Справа
№333/6509/14-ц
Пр.№2/333/2599/14
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2014 року

м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

Головуючого, судді

Піх Ю.Р.

при секретарі

Сургай Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом
до відповідача в якому зазначила, що
19.11.1999 року між нею та ОСОБА_2 був
зареєстрований шлюб відділом
реєстрації актів громадянського стану
Жовтневої районної адміністрації м.
Запоріжжя, про що в книзі реєстрації
шлюбі зроблено відповідний актовий
запис за № 328.

Від шлюбу з відповідачем мають доньку:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу, у 2010 році ними було
придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1. В
наслідок суттєвого погіршення
відносин, постійних сварок, між ними
виник спір щодо права власності на
вищезазначену квартиру. Добровільно
вирішити питання, щодо розподілу майна
відповідач відмовляється.

Квартира за адресою АДРЕСА_2, придбана
на підставі договору купівлі-продажу
від 20.04.2010 року, посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу, ОСОБА_4, та
зареєстрованого в реєстрі за №1409.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримала позовні
вимоги.

В судовому відповідач не заперечував
проти задоволення позову

Дослідивши та оцінивши матеріали
справи, виходячи з встановленого ст. 11
ЦПК України принципу диспозитивності,
суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Статтею 11
ЦПК України передбачено, що суд
розглядає цивільні справи на підставі
наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57
ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Стаття 58 ЦПК України
встановлює, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України
суд не бере до уваги докази, одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом і обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Судом встановлені такі обставини і
визначені відповідні їм
правовідносини.

19.11.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
зареєстрований шлюб відділом
реєстрації актів громадянського стану
Жовтневої районної адміністрації м.
Запоріжжя, про що в книзі реєстрації
шлюбі зроблено відповідний актовий
запис за № 328.

Від шлюбу мають доньку: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу, у 2010 році ними було
придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 20.04.2010 року, посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу, ОСОБА_4, та
зареєстрованого в реєстрі за №1409.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пп. 23, 24 своєї Постанови "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р.
№11, вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині, чоловікові на
праві спільної сумісної власності та
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина та чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

Згідно частини першої статті 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 371 ЦК України майно,
що є у спільній сумісній власності,
може бути поділене між співвласниками
за домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_1 слід задовольнити з огляду на
їх обґрунтованість.

На підставі викладеного, керуючись
ст.10,11, 57,60, 212, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 спільним
майном подружжя.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на ? частини квартири
АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на ? частини квартири
АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 судові
витрати у розмірі 1795 грн. 45 клп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.
Запоріжжя. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Ю.Р. Піх