Справа № 132/1888/14-ц
Провадження № 2/132/733/14
РІШЕННЯ

Іменем України

22.10.2014 року
Калинівський районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого судді
Копчинського В.І.

при секретарі
Кулик Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Калинівка справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні та
розпорядженні своєю власністю та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про скасування свідоцтва на право
особистої власності та свідоцтва про
право на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в своєму позові
вказує, що йому відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за законом від
28.02.2000 року на праві приватної
власності належить будинок по АДРЕСА_1,
який перейшов йому у власність в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_3 В даному будинку
він проживав разом зі своєю дружиною
ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5. Проте, спільне
життя з відповідачкою не склалось і в
квітні 2002 року він залишив дружину і
сина та перейшов проживати до іншої
жінки. Шлюбні відносини були офіційно
розірвані 25.02.2004 року, про що в книзі
реєстрації актів про розірвання шлюбу
зроблений відповідний запис № 24.

В даний час спільне сімейне життя з
другою дружиною в нього не склались, а
тому в нього виникла необхідність
проживати у своєму будинку, однак син
ОСОБА_5, який проживає в його будинку
вже багато років, не допускає його до
домоволодіння, а тому він вимушений
проживати у своєї сестри в с.
Комунарівка, Калинівського району,
тому звертається до суду з даним
позовом.

Під час попереднього судового
засідання відповідач ОСОБА_2 звернувся
з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
скасування свідоцтва на право
особистої власності на будинок, яке
було видане в 1990 році на ім.я покійної
баби - ОСОБА_3 та скасування свідоцтва
про право на спадщину за законом , яке
було видане в 2004 році на імя позивача,
батька ОСОБА_1, оскільки вважає, що баба
та його батько працювали в колгоспі,
домогосподарство відносилося до
категорії колгоспних дворів, він
проживав з батьками , тому, будучи
неповнолітнім на час смерті баби мав
право на частку в колгоспному дворі.
Проте , спадщину після смерті баби
прийняв лише батько, тому просить
скасувати дані свідоцтва.

ОСОБА_1 та його представник за
дорученням ОСОБА_6 підтримали свої
позовні вимоги, посилаючись на
обставини , викладені у позовній заяві,
оскільки позивач є власником будинку
АДРЕСА_1, йому належить право володіння
, користування та розпорядження даним
будинком , ніхто не може позбавити
його права чи обмежити у його
здійснені, проте син , який там проживає
, чинить йому перешкоди , до будинку не
допускає, іншого житла в нього немає,
звертається до суду з даним позовом,
так як немає де проживати.

Зустрічний позов не визнають, так як
ніхто в колгоспі не працював, було уже
колективне сільськогосподарське
підприємство, покійна мати була
власником будинку, після її смерті
позивач прийняв спадщину, так як
проживали разом. Інші спадкоємці
спадщину не приймали. Крім того , з
дня смерті матері і прийняття ОСОБА_1
спадщини пройшло понад 15 років, пройшли
строки давності оспорювання цих
свідоцтв, тому просять відмовити у
задоволенні даного позову. В даний
час, він як батько не оспорює, що син
має право користуватися будинком , бо
він там виріс і в майбутньому він буде
належати тільки йому , але зараз нехай
не чинить перешкоди в користуванні
будинком.

Відповідач ОСОБА_2 і одночасно позивач
за зустрічним позовом в судовому
засіданні позовні вимоги батька
визнає , погоджується , що батько має
право на користування будинком, не
заперечує , щоб вселився і
користувався, але лише однією
кімнатою, яку він допоможе облаштувати
і зробить окремий вхід . Заперечує, щоб
проживав спільно з його сімєю.
Зустрічний позов підтримує, оскільки
вважає, що баба та його батько
працювали в колгоспі, домогосподарство
відносилося до категорії колгоспних
дворів, він проживав з батьками, був
неповнолітнім на час смерті баби , і як
член колгоспного двору має право на
частку в колгоспному дворі. Проте ,
баба право власності на будинок
оформила на себе, спадщину після
смерті баби прийняв лише батько, тому
просить скасувати дані свідоцтва. Про
дані свідоцтва йому було відомо, він їх
раніше не оспорював, так як батько
після прийняття спадщини говорив , що
будинок в майбутньому переоформить на
нього . Зараз в них виникли неприязні
відносини, не хоче ,щоб батько
проживав спільно з ним , тому хоче своєї
частки в будинку , просить поновити
строк позовної давності звернення до
суду за захистом своїх прав , причиною є
те, що батько обіцяв « переписати «
будинок на нього і він йому вірив.

Вислухавши доводи та заперечення
сторін, представника позивача,
оцінивши зібрані докази по справі, суд
вважає позов ОСОБА_1 задовольнити , а в
задоволені зустрічного позову ОСОБА_2
відмовити з наступних підстав.

Так, судом достовірно встановлено, що
позивачу ОСОБА_1 відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 28.02.2000 року на праві
приватної власності належить будинок
по АДРЕСА_1, який перейшов йому у
власність в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_3 В
даному будинку позивач проживав разом
зі своєю дружиною ОСОБА_4 та сином
ОСОБА_5. Проте, спільне життя з
відповідачкою не склалось і в квітні 2002
року позивач залишив дружину і сина та
перейшов проживати до іншої жінки.
Шлюбні відносини були офіційно
розірвані 25.02.2004 року, про що в книзі
реєстрації актів про розірвання шлюбу
зроблений відповідний запис № 24.

В даний час спільне сімейне життя з
другою дружиною в позивача не склалось,
а тому в нього виникла необхідність
проживати у своєму будинку, однак
відповідач по справі , син ОСОБА_5, який
проживає в будинку позивача не
допускає його до користування
вказаним будинком, позивач вимушений
проживати в у своєї сестри в с.
Комунарівка, Калинівського району

Відповідно ст. ст.ст.319 , 321 ЦК України
право власності є непорушним, власник
володіє , користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Ніхто не може
протиправно позбавити його права чи
обмежити у його здійснені .

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідач позовні вимоги визнає,
погоджується , що батько має право на
користування будинком, не заперечує ,
щоб вселився і користувався будинком.

Відповідно до п.1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Згідно п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Виходячи з наведеного, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
позивача ОСОБА_1 є законними та
підлягають задоволенню.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про
поновлення строку позовної давності
звернення до суду за захистом своїх
прав і відповідно скасування
свідоцтва на право особистої власності
на будинок, яке було видане в 1990 році на
ім.я покійної його баби - ОСОБА_3 та
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом , яке було видане в
2000 році на імя позивача, батька ОСОБА_1,
задоволенню не підлягають , оскільки
судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
достовірно знав, що будинок належав на
праві приватної власності лише його
бабі ОСОБА_3 , в 2000 році його батько
прийняв будинок у спадщину, бо
дані документи знаходяться в будинку ,
де проживає. З часу досягнення
позивачем повноліття, а саме -
ІНФОРМАЦІЯ_1 , він мав можливість
захистити особисто свої права та
інтереси щодо оспорювання вказаних
свідоцтв , але таким правом не
скористався .

Посилання ОСОБА_2 на те, що вірив
батькові, який пообіцяв переоформити
будинок на нього, тому і не звертався
до цього часу до суду щодо оспорювання
вказаних свідоцтв, суд визнає не
поважними.

Таким чином, враховуючи , що з часу
досягнення позивачем ОСОБА_2
повноліття, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
пройшло понад 9 років, позивач мав
можливість захистити особисто свої
права та інтереси щодо оспорювання
вказаних свідоцтв , але таким правом не
скористався , причини пропущення
строку позовної давності не є
поважними, тому сплив позовної
давності , про застосування якої
заявлено іншою стороною у спорі, суд
вважає підставою для відмови у даному
позові.

Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено іншою
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові

Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Однак, в позовній заяві та в судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 не просить
відшкодувати понесені ним судові
витрати по сплаті судового збору , тому
суд такі витрати вважає залишити за
позивачем .

Керуючись ст.ст. 256, 257, 267, 317, 321, 391 ЦК
України, ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не
чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні
та розпорядженні його власністю, а
саме будинком по АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування
свідоцтва на право особистої власності
та свідоцтва про право на спадщину за
законом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Вінницької області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ: