Ухвала

іменем україни

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
Ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення без надання
іншого житла, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
17 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Луганської області
від 05 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
Ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
Ініціативи») звернулося до суду з
позовом, у якому просило в рахунок
погашення заборгованості звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
по АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних
торгів, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
з вказаної квартири без надання іншого
житла зі зняттям їх з реєстраційного
обліку за цією адресою.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 20 грудня 2007 pоку між Відкритим
акціонерним товариством «Сведбанк»
(далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №
1201/1207/88-018, згідно з яким останній
отримав кредит у сумі 102 000 грн зі
сплатою 14,5 % річних та терміном
повернення до 20 грудня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язання
20 грудня 2007 року між банком та
відповідачами було укладено іпотечний
договір, за яким останні надали в
іпотеку належну їм трикімнатну
квартиру за вказаною вище адресою.

Право на вимогу кредитної
заборгованості ТОВ «Кредитні
Ініціативи» набуло від ТОВ «ФК «Вектор
Плюс» на підставі укладеного з
останнім договору факторингу.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 належним
чином не виконує умови кредитного
договору, внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі 178 136,47 грн, ТОВ
«Кредитні Ініціативи» просило
задовольнити позов.

Рішенням Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
17 жовтня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №
1201/1207/88-018 звернуто стягнення на
трикімнатну квартиру загальною площею
69,3 кв. м, жилою площею 43,6 кв. м, яка
розташована по АДРЕСА_1, шляхом
проведення прилюдних торгів зі
встановленням початкової ціни
предмета іпотеки не нижче за звичайну
ціну на цей вид майна, на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна.

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням
Станично-Луганського районного суду
Луганської області від 25 листопада 2013
року доповнено резолютивну частину
рішення та відмовлено у задоволенні
вимоги про виселення відповідачів.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 05 березня 2014 року
рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
17 жовтня 2013 року залишено без змін.

Додаткове рішення
Станично-Луганського районного суду
Луганської області від 25 листопада 2013
року скасовано та ухвалено нове, яким
позовні вимоги ТОВ «Кредитні
Ініціативи» в частині виселення
відповідачів скасовано та ухвалено в
цій частині нове рішення про
задоволення позову.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із
квартири по АДРЕСА_1 без
надання іншого житла зі зняттям їх з
реєстраційного обліку за цією адресою.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним
вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ТОВ
«Кредитні Ініціативи», суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
відповідач ОСОБА_3 не виконує свої
зобов'язання за кредитним договором,
ТОВ «Кредитні Ініціативи», яке на
підставі договору факторингу з ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» набуло право на вимогу
кредитної заборгованості, має право
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що відповідає вимогам ст. 33
Закону України «Про іпотеку».

При цьому суд зазначив, що вимога про
виселення відповідачів є передчасною,
а тому задоволенню не підлягає.

Скасовуючи додаткове рішення суду
першої інстанції та задовольняючи
позовні вимоги щодо виселення
відповідачів, апеляційний суд виходив
з того, що позивач на підставі ст. 39
Закону України «Про іпотеку» має право
одночасно заявити вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення відповідачів, оскільки
позивачем додержаний порядок
виселення мешканців.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 20 грудня 2007 року між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 1201/1207/88-018,
за яким останній отримав кредит у
розмірі 102 000 грн зі сплатою 14,5 % річних
та кінцевим терміном повернення до 20
грудня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 20
грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений
іпотечний договір, за яким останні
надали в іпотеку квартиру, розташовану
по АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням
кредитних зобов'язань станом на 01
березня 2013 року утворилася
заборгованість на загальну суму
178 136,47 грн, яка складається із
заборгованості за кредитом в сумі
87 957,83 грн, заборгованості за
відсотками - 42 397,69 грн та пені - 47 780,95
грн.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»,
який є правонаступником АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «ФК «Вектор
Плюс» укладено договір факторингу,
відповідно до якого банк відступив
останньому свої права вимоги
заборгованості за кредитними
договорами, укладеними з боржниками.

У цей же день 28 листопада 2012 року між
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні
Ініціативи» укладено договір
факторингу, згідно з яким ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні
Ініціативи» свої права вимоги
заборгованості за кредитними
договорами, укладеними з боржниками.

Згідно з п.10.8. зазначеного вище
договору додаються додатки №7А -
перелік кредитних договорів, та №7Б -
перелік договорів забезпечення, що
складають його невід'ємну частину.

Втім, договори про передачу прав
іпотекодержателя в матеріалах справи
відсутні та судами не досліджувалися.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України
«Про іпотеку» правочин про
відступлення прав за іпотечним
договором підлягає нотаріальному
посвідченню. Відомості про таке
відступлення підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Проте, вирішуючи спір, суди не звернули
уваги на те, що у разі наявності
нотаріально завіреного договору
забезпечення кредиту (іпотеки, застави)
на виконання припису ч. 1 ст. 513 ЦК
України додатково укладається договір
відступлення права вимоги
заставодержателя або іпотекодержателя
за відповідним договором забезпечення.

Наведене свідчить, що як суд першої
інстанції, так і апеляційний суд не
встановили фактичні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, у процесі якого
суду слід урахувати наведене та
залежно від установленого вирішити
спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
17 жовтня 2013 року, додаткове рішення
Станично-Луганського районного суду
Луганської області від 25 листопада 2013
року та рішення апеляційного суду
Луганської області від 05 березня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко