У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.

Олійник А.С.,
Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля», відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Тернівка
Дніпропетровської області про
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля», поданою його
представником Горбатко Вікторією
Віталіївною, на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 1
серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що за висновком МСЕК
від 17 вересня 2001 року йому
встановлено первинно 35% втрати
професійної працездатності. 4 серпня 2011
року висновком МСЕК йому сукупно
встановлено 40% втрати професійної
працездатності первинно-повторно, з
яких первинно 25% втрати професійної
працездатності по ХОЗЛ, первинно 5% за
туговухістю та 10% - повторно за нещасним
випадком, який стався 12 листопада 2000
року. У зв'язку з професійним
захворюванням було порушено його
нормальні життєві зв'язки та душевну
рівновагу, позбавлено можливості
реалізувати звички та бажання. Через
поганий стан здоров'я він відчуває
психологічний дискомфорт, позбавлений
можливості працювати у даній галузі та
матеріально забезпечувати родину, а
тому просив стягнути з публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» 50 000 грн на
відшкодування моральної шкоди, а з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Тернівка
Дніпропетровської області - 25 000 грн.

Рішенням Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 4 квітня
2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_3 3
000 грн у відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ушкодження
здоров'я під час виконання трудових
обов'язків.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Тернівка
Дніпропетровської області на користь
ОСОБА_3 1 000 грн у відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
ушкодження здоров'я під час виконання
трудових обов'язків.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровського області від 1
серпня 2013 року рішення Тернівського
міського суду Дніпропетровської
області від 4 квітня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову.

Стягнуто з публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_3 4
000 грн у відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ушкодження
здоров'я під час виконання трудових
обов'язків.

У іншій частині позову
відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник
просить скасувати рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 1 серпня 2013 року та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 з 14 вересня 1981 року
перебував у трудових відносинах із
публічним акціонерним товариством
«ДТЕК Павлоградвугілля».

12 листопада 2000 року з ОСОБА_3 стався
нещасний випадок на виробництві і за
висновком МСЕК від 17 вересня 2001 року
йому встановлено первинно 35% втрати
професійної працездатності. Під час
наступного огляду МСЕК 15 липня 2002 року
позивачеві встановлено 20% втрати
професійної працездатності повторно.
Відповідно до огляду МСЕК від 24
листопада 2003 року позивачеві повторно
встановлено 20% втрати професійної
працездатності та встановлено третю
групу інвалідності безстроково.

За результатами огляду МСЕК від 4
серпня 2011 року йому встановлено 40%
втрати професійної працездатності
сукупно первинно-повторно, з яких
первинно 25% втрати професійної
працездатності, первинно 5% за
туговухістю, повторно 10% за нещасним
випадком, який стався 12 листопада 2000
року.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачеві вперше втрата професійної
працездатності за нещасним випадком,
що стався 12 листопада 2000 року,
встановлена висновком МСЕК від 17
вересня 2001 року і підтверджена
висновками від 15 липня 2002 року та 24
листопада 2003 року. У подальшому
висновком МСЕК від 4 серпня 2011 року
первинно встановлено 25% втрати
професійної працездатності і 5% за
туговухістю, тому обов'язок з
відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції поклав як на
роботодавця, так і Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. п. 1-1, 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням його здоров'я від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV),
Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про
охорону праці» (у редакції Закону від 21
листопада 2002 року № 229-IV), КЗпП України,
а також законодавчих та інших
нормативно-правових актів. Спори про
відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди, що настає з дня встановлення
вперше потерпілому МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Законом України від 23 лютого 2007 року
№ 717-V «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. «е» п. 1
ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3
ст. 34 Закону № 1105- XIV, скасовано право
потерпілих на виробництві громадян на
відшкодування їм моральної
(немайнової) шкоди за рахунок Фонду.

Припинення дії Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в частині
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку не звільняє роботодавця від
відшкодування зазначеної моральної
шкоди відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП
України.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Згідно з роз'ясненнями, викладеним у п.
13 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про покладання обов'язку з
відшкодування моральної шкоди у сумі 4
000 грн на публічне акціонерне
товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»,
суд апеляційної інстанції виходив із
встановлення вперше ОСОБА_3 стійкої
втрати працездатності оглядом МСЕК
від 4 серпня 2011 року, що суперечить
встановленим обставинам справи, і
ухвалив рішення, яке не відповідає
вимогам закону. Поза увагою суд залишив
ту обставину, що стійкою втратою
професійної працездатності вважається
будь-яка її втрата, що визначена МСЕК на
обумовлений термін або безстроково.

Скасувавши законне й обґрунтоване
рішення суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції не надав
належної оцінки зазначеним обставинам
справи, допустився помилки у
застосуванні норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи й
помилкового скасування рішення суду
першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля», подану його
представником Горбатко Вікторією
Віталіївною, задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 1 серпня
2013 року скасувати, залишити в силі
рішення Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 4 квітня
2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.П.Гончар

Судді:
В.І.Амелін

С.О.Карпенко

А.С.Олійник

В.О.Савченко