Перемишлянський районний суд
67а м. м. Перемишляни Перемишлянський
Справа № 449/533/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р. Перемишлянський
районний суд Львівської області в
складі:

головуючого: судді Борняк
Р.О.,

секретаря: Бохонко Е.Р.

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

представник відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засідання в залі суду м.Перемишляни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
даним позовом, який обгрунтовує тим, що
їй на праві приватної власності
належав комплекс будівель цеху по
пошиттю пухово-перових швейних виробів
та земельна ділянка площею 0,60 га, що
знаходиться по АДРЕСА_1 (далі -
КОМПЛЕКС). З метою заволодіння цією
нерухомістю відповідач ОСОБА_3
самочинно забрав із квартири всі
документи, що посвідчували її право
приватної власності на комплекс, і
вимагав переоформити дане майно на
його маму ОСОБА_5 Позивачка довгий час
не погоджувалася це зробити. Тоді
відповідач ОСОБА_3 вдався до шантажу і
обману, переконуючи її, що він не буде
розлучатись з нею, якщо якщо вона
перепише Комплекс на його матір. Він,
нібито, змусив її піти з ним і з його
матір'ю до приватного нотаріуса ОСОБА_8,
щоб переоформити комплекс будівель.
Коли вони знаходилися в кабінеті
нотаріуса позивачка не стримувала сліз
і відмовлялась підписувати документи.
Побачивши її переживання і
стурбованість ситуацією, що склалася
між нами, подружжям, нотаріус ОСОБА_8,
відмовилася вчиняти будь-які
нотаріальні дії.

Крім того, позивачка стверджує, що
її чоловік (відповідач ОСОБА_3.) вдався
до фізичної сили, декілька разів
побивши її, погрожував їй фізичною
розправою. Він, знаючи, що вона інвалід
третьої групи через перенесені тяжкі
операції та її фізичний стан,
використавши її безпорадність і
безпомічність, бажання зберегти сім'ю,
переживання за майбутнє, вдруге привів
позивачку до нотаріуса (якого саме
мені невідомо), де вона не читаючи
підписала якісь документи в
присутності його матері ОСОБА_5,
повіривши чоловікові, що він не буде
розривати шлюб із нею. Однак, 4 жовтня 2012
року відповідач ОСОБА_3, не дотримавши
своєї обіцянки не розлучатись із
позивачкою, подав позовну заяву до
Шевченківського районного суду м.
Львова про розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивачка крім посилання на статтю 230
ЦК України (Правові наслідки вчинення
правочину під впливом обману)
посилається також на статтю 228 ЦК
України (Правові наслідки вчинення
правочину, який порушує публічний
порядок, вчинений з метою, що
суперечить інтересам держави і
суспільства).

Тому, позивачка просить суд визнати
недійсним Договір купівлі-продажу
комплексних будівель по пошиттю
пухово-перових швейних виробів та
земельної ділянки від 20 серпня 2012 року
(надалі - ДОГОВІР), що знаходиться по
АДРЕСА_1 оскільки цей Договір був
укладений під впливом обману та він
порушує публічний порядок.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3
подали заперечення на позовну заяву в
якому вказують, що Комплекс згідно
правовстановлюючих документів належав
ОСОБА_1 однак був збудований
відповідачем ОСОБА_3 під час спільного
шлюбного життя з позивачкою. Оскільки,
це майно булонажито подружжям під час
шлюбу, - то відповідач ОСОБА_3 до
підписання Договору підписав заяву
про згоду на продаж Комплексу.

Як стверджують відповідачі, рішення
про продаж майна, що є предметом
Договору, було прийнято позивачкою та
відповідачем ОСОБА_3 у червні 2012 року.
Особисто ОСОБА_1 займалась підготовкою
документів у Комунальному
підприємстві Львівської обласної ради
"Золочівське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації", про що свідчать її
підписи про отримання документів для
продажу Комплексу. В кінці червня 2012
року відповідач ОСОБА_3 та позивачка
ОСОБА_1 звернулися в нотаріальну
контору до приватного нотаріуса
ОСОБА_8, однак станом на червень 2012 року
в них не було всіх необхідних
документів і нотаріус пояснила їм, які
необхідні документи для укладення
договору купівлі - продажу Комплексу.

Після виготовлення всіх необхідних
документів в серпні 2012 року сторони
звернулись в нотаріальну контору до
приватного нотаріуса ОСОБА_6. Тільки 20
серпня 2012 року у приватного нотаріуса
ОСОБА_6 було укладено договір купівлі -
продажу комплексу.

Викладені Позивачкою ОСОБА_1
обставини, зокрема про те, що
відповідач ОСОБА_3, на неї чинив тиск,
побив її, обіцяв не розлучатись, тому
вона погодилась продати Комплекс, що
вона тільки в справі про розлучення в
жовтні 2012 року взнала про укладення
Договору - є, на думку відповідачів,
надуманими, суперечливими, не
відповідають фактичним обставинам, не
підтверджені ніякими доказами.

Відповідачі вважають, що воля
Позивачки ОСОБА_1 щодо продажу
комплексу була вільна, виважена.
Договір підписано сторонами у
присутності нотаріуса, особи сторін
нотаріусом встановлено, їх
дієздатність ним перевірена, в тому
числі перевірено дієздатність
Позивачки ОСОБА_1, перевірено чи
розуміє вона значення своїх дій.

Третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_6 до суду не з"явилась, просила
справу слухати у її відсутності та
подала письмове пояснення в якому
зазначає, що 20 серпня 2012 року, нею
дійсно був посвідчений даний Договір
між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі для реєстрації нотаріальних
дій за № 2000. Оскаржуваний договір
посвідчений нею з дотриманням всіх
норм законодавства, що діяло на момент
посвідчення такого договору, з
витребуванням всіх необхідних
документів. Для укладення такого
договору були подані гр. ОСОБА_1 всі
необхідні документи, встановлені
особи, дієздатність та наміри сторін,
про що зазначено в першому абзаці
оскаржуваного договору.

Тому, третя особа - нотаріус ОСОБА_6 -
вважає, що посвідчуючи даний Договір,
нею було дотримано всіх правових норм в
цій сфері, а волевиявлення позивачки
було вільним та будь-яких перешкод в
укладенні Договору не було.

З ініціативи позивачки, в судові
засідання на 29.10.2013 року та на 28.11.2013
року викликалась в якості свідка
нотаріус ОСОБА_8, однак жодного разу в
судове засідання вона не з"явилась. На
підставі ст.ст. 94, 51 ЦПК України суд не
міг застосувати привід до даного
свідка.

Позивачка та її представник в
судовому засіданні позов підтримали.
Вважали, що такий підлягає до
задоволення.

Відповідачі та їх представник
проти позову заперечили та вважають
його безпідставним і необгрунтованим.

Відповідач ОСОБА_5 пояснила суду, що
вона дійсно купила комплекс будівель
цеху по пошиттю пухово-перових швейних
виробів та земельну ділянку, що
знаходиться по АДРЕСА_1. Також,
пояснила, що таний комплекс був
збудований її сином (відповідачем -
ОСОБА_3), а позивачка хотіла його
продати. Для того, щоб дане майно не
попало до чужих людей, відповідачка
ОСОБА_5 вирішила його придбати. За день
до підписання Договору (19 серпня 2012
року), вона приїхала до позивачки до
дому у АДРЕСА_2 та провела з позивачкою
повний розрахунок, передавши позивачці
всю суму коштів готівкою (959 500 грн.). При
цьому відповідачка ОСОБА_5 від
позивачки жодної розписки про
отримання останньою (19 серпня 2012 року)
такої великої суми коштів не брала,
оскільки, сподівалась на порядність
позивачки.

На питання звідки в відповідачки
ОСОБА_5 така сума коштів, остання
пояснила, що вони з чоловіком все життя
збирали і назбирали. При цьому, зі слів
відповідачки ОСОБА_5 вона з чоловіком
працювали робочими на шкірзаводі. Крім
того, її чоловік мав шліфмашинку і
підзаробляв гроші шліфуючи людям
паркет. Всі кошти вони збирали і
відкладали (на книжку не клали, а
тримали в дома, причому, в доларах). Сама
відповідачка з 1980 року перебуває на
пенсії, а розмір пенсії на сьогоднішній
день в неї складає 1188 грн.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що його
дружина вирішила продати цей комплекс
будівель, однак він не бажав продавати
це спільно нажите ними майно чужим
людям, тому попросив в матері, щоб вона
цей комплекс купила. Стосовно, нібито
відмови нотаріуса ОСОБА_8 оформити
Договір купівлі-продажу цього
комплексу, - то пояснення позивачки є
неправдивими. Відповідач ОСОБА_3 та
позивачка ОСОБА_1 дійсно були в
нотаріуса ОСОБА_8 у червні 2012 року (12
червня), однак тоді вони оформляли
дозвіл на виготовлення закордонного
паспорту на їх сина ОСОБА_9 та згоду
позивачки на виїзд його за кордон. При
цьому відповідачки ОСОБА_5 (матері
відповідача) з ними тоді не було.
Нотаріусу ОСОБА_8 також були надані для
ознайомлення наявні на той час в них
документи на комплекс, який вони бажали
продати, однак в них не було тоді ще
всіх необхідних документів та в цей
час не було і самої матері відповідача -
ОСОБА_5, - тому нотаріус ОСОБА_8 (навіть
за наявності в позивачки бажання
продати цей комплекс) не могла
посвідчити такий договір.

Також відповідач ОСОБА_3 пояснив, що
позивачка вже значний проміжок часу є
приватним підприємцем, підписує безліч
документів і є освіченою людиною, - тому
її посилання на необізнаність в тому,
що вона підписувала, судом не повинно
братись до уваги.

Представник відповідачів - ОСОБА_4
проти позову заперечила. Пояснила, що
викладені Позивачкою ОСОБА_1 обставини
(зокрема про те, що відповідач ОСОБА_3,
на неї чинив тиск, побив її, обіцяв не
розлучатись, тому вона погодилась
продати комплекс, а також те, що вона
тільки в справі про розлучення в жовтні
2012 року взнала про укладення договору
купівлі -продажукоплексу) - є
надуманими, суперечливими, не
відповідають фактичним обставинам, не
підтверджені ніякими доказами. Воля
Позивачки ОСОБА_1 щодо продажу
комплексу була вільна, виважена. З дня
прийняття рішення про продаж комплексу
(червень 2012 року) до його укладення
пройшло більш як два місяці, тобто вона
мала час добре обміркувати рішення
щодо продажу комплексу, особисто
приймала участь у виготовленні
документів до продажу комплексу та в
укладенні договору купівлі - продажу,
розуміла значення своїх дій та
усвідомлювала їх наслідки.

До підписання договору Сторонам, в
тому числі Позивачці ОСОБА_1 роз'яснено
її права, попередньо ознайомлено з
вимогами чинного законодавства щодо
недійсності правочинів, встановлено
нотаріусом, що сторони, усвідомлюючи
значення своїх дій, домовились про
місце укладення цього правочину, не під
впливом помилки, тяжкої обставини,
обману, насильства, про що ОСОБА_1,
попередньо особисто прочитавши
договір, підписала його. Окрім договору
купівлі - продажу комплексу Позивачкою
ОСОБА_1 підписано заяву, яка
нотаріально посвідчена, про те, що
ОСОБА_5 провела з нею повний грошовий
розрахунок в сумі 959 500,00 грн. по
договору купівлі - продажу комплексу,
земельної ділянки та повідомляє, що не
буде мати жодних матеріальних чи
майнових претензій в майбутньому до
ОСОБА_5.

Договір купівлі - продажу підписано
сторонами у присутності нотаріуса,
особи сторін нотаріусом встановлено,
їх дієздатність ним перевірена, в тому
числі перевірено дієздатність
Позивачки ОСОБА_1, перевірено чи
розуміє вона значення своїх дій.

Тому, представник відповідачів
вважає, що Договір купівлі комплексу
будівель по пошиттю пухово - перових
швейних виробів та земельної ділянки
від 20.08.2012 року, що знаходиться по
вулиці Кругляка,5 , в селі Серники,
Перемишлянського району, Львівської
області є законним, відповідає вимогам
чинного законодавства, зокрема,
ст.ст.203, 209 ЦК України.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові пояснення третьої
сторони (нотаріуса ОСОБА_6В.) та надані
суду інші письмові докази судом
встановлено наступне.

20 серпня 2012 року між позивачкою
ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_5 було
укладено Договір купівлі-продажу
комплексних будівель по пошиттю
пухово-перових швейних виробів та
земельної ділянки (надалі - Договір), що
знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.11). Оскільки,
дане майно було нажито під час шлюбу, -
то відповідачем ОСОБА_3 була надана
згода на укладення даного договору
(пункт 11 Договору).

В матеріалах справи також міститься
копія заяви позивачки від 20 серпня 2013
року (а.с. 60), якою позивачка визнає, що з
нею повністю проведено розрахунок в
сумі 959 500,00 грн. по Договору та
повідомляє, що не буде мати жодних
матеріальних чи майнових претензій в
майбутньому до ОСОБА_5. При цьому,
позивачка з приводу даної заяви давала
суперечливі пояснення: в судовому
засіданні 02.10.2013 року визнала, що вона
таку заяву підписувала (хоча фактично
коштів не отримувала), а в судовому
засіданні 28.11.2013 року - заявила, що вона
такої заяви не підписувала взагалі і що
це не її підпис на заяві. При чому суд,
звертає увагу на те, що дана заява була
зареєстрована в реєстрі за №2005, тобто
після підписання самого Договору
купівлі-продажу, який зареєстровано в
реєстрі під №2000.

В матеріалах справи також
міститься копія заяви про надання
витягу з Реєстру прав власності на
нерухоме майно від 5 липня 2012 року
згідно якої, позивачка зверталась в КП
ЛОР «Золочівське МБТІ» для отримання
витягу з Реєстру прав власності на
нерухоме майно на комплекс будівель, що
знаходяться в АДРЕСА_1. Позивачка в
судовому засіданні визнала, що вона за
вказівкою чоловіка (відповідача
ОСОБА_3.) їздила в м.Золочів, щоб подати
таку заяву та отримати згаданий вище
витяг. Також позивачка визнала, що
підпис на цій заяві є її, однак, даний
витяг вона особисто не забирала.

В матеріалах справи також
містяться копії заяв від 12 червня 2012
року (дозвіл на виготовлення
закордонного паспорту на їх сина
ОСОБА_9 - а.с.82, та згоду позивачки на
виїзд його за кордон - а.с.81 ), які
оформлялись у нотаріуса ОСОБА_8 Як
стверджував відповідач ОСОБА_3 та його
представник - саме 12 червня 2012 року
нотаріус ОСОБА_8 ознайомлювалась з
наявними документами на комплекс і
надавала консультацію, які ще
документи слід зібрати, для оформлення
договору купівлі-продажу цього
комплексу. Саме нотаріус ОСОБА_8
вказала на необхідність отримання
ВИТЯГУ з Реєстру прав власності на
нерухоме майно на комплекс будівель, що
знаходяться в АДРЕСА_1 (заявку на
отримання якого було подано лише 5
липня 2012 року) та виготовлення
ЕКСПЕРТНО-ГРОШОВОЯ ОЦІНКИ земельної
ділянки та самого комплексу, які згодом
були виготовлені 05.07.2012 року та 30.06.2012
року (пункт 7 Договору - а.с.11).

Сама ж позивачка, стверджувала, що
вона з відповідачем ОСОБА_3 дійсно 12
червня 2012 року оформляли в нотаріуса
ОСОБА_8 дозвіл на виготовлення
закордонного паспорту на їх сина
ОСОБА_9 та згоду позивачки на виїзд його
за кордон, однак в цей день документи
для оформлення Договору
купівлі-продажу Комплексу вони
нотаріусу ОСОБА_8 не показували, а
приїжджали до неї в інший день.

Враховуючи те, що одна з оцінок,
необхідних для оформлення Договору,
була виготовлена лише 5 липня 2012 року та
й за витягом з Реєстру прав власності
на нерухоме майно на комплекс будівель,
що знаходяться в АДРЕСА_1 позивачка
зверталась лише 5 липня 2012 року, - суд
приходить до висновку, що в червні 2012
року приватним нотаріусом ОСОБА_10
Договір не міг бути вчиненим. Тому,
твердження позивачки, що в червні
місяці 2012 року нотаріус ОСОБА_8
відмовила їм у оформленні Договору
купівлі-продажу комплексу через нібито
відмову позивачки підписати Договір та
її переживання - не знайшли свого
підтвердження.

Під час судового розгляду
відповідачка ОСОБА_5 не надала жодних
доказів того, що в її розпорядженні
перебували кошти в розмірі понад 959 500
грн. (не враховуючи коштів на оплату
нотаріальних послуг за оформлення
Договору, які згідно пункту 13 Договору
те ж ніс Покупець), а також доказів того,
що, як вона стверджує, 19 серпня 2012 року
позивачці згадана вище сума була
передана готівкою.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні стверджував, що нібито
позивачка ОСОБА_1 сплачувала судовий
збір і мито за оформлення Договору
саме з коштів, які вона отримала
напередодні (аудіо запис від 02.10.2013 року
12:13:51). Однак, дані твердження не
підтверджені жодним доказом. Більше
того, згідно пункту 13 Договору (а.с.11 -
тильна сторона) «Витрати за складання
та нотаріальне посвідчення цього
договору оплачує Покупець», - тобто ці
витрати мала б сплачувати відповідачка
ОСОБА_5

Також відповідачі не змогли
пояснити суду, яким чином позивачка
могла продати Комплекс стороннім
особам без згоди її чоловіка -
відповідача ОСОБА_3

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивачка посилається на частину третю
статті 215 ЦК України, яка передбачає, що
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

В той же час, позивачка посилається
на статтю 228 ЦК України та стверджує, що
укладений нею Договір, нібито, порушує
публічний порядок. Однак, згідно
положень статті 228 ЦК України правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним, а не оспорюваним, як
стверджує позивачка. Крім того, перелік
правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦКУкраїн
це:правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина;правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Згідно п.18 ППВСУ від
06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» такими є
правочини, що посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження
або незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу -
землею як основним національним
багатством, що перебуває під
особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

Тому суд приходить до висновку, що
укладений 20 серпня 2012 року Договір
купівлі-продажу комплексних будівель
по пошиттю пухово-перових швейних
виробів та земельної ділянки, що
знаходиться по АДРЕСА_1 не є таким, що
порушує публічний порядок, а тому на
підставі статті 228 ЦК України не може
бути визнаним недійсним.

Ще однією з підстав визнання цього
Договору недійсним, позивачка вважає
обман з боку відповідача ОСОБА_3, який
обіцяв не розлучатися з нею, якщо вона
підпише Договір.Згідно ст.230 ЦК
Україниякщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 ЦК
України: щодо природи правочину, прав
та обов'язків сторін, таких
властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Однак, як встановлено в судовому
засіданні, Сторонами у Договорі є
позивачка ОСОБА_1 та відповідачка
ОСОБА_5 Остання, як сторона у договорі, в
оману позивачку не вводила, а не
дотримання обіцянки відповідачем
ОСОБА_3 не розлучатись з позивачкою суд
в контексті статті 230 ЦК України до
уваги брати не може, оскільки
відповідач ОСОБА_3 не був стороною в
Договорі.

Оскільки позивачкою не доведено, що
з боку Покупця (відповідачки ОСОБА_5.)
мав місце обман, - то суд вважає, що на
підставі статті 230 ЦК України цей
Договір не може бути визнаним
недійсним.

Статтею 60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що в судовому
засіданні позивакою не надано
достатніх доказів для визнання
Договору недійсним на підставі статей
228 та 230 ЦК України, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 215, 216, 228, 230 ЦК
України та ст.ст.8,10,15,60,208,209,212-215,218,294 ЦПК
України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
через десять днів після його
оголошення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Перемишлянський районний суд
Львівської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня оголошення даного рішення.

Суддя Р. О. Борняк