АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/9411/2014
Головуючий у І інстанції: Величко Т.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого: Корчевного Г.В.,

Суддів: Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі: Меєчко Д.П.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського
районного суду м. Києва від 30 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1 про
стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) в квітні 2014 року
звернулася до Святошинського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_3 (далі - Відповідач), третя особа:
ОСОБА_1 про стягнення боргу.

У судовому засіданні позивач та
представник відповідача у справі після
початку розгляду справи по суті
надання пояснень та допиту свідків,
заявили до суду клопотання про
визнання мирової угоди та подали суду
письмовий текст мирової угоди, яку вони
уклали між собою, та просили суд
визнати мирову угоду та закрити
провадження у справі.

Ухвалою Святошинського
районного суду м. Києва від 30 квітня 2014
року визнано мирову угоду укладену між
ОСОБА_2 (надалі-Позивач) та ОСОБА_3
(надалі-Відповідач), що домовились про
укладення мирової угоди на стадії
судового розгляду справи на зазначених
умовах:

1. Відповідач (стверджує) визнає, що він
дійсно отримав від Позивача кошти в
сумі 490 000 (чотириста дев'яносто тисяч)
гривень по розписках від 02.09.2005 р. в сумі
200 000(двісті тисяч) гривень,00 коп., 28.12.2005
року в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень,від
05.06.2006 року і сумі 170 000( сто сімдесят
тисяч) гривень,00 коп. та від 24.09.2007 року в
сумі 20 000(двадцять тисяч) гривень, як
особистий дарунок з відкладальною
обставиною виключно на погашення
заборгованості по кредитному договору
від 23 серпня 2005 року № 3905-Ф (що був
укладений між ВАТ «Український
кредитно-торговий банк» та
Відповідачем на придбання квартири
АДРЕСА_1.

2. Позивач погоджується що вказані
кошти були передані Відповідачу як
особистий дарунок з відкладальною
обставиною, і така обставина настала
заборгованість по кредитному договору
від 23 серпня 2005 року № 3905-Ф (що був
укладений між ВАТ «Український
кредитно - торговий банк» та
Відповідачем на придбання квартири
АДРЕСА_1), за яким Позивачка на підставі
договору поруки від 23.08.2005 року № 3905-Ф-П
виступала як поручитель погашена.

3. Відповідач гарантує, що сума
кредиту що була отримана ним на
придбання квартири, погашена в повному
обсязі за рахунок коштів отриманих в
подарунок від Позивача, кредит
повністю погашений, а відтак будь-яких
претензій з боку банка-кредитора до
Позивача як (поручителя по кредитному
договору) немає, копії квитанції про
сплату кредиту представлені Позивачу.

4. Позивач заявляє, що з моменту
підписання цієї Мирової угоди, вона
передає зазначену суму по розписках
від 02.09.2005 р. в сумі 200 000 (двісті тисяч)
гривень, 00 коп., 28.12.2005 р. в сумі 100 000( сто
тисяч) гривень, від 05.06.2006 р. в сумі 170 000 (
сто сімдесят тисяч) гривень,00 коп. та
від 24.09.2007 р. в сумі 20000 (двадцять тисяч)
гривень в розмірі 490 000 (чотириста
дев'яносто тисяч) гривень в особистий
дарунок відповідачу, як було
обумовлено при передачі коштів і не
матиме жодних майнових претензій до
Відповідача з приводу заборгованості,
що є предметом цієї Мирової Угоди.

5. Позивач та Відповідач домовилися,
що всі судові витрати пов'язанні із
судовим розглядом даної справи, візьме
на себе Відповідач.

6. Позивач та Відповідач заявляють, що
в процесі укладення цієї Мирової угоди,
не були, не будуть і не можуть бути
порушені права будь-яких третіх осіб, в
тому числі й держави.

7. Вимоги ст.ст. 205,206 ЦПК України
сторонам у справі роз'яснено, наслідки
зрозумілі.

Провадження у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3; третя особа: ОСОБА_1
про стягнення боргу, - закрито.

Не погодившись з вказаною
ухвалою, третя особа ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
ухвалу суду скасувати та постановити
нову ухвалу, якою відмовити у
затвердженні мирової угоди, укладеної
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Вказує, що суд ухвалив
оскаржувану ухвалу з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
процесуального права.

Посилається, що відповідно до ст.
175 ЦПК України, мирова угода
укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін та предмета
позову.

Зазначає, що враховуючи дати
написання розписок та дату укладення
договору дарування грошей, кошти
взагалі не могли бути передані згідно з
розписками як особистий дарунок з
відкладальною обставиною, оскільки в п.
4 мирової угоди зазначено, що гроші
передаються в особистий дарунок
відповідачу з моменту підписання цієї
мирової угоди. А в самих розписках
зазначено, що гроші отримані як позика
і відповідач зобов'язується повернути
грошові кошти до 31 грудня 2013 року.

Вважає, що неможливо визнати
боргові зобов'язання даруванням
грошей, оскільки це різні за своєю
правовою природою правовідносини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
апеляційного оскарження, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, з
огляду на таке.

ОСОБА_2 (далі - Позивач) в квітні 2014
року звернулася до Святошинського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_3 (далі - Відповідач), третя особа:
ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Після початку розгляду справи по
суті, надання пояснень та допиту
свідків у судовому засіданні позивач
та представник відповідача у справі
заявили до суду клопотання про
визнання мирової угоди та подали суду
письмовий текст мирової угоди, яку вони
уклали між собою, на підставі чого
просили суд визнати мирову угоду та
закрити провадження у справі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції виходив з того, що
заява сторін підлягає задоволенню, так
як умови мирової угоди не суперечать
закону, не порушують права свободи чи
інтереси сторін та інших осіб, в тому
числі держави. Водночас суд
роз'яснив сторонами у справі правові
наслідки закриття провадження у справі
після підписання мирової угоди,
передбачені ст. 175, 206 ЦПК України.

Колегія суддів з такою ухвалою суду
першої інстанції не погоджується з
огляду на таке.

Постановляючи оскаржувану
ухвалу, районний суд необгрунтовано
керувався тим, що умови мирової угоди
не суперечать закону, не порушують
права свободи чи інтереси сторін та
інших осіб, в тому числі держави.

Колегія суддів зазначає, що при
розгляді заяви про визнання мирової
угоди суд першої інстанції не звернув
уваги на вимоги ч.1 ст. 175 ЦПК України,
відповідно якої мирова угода
укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін та предмета
позову.

Як вбачається зі змісту позовної
заяви, предметом позову є стягнення з
відповідача на користь позивача суми
боргу 490000,00 грн. за розписками від 02.09.2005
р., 28.12.2005 р., 05.06.2006 р. та 24.09.2007 р.

За змістом мирової угоди від 30
квітня 2014 року сторони погодили між
собою усі спірні питання шляхом
укладення мирової угоди, виходячи з
того, що позивач передала відповідачу в
особистий дарунок кошти у сумі 490 000,00
грн. з відкладальною обставиною, а саме
у разі використання коштів виключно на
погашення заборгованості по
кредитному договору №39/05-Ф від 23.08.2005 р.,
що був укладений між ВАТ «Український
кредитно - торговий банк» та
відповідачем на придбання квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України,
до початку розгляду судом справи по
суті позивач має право шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову, а відповідач -
пред'явити зустрічний позов.

Як вбачається з матеріалів справи, до
початку розгляду судом справи по суті
позивач з письмовою заявою змінити
предмет позову з стягнення грошових
коштів за борговими розписками на
визнання договору особистого
дарування не звертався.

Статтею 3 постанови Пленуму Верховного
суду України №14 від 18.12.2009 р. «Про
судове рішення у цивільній справі»
визначено, що відповідно до положень
статей 10 і 11 ЦПК ( 1618-15 ) суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
позивачем вимог та зазначених і
доведених ним обставин.

Колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги та вважає, що
оскільки суд першої інстанції
неправомірно вийшов за межі позовних
вимог, тому ухвала Святошинського
районного суду м. Києва від 30 квітня 2014
року є необґрунтованою та підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
передчасними висновки районного суду
про наявність правових підстав для
визнання мирової угоди та закриття
провадження у справі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаний або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Як
закріплено в ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За таких підстав, ухвалу суду
першої інстанції слід скасувати та
направити справу на новий розгляд до
Святошинського районного суду міста
Києва.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд скасовує ухвалу і
передає питання на новий розгляд до
суду першої інстанції, якщо останній
порушив порядок, встановлений для його
вирішення.

Керуючись, ст. ст. 303, 304, 307, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду
м. Києва від 30 квітня 2014 року -
скасувати, справу направити для
продовження розгляду до
Святошинського районного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: