Справа № 456/2827/13
Головуючий у 1 інстанції: Пак
Провадження № 22-ц/783/4652/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Кабаля І.І.

Суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.

При секретарі: Матяш С.І.

З участю: ОСОБА_2,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 16 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа:
Стрийський МВ ГУ ДМСВ у Львівській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулась
в суд із позовом др. ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог
вказала, що відповідач по справі її
колишній чоловік, шлюб між ними
розірвано. Після розірвання шлюбу і
припинення спільного проживання
відповідач виїхав з вказаного житла,
забрав особисті речі, однак знятись з
реєстації не бажає. Просила суд, на
підставі ст. 405 ЦК України, визнати
ОСОБА_4 таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням.

Рішенням суду в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 до
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, яке знаходиться в
будинку АДРЕСА_1 та зняття його з
реєстрації відмовлено за
недоведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, подавши
апеляційну скаргу через свого
представника ОСОБА_3. В апеляційній
скарзі посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, при неповно з'ясованих
обставинах справи. Зазначає, що спірний
житловий будинок нею було придбано
після спливу двох років реєстрації
розірвання шлюбу між сторонами, а тому
невірним є висновок суду, що розлучення
зареєстроване після придбання будинку.
Зазначає, що відповідач не вчинив
жодних дій, які б свідчили що він має
намір бажання вселитись та проживати в
спірному будинку та що вона не чинить
жодних перешкод відповідачу у
проживанні. Крім того, зазначає, що ще у
2011 року відповідач добровільно покинув
будинок, а звернулась вона із позовом у
2013 року, а тому є всі підстави
застосувати ч.2 ст.405 ЦК України та
визнати відповідача таким, що втратив
право на користування житловим
приміщенням. Просить рішення скасувати
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не відповідає даним вимогам.

Так, відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що
відповідач неодноразово намагався
переночувати у спірному будинку,
вселитись, однак позивачка чинить
перешкоди в користуванні житлом. Крім
того суд першої інстанції в рішенні
зазначив, що відповідач проживає в
населеному пункті, де знаходиться
спірний будинок, вибрався з нього не з
власної волі, а тому не втратив інтерес
до вказаного житла.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, так як він дійшов до них з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Скориставшись своїм правом, позивачка,
просила визнати ОСОБА_4 таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням на підставі ст.405 ЦК
України(а.с.2).

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до закону
№475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №2,4,7
та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК
України).

Відповідно до ст.405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі,
яким між ними розірвано, про що в Книзі
реєстрації розірвань шлюбів зроблено
відповідний актовий запис №56 від 11.05.2000
року.

ОСОБА_2 є власником будинку, що
знаходиться за адресою:иАДРЕСА_1, що
підтверджується договором купівлі
-продажу №2204 від 04.07.2002 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Сторийського районного нотаріального
округу, ОСОБА_5

Як вбачається з довідки, виданої ОСОБА_2
виконкомом Братківської сільської
ради Стрийського району Львівської
області від 27.05.2013 року за №220 в даному
будинку прописані крім позивачки ще
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3 як син та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2-колишній чоловік.

Як встановлено в суді апеляційної
інстанції та не заперечується
сторонами, особистих речей відповідача
у будинку немає, а також те, що останній
зареєстрував шлюб з іншою жінкою та
проживає з нею, в спірний будинок
приходить в гості до свого сина.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що ОСОБА_4 на
підставі належних та допустимих
доказів не довів того, що ОСОБА_2 чинила
йому перешкоди в користуванні спірним
житловим будинком.

Крім того, з поданої в судовому
засіданні апеляційного суду копії
ухвали Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 23.05.2014 року
вбачається, що ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання будинковолодіння спільною
сумісною власністю та його поділ,
однак, у зв'язку із неявкою позивача в
судові засідання його позовну заяву
було залишено без розгляду. Ухвала в
апеляційному порядку не оскаржувалась.
Зважаючи на наведене колегія суддів
приходить до висновку, що ОСОБА_4
втратив інтерес до даної справи,
зокрема до спірного будинку.

Таким чином, за наявності підстав,
передбачених ч.1ст. 309 ЦПК,
апеляційний суд скасовує рішення
суду першої інстанції та ухвалює нове
рішення. Зазначеними підставами є:
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального права.

При цьому, як роз'яснив Пленум
Верхового Суду України у Постанові від
24.10.2008 N 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» суд виходить з того, що:
неповним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи, слід вважати
неправильне визначення предмета
доказування чи не з'ясування обставин,
якими обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, або інших фактичних даних,
неправильну кваліфікацію
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин тощо;
порушення або неправильне
застосування матеріального чи
процесуального права має місце у разі
застосування закону, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню, унаслідок неправильної
юридичної кваліфікації правовідносин
або неправильного витлумаченого
закону, який хоч і підлягав
застосуванню, проте його зміст і
сутність сприйнято неправильно через
розширене чи обмежене тлумачення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення не відповідає вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, висновки суду першої
інстанції, викладені у оскаржуваному
рішенні, не відповідають обставинам
справи, що полягає у неправильній
оцінці встановлених судом фактичних
обставин і помилковому визначенні
юридичних наслідків цих обставин, а
відтак слід постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1
п.1, 313, 314 ч.2, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 16 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_2
задовольнити частково, визнати ОСОБА_4
таким, що втратив право користування
житлом - будинком АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення, може
бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
І.І. Кабаль

Судді :
С.М. Копняк

Д.І. Монастирецький