Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2014 Справа №607/13236/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

головуючої
Герчаківської О.Я.,

з участю
секретаря Мандзія В.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк» про стягнення
заборгованості за договором
банківського вкладу, відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною
заявою до відповідача ПАТ «Міський
комерційний банк» про стягнення
заборгованості за договором
банківського вкладу. В обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на
те, що 12 липня 2013 року між сторонами
укладено договір банківського вкладу
№2630/65/124656 «Ваш святковий», термін дії
якого закінчився 12 червня 2014 року. По
закінченні терміну дії договору
позивач звернувся у відділення банку
про повернення вкладу та нарахованих
відсотків, однак отримав відмову в
одержанні коштів у зв'язку з їх
відсутністю. За вказаних обставин
ОСОБА_1 просить суд стягнути з
відповідача на його користь депозитний
вклад в сумі 3000 дол. США та нараховані
на суму вкладу відсотки, також
відшкодувати моральну шкоду в розмірі
1000 дол. та судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, однак подав суду заяву про
розгляд справи без його участі, в якій
просить винести рішення, яким стягнути
з ПАТ «Міський комерційний банк»
депозитний вклад в сумі 3000 дол. США,
нараховані відсотки в розмірі 288 дол.
США та 1000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача ПАТ «Міський
комерційний банк» в судове засідання
не з'явився з невідомої на те суду
причини, хоча про день та час судового
засідання повідомлявся належним чином.

Суд вважає, що відповідач про дату та
час розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини своєї
неявки суд не повідомив, а тому
відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України,
справу слід вирішити на підставі
наявних доказів та постановити заочне
рішення.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд
розглянув справу у відсутності сторін
без фіксації судового процесу
технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши докази, суд
встановив наступне.

12 липня 2013 року між ПАТ «Міський
комерційний банк» (Банк) та ОСОБА_1
(Вкладник) укладено договір строкового
банківського вкладу №2630/65/124656 «ВАШ
СВЯТКОВИЙ», згідно умов якого позивач
передав Банку 3000 дол. США з виплатою 9,6 %
річних. Згідно п.1.2. ст.1 частини №1
Договору, строк депозиту складає 335
календарних днів.

В силу підпункту 4.3.2. п.4.3. ст.4 частини №2
Договору Банк зобов'язується на вимогу
Вкладника повернути вклад та виплатити
нараховані на суму Вкладу проценти на
умовах та в строки, що встановлені цим
Договором.

Про залучення коштів позивача на
депозит в банку відповідача свідчить і
квитанція №6615 від 12 липня 2013 року,
згідно якої ПАТ «Міський комерційний
банк» отримав від ОСОБА_1 3000 дол. США
(еквівалент у гривнях - 23979 грн.), згідно
угоди №2630/65/124656 ві2 12 липня 2013 року.

16 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
начальника відділення №65 ПАТ «Міський
комерційний банк» із заявою, в якій
просить повернути його вклад та
виплатити нараховані на суму вкладу
відсотки відповідно до п.4.3.2 ст.4
частини 2 Договору №2630/65/124656 від 12 липня
2013 року строкового банківського вкладу
«ВАШ СВЯТКОВИЙ», термін дії якого
закінчився 12 червня 2014 року.

Згідно відповіді ПАТ «Міський
комерційний банк» №12.3/4172 від 10 липня 2014
року, по закінченню строку дії депозиту
ОСОБА_1 за договором №2630/65/124656 від 12
липня 2013 року, вклад був перерахований
на рахунок обліку вкладів на вимогу
НОМЕР_1. Кошти з даного рахунку ОСОБА_1
має можливість знімати у відділенні, в
якому обслуговується. Готівкова
іноземна валюта видається клієнтам в
залежності від наявності в касі банку.
ПАТ «Міський комерційний банк» робить
все можливе для виконання своїх
зобов'язань за депозитними договорами,
але ситуація ускладнюється тим, що на
даний момент існують певні проблеми з
підкріпленням кас відділень готівкою
та нестабільною політичною ситуацією в
країні, що викликає панічні настрої
населення щодо знаходження своїх
коштів в банківських установах.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

За договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором ч.1
ст.1058 ЦК України).

В силу ст.2 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» вклад (депозит)
- це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Зі змісту ч.1 ст.1060 ЦК України
вбачається, що договір банківського
вкладу укладається на умовах видачі
вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)
або на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад).

Згідно ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на
банківський вклад нараховуються від
дня, наступного за днем надходження
вкладу у банк, до дня, який передує його
поверненню вкладникові або списанню з
рахунка вкладника з інших підстав.

Судом встановлено, що позивач після
закінчення строку дії договору
банківського вкладу №2630/65/124656 від 12
липня 2013 року, у відповідності до умов
укладеного ним договору 16 червня 2014
року звернувся до відповідача із
заявою про повернення банківського
вкладу та нарахованих за ним відсотків.

Згідно п.4.3.2. Банк зобов'язаний на
вимогу Вкладника повернути вклад та
виплатити нараховані на суму Вкладу
проценти на умовах та в строки, що
встановлені цим Договором.

У зв'язку з цим та у відповідності до
договору банківського вкладу №2630/65/124656
від 12 липня 2013 року ПАТ «Міський
комерційний банк» був зобов'язаний
повернути позивачу суму депозиту, а
саме 3000 дол. США та 288 дол. США
нарахованих відсотків що відповідачем
не зроблено.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

В силу п.14 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №14 від 18 грудня 2009 року
«Про судове рішення у цивільній
справі», у разі пред'явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення.

28 жовтня 2014 року Національним Банком
України встановлений такий офіційний
курс гривні до долара США: 100 доларів
США - 1295,0945 грн.

За вказаних обставин, суд вважає, що
позовні вимоги в частині стягнення
суми депозиту та нарахованих відсотків
підлягають до задоволення, як
обґрунтовано заявлені і такі, що
відповідають вимогам чинного
законодавства України, оскільки на
момент розгляду справи відповідач
своїх зобов'язань за договором
банківського вкладу на вимогу
№2630/65/124656 від 12 липня 2013 року не
виконав, а тому порушені права
вкладника підлягають захисту в
судовому порядку шляхом стягнення з
ПАТ «Міський комерційний банк» в
користь позивача суми депозиту з
нарахованими відсотками в розмірі 3288
дол. США, що в еквіваленті становить
42582,70 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
моральної шкоди суд вважає
безпідставними, оскільки, відповідно
до ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом, у
тому числі на відшкодування збитків та
моральної шкоди. Зазначена стаття
передбачає відшкодування моральної
шкоди, лише у випадку, коли це
встановлено законом або договором.
Тому, якщо сторони при укладенні
договору передбачили таку
відповідальність за порушення
зобов'язань, то вимога про стягнення
моральної шкоди підлягає задоволенню з
урахуванням положень, встановлених
ст.23 ЦК України та роз'яснень,
викладених в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 (з відповідними змінами та
доповненнями) «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Якщо ж умовами договору не визначено
моральну (немайнову) шкоду, як один із
видів відповідальності, вона підлягає
відшкодуванню лише у випадках,
передбачених законом. При цьому ст.611 ЦК
України не слід розуміти так, що вона
відсилає до ст.16 цього Кодексу, яка
серед способів захисту права називає
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, оскільки спеціальна норма (п.4 ч.1
ст.611 ЦК України) не може відсилати до
загальної норми (п.9 ч.1 ст. 16 ЦК України).

Не можуть застосовуватись до
правовідносин, що виникли з порушення
договірного зобов'язання, й положення
глави 82 ЦК України, які врегульовують
правила деліктної відповідальності.
Тому у випадку невиконання зобов'язань,
в тому числі неповернення банківського
вкладу, положення ст.1167 ЦК України
(підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду), не застосовуються.

Водночас, суд не виключає стягнення
моральної шкоди, заподіяної в
результаті доведених неправомірних
дій працівників банку, у випадках
виникнення деліктних правовідносин.

Згідно із ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31 березня 1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому ця
шкода полягає, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Однак позивач не навів належного
обґрунтування позовних вимог
немайнового характеру, не зазначив
докази, що підтверджують позовні
вимоги в цій частині, не вказав з яких
саме міркувань він виходив, визначаючи
розмір суми відшкодування моральної
шкоди, та якими доказами це
підтверджується. Факт заподіяння
ОСОБА_1 моральної шкоди з вини
працівників банку в судовому засіданні
не підтвердився, а тому суд приходить
до висновку, що в задоволенні вимоги
позивача про відшкодування моральної
шкоди слід відмовити.

Судовий збір в розмірі 425,82 грн.
підлягає стягненню з відповідача в
користь держави.

Заявлене відповідачем клопотання про
направлення цивільної справи
№607/13236/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ
«Міський комерційний банк» про
повернення строкового банківського
вкладу та нарахованих відсотків за
підсудністю до Солом'янського
районного суду м.Києва, суд вважає
безпідставним, виходячи з таких
міркувань.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен при вирішенні спору щодо
його цивільних прав та обов'язків має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.

Згідно ст.8 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в суді, до підсудності
якого вона віднесена процесуальним
законом.

Глава І розділу ІІІ ЦПК України
визначає правила підсудності справ, що
підлягають розглядові в порядку
цивільного судочинства.

За загальним правилом територіальної
підсудності, встановленим ч.2 ст.109 ЦПК
України, позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Разом з тим, статтею 110 ЦПК України
передбачені правила альтернативної
підсудності, зокрема згідно частини
п'ятої цієї статті позови про захист
прав споживачів можуть пред'являтися
також за зареєстрованим місцем
проживання чи перебування споживача
або за місцем заподіяння шкоди чи
виконання договору.

У відповідності до роз'яснень,
викладених в абз.2 п.37 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» №3 від 01
березня 2013 року, якщо позивач при
пред'явленні позову дотримався правил
територіальної чи альтернативної
підсудності, суд не має права повернути
позивачеві позовну заяву з мотивів
непідсудності справи цьому суду.

Встановлено, що спір між сторонами
виник з приводу виконання ПАТ «Міський
комерційний банк» зобов'язань за
договором банківського вкладу «ВАШ
СВЯТКОВИЙ» №2630/65/124656 від 12 липня 2013
року.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №5 від 12 квітня
1996 року (зі змінами) «Про практику
розгляду цивільних справ за позовами
про захист прав споживачів» до
відносин, які регулюються ЗУ «Про
захист прав споживачів» належать,
зокрема, ті, що виникають із договорів
про надання фінансово-кредитних послуг
для задоволення власних побутових
потреб громадян (у тому числі про
надання кредитів, відкриття й ведення
рахунків, проведення розрахункових
операцій, приймання і зберігання
цінних паперів, надання
консультаційних послуг).

Статтею 2 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» клієнт банку -
будь-яка фізична чи юридична особа, що
користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за
договором банківського вкладу є
споживачем послуг банку (клієнт банку),
зокрема у сфері залучення коштів на
депозитні рахунки. Відповідно захист
його прав як споживача регламентовано
Законом України «Про захист прав
споживачів» та відповідними нормами
Цивільного Кодексу України. Згідно з
п.13 ст.1 Закону України «Про захист прав
споживачів» належна якість товару,
роботи або послуги - властивість
продукції, яка відповідає вимогам,
встановленим для цієї категорії
продукції у нормативно-правових актах
і нормативних документах, та умовам
договору із споживачем. Згідно з п.2 ч.1
ст.4 Закону України «Про захист прав
споживачів» споживачі мають право на
належну якість обслуговування.

Таким чином, позивач, застосовуючи
правила альтернативної підсудності,
правомірно звернувся з позовною заявою
до Тернопільського міськрайонного
суду Тернопільської області, в межах
територіальної юрисдикції якого
знаходиться його місце проживання.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.197, 625, 631, 1058, 1060, 1061 ЦК
України, ст.ст.2, 47, 55 Законом України
«Про банки і банківську діяльність» (з
наступними змінами та доповненнями),
Законом України «Про захист прав
споживачів» (з наступними змінами та
доповненнями), ст.ст.6, 8, 10, 197, 209, 212-215, 218,
223-226, 232-233 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
(03141, м.Київ, вул.Солом'янська,33) на
користь ОСОБА_1 суму вкладу з
нарахованими відсотками в розмірі 3288
(три тисячі двісті вісімдесят) дол. США,
що еквівалентно 42582 (сорок дві тисячі
п'ятсот вісімдесят дві) грн. 70 (сімдесят)
коп.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
(03141, м.Київ, вул.Солом'янська,33) в
користь держави судовий збір в розмірі
425 (чотириста двадцять п'ять) грн. 82
(вісімдесят дві) коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити рішення
суду в загальному порядку. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення до апеляційного
суду Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Головуюча
О.Герчаківська