
заперечення щодо відмови в наданні
позивачу дозволу на виїзд дитини за
межі України, без згоди та супроводу
відповідача, враховує, що відповідач в
порушення вимог ст. 155 СК України та
Конвенції про права дитини порушує
право малолітньої дитини на свободу
пересування, оскільки встановлені під
час судового засідання фактичні
обставини справи та відносини які
склалися між сторонами, спростовують
зазначені відповідачем підстави для
відмови в задоволенні позову, оскільки
посилання відповідача щодо вивезення
дитини назавжди до іншої країни не були
підтверджені відповідачем належними
доказами, а тому суд приходить до
висновку, що особисті складні
відносини між сторонами не повинні
бути підставою для обмеження прав
малолітньої дитини у фізичному,
інтелектуальному, духовному та
соціальному розвитку, а отже є
безпідставними.

Крім того, суд критично оцінює заявлені
відповідачем обставини для
обґрунтування своєї правової позиції в
частині дозволу відповідача
відпочивати позивачу разом з дитиною
тільки на території України, оскільки
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов’язків ґрунтується на
повазі до прав дитини та її людської
гідності, та не можуть буди обмеженні
волею одного з батьків всупереч
інтересам дитини.

Суд при розгляді заявлених заперечень
відповідача також виходив з того, що
відповідач зобов’язаний брати участь
у вихованні сина і має особисте право
на спілкування з ним, а також спільний
відпочинок, однак як вбачається з
встановлених фактичних обставин
справи відповідач неналежно виконує
покладенні на нього батьківські
обов’язки, оскільки не піклується про
стан здоров’я дитини, його фізичний,
духовний та моральний розвиток, не
приймає участі в матеріальному
утриманні сина, що було підтверджено
наявною у відповідача заборгованістю
по сплаті аліментів на користь
малолітньої дитини, окрім цього,
відповідач не підтвердив належними
доказами свої посилання, що він
допомагає дитині, намагається
побачитися з сином, має намір поїхати
на відпочинок з дитиною, а навпаки
посилався на особисті відносини між
сторонами, які не можуть бути підставою
для невиконання відповідачем
покладених на нього батьківських
обов’язків, а тому суд приходить до
висновку, що в разі наявності у
відповідача перешкод у спілкування та
вихованні дитини він має право
звернутися до відповідних органів з
метою вирішення даного питання шляхом
встановлення та призначення часу для
побачень з сином, що не було здійснено
відповідачем, а тому суд приходить до
висновку про необґрунтованість
заявлених відповідачем підстав для
відмови в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з
проголошеного Конвенцією права дитини
суд вважає, що син сторін має право
безперешкодно виїжджати зі своєї
країни на відпочинок з одним із
батьків, тому суд вирішуючи питання
щодо періоду перебування дитини у
іншій державі враховує збільшений
позивачем у уточненій позовній заяві
термін перебування дитини за межами
України, а також думку представника
Управління-служби у справах дітей
Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради, яка не
заперечувала проти збільшення
зазначеного терміну, оскільки у
висновку Управління був зазначений
термін на момент розгляду питання про
доцільність надання дозволу позивачу
без врахування збільшених позовних
вимог, однак представник Управління у
справах дітей Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради вважає
доцільним та не заперечує проти
збільшення строку перебування дитини
за межами держави, оскільки всі поїздки
будуть відбуватися з
туристично-пізнавальною та оздоровчою
метою, що повністю відповідає
інтересам дитини.

Вирішуючи питання щодо країн до яких
позивач просила суд надати дозвіл для
вивезення дитини за межі України, суд
приймає до уваги, що позивач бажає
забезпечити дитині відпочинок у
Франції та можливе святкування
новорічних свят, однак проїзд у вказану
країну можливий лише через Естонію,
Польщу, Туреччину та Німеччину, у
зв’язку з чим, суд приходить до
висновку про обґрунтованість
заявлених позивачем країн з метою
транзиту через який буде відбуватися
головна поїздка у Францію, тому суд
вважає необхідним позовні вимоги в
даній частині задовольнити шляхом
надання дозволу на тимчасові виїзди до
країн Естонії, Франції, Туреччини,
Німеччини та Польщі

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
дослідженні у судовому засіданні
докази у їх сукупності, щодо вимог
позивача до відповідача, суд виходить з
того, що у судовому засіданні були
встановлені фактичні обставини, які
свідчать про те, що малолітня дитина
постійно проживає з позивачем,
фактичним вихованням та всебічним її
розвитком займається позивач, суд
також бере до уваги сумлінне ставлення
позивача до своїх батьківських
обов’язків, її матеріальне та
соціальне становище, враховує, що всі
поїздки відбуватимуться виключно з
туристично-пізнавальною метою та з
метою оздоровлення, що повністю
відповідає інтересам дитини, оскільки
розширить його кругозір, забезпечить
його фізичний та духовний розвиток,
приймаючи до уваги висновок
виконавчого комітету Кіровської
районної у м. Дніпропетровську ради про
доцільність надання дозволу на виїзд
за межі малолітньої дитини, суд
виходячи із пріоритетності інтересів
малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 9 Конституції України, п. 2
Декларації прав дитини, ст. 150 Сімейного
кодексу України, ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України», п.п.
17, 18 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 31.03.1995
року № 231, п. 22 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 226 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Надати ОСОБА_1 дозвіл на
виїзд та оформлення документів для
тимчасового виїзду або супроводу
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без
дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_4 на
термін з 07 жовтня 2014 року по 10 січня 2015
року до країн Естонії, Франції,
Туреччини, Німеччини та Польщі.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Ф.Ф. Маймур