АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2384/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3332/14
Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,
третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 29 вересня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7
про зобовязання усунути перешкоди
шляхом знесення самовільної побудови, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із вказаним позовом та, остаточно
визначившись у позовних вимогах
відповідно до заяви від 15 травня 2014
року (а.с. 27), просила зобов'язати ОСОБА_7
усунути перешкоди в користуванны
належною їй частиною будинку та
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом
знесення самочинно збудованої
прибудови.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що вона є власником 3/50
частин будинку по АДРЕСА_1. Відповідач
ОСОБА_7 є співвласником домоволодіння,
в 2013 році без погодження та за
відсутності проектної документації
розпочала будівництво прибудови до
спільного будинку.

Зазначала, що вказана будівля
перешкоджає їй в повній мірі
користуватися земельною ділянкою та
частиною будівлі.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 29 вересня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_1 та просила скасувати
його та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме залишення судом поза увагою
відсутність належних дозвільних
документів на будівництво прибудови, а
також безпідстаність висновку суду про
те, що вона не може самостійно ставити
питання про знесення прибудови.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що позивач ОСОБА_1 відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 26 січня 1990 року є власником
3/100 ідеальних частин домоволодіння
по АДРЕСА_1.

Також позивач відповідно до
свідоцтва про право власності від 26
січня 1990 року є власником 3/50 ідеальних
частин вказаного домоволодіння.

Загальна частка позивача в праві
спільної часткової власності на
домоволодіння складає 9/100 частини.

Відповідач ОСОБА_7 відповідно до
договору дарування від 01 серпня 2005
року є власником 8/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю.

Встановлено, що домоволодіння по
АДРЕСА_1 знаходиться в спільній
частковій власності, частка як
позивача, так і інших співвласників, в
натурі не виділялася, порядок
користування домоволодіння між його
співвласниками не визначався.

Актуальні дані згідно з Єдиним
реєстром прав власності на нерухоме
майно щодо спірного домоволодіння
станом на час вирішення справи судом
позивачем до суду всупереч норм ст.
ст. 10, 11 ЦПК України надані не були.

Також, дослідженими в справі
доказами встановлено, що відповідачем
ОСОБА_7 17 лютого 2014 року зареєстровано
в Інспекції ДАБК в Полтавській області
декларацію про початок виконання
будівельних робіт - реконструкції
квартири АДРЕСА_1. При цьому технічна
документація розроблена ПП
«Полтавський регіональний центр
забудови, благоустрою і дизайну».

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 56-14
від 05 серпня 2014 року проведені роботи
по реконструкції квартири не
відповідають вимогам ДБН, зокрема, у
зв'язку з відсутністю будівельного
паспорту, прийняття приміщень в
експлуатацію, а також в частині
невідповідності площ
реконструйованих приміщень, їх висоти,
ширини.

При цьому реконструкція частини
житлового будинку за висновком
експерта не завдала технічної шкоди
суміжній квартирі № 2.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів про
порушення її земельних прав, а також
відсутність доказів здійснення
відповідачем самочинного будівництва.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Відповідно до роз'яснень, наданих у
постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгялду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» Відповідно до статті 376
ЦК суди розглядають спори щодо
самочинного будівництва, зокрема: про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно власником
земельної ділянки; про визнання права
власності на самочинно збудоване майно
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснила
самочинне будівництво; про
відшкодування витрат на будівництво,
здійснене на земельній ділянці, яку
особі не було відведено; про знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна; про зобов'язання особи, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, провести відповідну
перебудову; про стягнення витрат,
пов'язаних із приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом позову ОСОБА_1 стало знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна.

Відповідно до п. 5 постанові Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгялду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» відповідно до вимог
статті 376 ЦК право на звернення до суду
з позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають як органи державної
влади, так і органи місцевого
самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття 391
ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Твердження апелянта щодо порушення її
земельних прав не знаходять
підтвердження в матеріалах справи.

Дослідженими в справі доказами
встановлено, що земельна ділянка по
АДРЕСА_1 не є об'єктом спільної
часткової власності співвласників
домоволодіння.

Державний акт на право власності чи
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 відсутній, відсутні також і
цивільно-правові угоди щодо визначення
порядку користування даною земельною
ділянкою.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
відсутність доказів порушення
земельних прав ОСОБА_1 з огляду на те, що
останньою не було надано будь-яких
доказів наявсноті в неї майнових прав
на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Крім того, спростовуються матеріалами
справи і доводи апелянта про порушення
її прав на користування житловим
будинком по АДРЕСА_1.

Так, відповідно до висновку №56-14
судової будівельно-технічної
експертизи (а.с. 95-103) реконструкція
частини житлового будинку по АДРЕСА_1
(квартира НОМЕР_1) не завдали технічної
шкоди суміжній квартирі №2. Будь-яких
інших доказів порушення її прав, ОСОБА_1
суду не надала.

При цьому посилання апелянта на
невідповідність проведених робіт з
реконструкції квартири АДРЕСА_1
вимогам ДБК не дає підстав для знесення
добудови, у звязку з недоведеністю
порушення її прав у звязку з
будівництвом.

Доводи апелянта щодо невитребування
судом першої інстанції доказів по
справі є неспроможними з огляду на те,
що ОСОБА_1 під час розгляду справи у
судах першої та апеляційної інстанцій
не заявлось вимог про витребування
доказів, отримання яких самостійно є
неможливим чи утрудненим.

Виходячи з викладеного, доводи
апеляційної скарги про помилковість
судового рішення спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, які
передбачені ст.309 ЦПК України як
підстави для скасування або зміни
рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 29 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: