Справа №488/5531/13-ц 29.10.2014 29.10.2014
Провадження № 22ц/784/2784/14 Головуючий
першої інстанції: Селіщева Л.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

29 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової
К.О.,

із секретарем судового засідання:
Орельською Н.М.,

за участі: представників позивача
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідачки
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 19 серпня 2014 року за
позовом

Приватного малого
підприємства «Адісем»

до

ОСОБА_4

про

стягнення заборгованості за
договором купівлі-продажу

та за зустрічним позовом

ОСОБА_4 до Приватного малого
підприємства

«Адісем» про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л
а :

У жовтні 2013 року Приватне мале
підприємство (далі ПМП) «Адісем»
звернулося з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
купівлі-продажу.

Позивач вказував, що 10 січня 2011 року
між ним та ОСОБА_4 було укладено
договір купівлі-продажу
металопластикових виробів, за умовами
якого позивач зобов'язався передати у
власність відповідачки товар у вигляді
металопластикових конструкцій, а
відповідачка зобов'язалася сплатити
вартість товару із відстрочкою платежу
до 10 липня 2013 року. Позивач свої
зобов'язання виконав проте відповідач
не провела оплату товару. В зв'язку з
чим позивач просив стягнути з ОСОБА_4
23853, 25 грн. заборгованості за вказаним
договором, 535,22 грн.- 3 % річних та 977, 94
грн. індексації.

В березні 2014 року ОСОБА_4
звернулася з зустрічним позовом до ПМП
«Адісем» про визнання договору
купівлі-продажу недійсним.

Рішенням Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 19 серпня 2014 року
позов ПМП «Адісем» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 23853, 25 грн.
заборгованості за вказаним договором,
535,22 грн. - 3 % річних та 977, 94 грн.
індексації. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 відмовлено. Розподілено
судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
посилається на те, що відсутні підстави
покладення на неї обов'язку щодо сплати
коштів по вказаному договору й просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про відмову у позові.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 10 січня 2011 року
між ПМП «Адісем», як виконавцем, та
ОСОБА_4, як замовником, було укладено
договір купівлі -продажу
металопластикових виробів на суму 23853,
25 грн. із строком оплати до 10 липня 2013
року (а.с. 14-15).

Відповідно до видаткової
накладної ПМП «Адісем» поставило, а
ОСОБА_4 купила на підставі договору
вікна всього сім найменувань в
кількості 17 штук на загальну суму 23853
грн. 25 коп. (а.с. 16).

Постановляючи рішення про
задоволення позову ПМП «Адісем»,
районний суд виходив з того, що
відповідачка на підставі вказаного
договору, отримала виготовлені
підприємством вікна на суму 23853 грн. 25
коп., однак зобов'язання щодо сплати
їх вартості в порушення умов
договору щодо строків розрахунку не
виконала, тому суд стягнув вказану
суму з відповідачки на користь
позивача.

Проте з таким висновком суду не
можна погодитись, оскільки він не
ґрунтується на наявних доказах у
справі.

Частиною 2 ст. 509, ст.11 ЦК України
передбачено, що зобов'язання виникають
з договорів та інших правочинів, а
також з інших юридичних фактів.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупець), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 ст. 656 ЦК України
встановлено, що предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який
є у продавця на момент укладення
договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст.662 ЦК України,
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

За ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Так, із змісту п. 1.1. наведеного вище
договору укладеного сторонами,
вбачається, що його предметом є
виготовлення виконавцем на замовлення
та обов'язок передати у власність
замовника металопластикові вироби в
асортименті та кількості сімнадцяти
штук.

Таким чином виконавець за цим
договором, взяв на себе обов'язок
виготовити вікна на замовлення,
тобто оформлення відповідного
замовлення є обов'язком виконавця.
Проте як пояснила відповідачка, що
після вимушеного підписання нею
договору, виготовлення вікон вона не
замовляла і не мала таких намірів.
На виконання вказаного обов'язку
позивачем письмового доказу не
надано.

Пунктом 2.1 вказаного договору
встановлено, що ціна виробу включає
вартість виготовлення, оформлення
необхідної документації, а також
витрати по встановленню та
транспортуванню товару до місця
призначення та складає грошову суму
23853 грн. 25 коп.

На підтвердження наявності
заборгованості позивачем надано
видаткову накладну на отримання
відповідачкою металопластикових
виробів вартістю 23853 грн. 25 коп.,
тобто на суму зазначену в договорі.

Проте, відповідно до наведених умов
договору, вказана сума не є власне
лише вартістю виробів, а складається
як із вартості виготовлення, так і
витрат по встановленню виготовлених
виробів та транспортуванню цих
виробів, тобто проданого товару до
місця призначення.

Таким чином вартість вікон в
кількості сімнадцяти штук, які
вказані в видатковій накладній та
вартують вказану в ній суму не
відповідає вартості товару, який є
предметом договору між сторонами,
оскільки вартість виробу за
договором включає в себе вартість
доставки до місця призначення та
встановлення вікон. Проте, послуги з
доставки та встановлення вікон
позивачем не надавались і такі докази
відсутні.

Крім того, відповідно до вказаної
накладної металопластикові вироби
передані відповідачці в день
укладання між сторонами договору. З
пояснень представника позивача
слідує, що відповідачці передано
вікна, виготовлені за стандартними
розмірами які зберігалися на складі.

Проте, таке протирічить умовам
договору, оскільки відповідно до його
умов сторони домовились про
виготовлення вікон на замовлення, а
не стандартних (п.1.1.), а також умовами
договору передбачено доставку та їх
установку (п.п. 2.1, 2.2), а не відпуск зі
складу. Додаткових угод на зміну
вказаних домовленостей сторони не
укладали. До того ж в зазначеній
накладній відсутні ідентифікуючі
ознаки договору на який посилається
позивач (дата, номер тощо).

Таким чином надана позивачем
накладна не є безумовним доказом
виконання зобов'язань позивачем саме
за наявним в справі договором, а не
підтвердженням наявних між сторонами
трудових відносин.

Таким чином позивачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження виникнення умов
договору щодо виготовлення вікон на
замовлення, в зв'язку з чим у
відповідачки не виникло відповідних
зобов'язань щодо сплати їх вартості.

Документи, які надані позивачем на
підтвердження виготовлення вікон та
зберігання їх на складі, не мають
прив'язки до умов договору, а тому і
не спростовують наведений висновок
(а.с. 120-131).

Враховуючи зазначене, суд
безпідставно дійшов висновку, що
договір укладений між сторонами було
виконано виконавцем позивачем по
справі, тобто виготовлено
металопластикові вікна на замовлення
та передано вказаний товар
замовнику відповідачці з установкою в
місці призначення, а відповідачка
не сплатила вартість товару та
відповідних послуг зазначених в
договорі.

За такого, оскаржуване рішення в
частині задоволення позовних вимог
ПМП «Адісем», в зв'язку з
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, відповідно до положень
п. 2 ч. й ст. 309 ЦПК України, підлягає
скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення, про відмову в
задоволенні вказаних вимог.

Враховуючи що в частині
зустрічного позову судове рішення не
ооскаржується, в цій частині, воно
підлягає залишенню без змін.

Керуючись статями 303, 307, 308, 309, 314, 315, 316
ЦПК України, колегія суддів:

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 19 серпня 2014 року
скасувати в частині задоволення позову
ПМП «Адісем» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором
купівлі-продажу, та ухвалити в цій
частині нове рішення.

У задоволенні позову Приватного малого
підприємства «Адісем» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
купівлі-продажу відмовити.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: