Провадження № 2/521/5655/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 листопада 2014 року

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя та просила визнати
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю сторін; визнати право
власності на ? частину спірної квартири
за ОСОБА_1, посилаючись на таке. З 17
липня 2006 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, який був
розірваний рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 06 лютого 2014
року по справі № 521/21266/13-ц, яке набрало
законної сили 17 лютого 2014 року. Від
шлюбу є донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка проживає з матір'ю. У період шлюбу 27
серпня 2010 року подружжям за сімейні
кошти була придбана двокімнатна
квартира за адресою АДРЕСА_1,
відповідно до Договору купівлі-продажу
від 27 серпня 2010 року. Право власності на
вказану квартиру було зареєстровано за
відповідачем. Після розірвання шлюбу
сторони згоди щодо поділу спільного
майна не дійшли. Тому, позивач вимушена
звернутися з цим позовом за захистом
своїх законних прав та інтересів, та в
інтересах дитини.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_1, в якій
просив визнати його особистою
приватною власністю 86/100 частин
квартири АДРЕСА_1; визнати спільною
сумісною власністю сторін 14/100 частин
спірної квартири; поділити спільне
майно шляхом визнання права власності
за ОСОБА_2 7/100 частини спірної квартири,
та визнання права власності за ОСОБА_1
7/100 частин спірної квартири.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
ОСОБА_2 продав власну квартиру,
отриману у дар від своєї бабусі за 50000,0
доларів США та через 11 днів придбав
нову квартиру для себе та своєї родини,
додавши до особистих коштів кошти
своєї родини, отримані ним у якості
заробітку у розмірі 8000,0 доларів США, що
у свою чергу є вартісною складовою
частини квартири АДРЕСА_1, яка підлягає
поділу як спільне майно подружжя.
Відтак, 86/100 частин спірної квартири
належить позивачу як особиста приватна
власність, що не підлягає поділу, й
відповідно поділу підлягає 14/100 частин
спірної квартири, що була придбана саме
за спільні грошові кошти подружжя.
Зважаючи на вимоги ст. ст. 60, 69-71
Сімейного кодексу України, під час
поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2
та ОСОБА_1 належить по 7/100 частин
спірної квартири кожному.

У наступному судовому засіданні ОСОБА_1
були уточнені позовні вимоги, вона
просила суд поділити спільне майно
таким чином: визнати право власності на
? частину двокімнатної квартири
загальною площею 43,3 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1; визнати право власності на ?
частину двокімнатної квартири
загальною площею 43,3 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3; визнати право власності на ?
частину двокімнатної квартири
загальною площею 43,3 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2.

ОСОБА_2 надав до суду заяву про визнання
уточненого позову про поділ
подружнього майна у повному обсязі та
заяву про залишення його зустрічного
позову без розгляду.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 11 листопада 2014 року
зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання майна особистою
приватною власністю та поділ майна
подружжя залишено без розгляду та
продовжено провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що рішення у справі можливо
постановити із задоволенням позову.
Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Судом встановлено, що з 17 липня 2006 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який був
розірваний рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 06 лютого 2014
року по справі №521/21266/13-ц, яке набрало
законної сили 17 лютого 2014 року.

Від цього шлюбу народилась донька -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить
свідоцтво про народження серії НОМЕР_3
від 07 жовтня 2011 року, запис № 980, яка
проживає з матір'ю.

27 серпня 2010 року ОСОБА_2 придбав
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,3
кв. м., житловою площею 26,0 кв. м.,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 27 серпня 2010 року, посвідченого
державним нотаріусом Третьої одеської
державної нотаріальної контори ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за №3-843.

Право власності в КП «ОМБТІ та РОН» на
спірну квартиру було зареєстровано за
ОСОБА_2 08 вересня 2010 року за №332 в книзі:
743пр-92, про що свідчить витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно КП «ОМБТІ та РОН» за №27249244 від 08
вересня 2010 року.

Згідно ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу), якщо інше не
встановлене законом чи договором.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Таким чином, за час перебування у
шлюбних відносинах сторони набули
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

За п. 30 цієї Постанови при вирішенні
спору про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.
70 СК України в окремих випадках може
відступити від засади рівності часток
подружжя, враховуючи обставини, що
мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непра цездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування). Під
обставинами, що мають іс тотне
значення для справи, потрібно розуміти
не тільки випадки, коли один із
подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки,
коли один із подружжя не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно
містити мотиви та обґрунтування
відступу від засади рівності часток
подружжя у їхньому спільному майні.
Інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дочки, сина
або другого з подружжя, що заслуговують
на увагу, можуть враховуватися судом
при визначенні способу поділу спіль
ного майна в натурі й у тому разі, коли
суд не відступив від засади рівності
часток.

За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, части
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Сторони по-іншому домовилися про поділ
квартири, а саме з врахуванням
інтересів малолітньої дочки.

Відповідно до ст. 3 СК України мати,
батько, дитина становлять сім'ю. Згідно
ст. 55 СК України, дружина та чоловік
зобов'язані спільно дбати про
матеріальне забезпечення сім'ї.
Відповідно до ст. ст. 47, 48 Конституції
України кожен має право на житло та
достатній життєвий рівень.

Враховуючи обставини справи, визнання
позову відповідачем, суд вважає за
необхідне визнати позов обґрунтованим,
поділити квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 43,3 кв. м., житловою площею 26,0 кв.
м., шляхом визнання права власності на
неї в таких частках: - визнати за ОСОБА_1
право власності на ? частину
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 43,3 кв. м., житловою
площею 26,0 кв. м.; - визнати за ОСОБА_3
право власності на ? частину
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 43,3 кв. м., житловою
площею 26,0 кв. м.; - визнати за ОСОБА_2
право власності на ? частину
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 43,3 кв. м., житловою
площею 26,0 кв. м.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. ст. 328, 368 ЦК України, ст. 3,
55, 60, 70, 72 СК України, ст. ст. 47, 48
Конституції України, ст. ст. 10, 11, ч. 2 ст.
59, 60, 65, 174, 185, 187, 189, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Поділити квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 43,3 кв. м., житловою площею 26,0 кв.
м., шляхом визнання права власності на
неї в таких частках:

- визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1)
право власності на ? частину
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 43,3 кв. м., житловою
площею 26,0 кв. м.;

- визнати за ОСОБА_3 право
власності на ? частину двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,3
кв. м., житловою площею 26,0 кв. м.;

- визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2)
право власності на ? частину
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 43,3 кв. м., житловою
площею 26,0 кв. м.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ:
Гуревський В.К.