інстанції: Пахолюк А.М. Провадження №
22-ц/773/1683/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів: Грушицького А.І.,
Завидовської-Марчук О.Г.,

секретаря Захарової Н.А.,

за участю: представника позивача Людви
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» на
ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08 вересня 2014
року,

встановила:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ) «Вердикт
Фінанс» звернулося в суд з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 12 серпня 2014 року
позовну заяву ТОВ «Вердикт Фінанс»
залишено без руху.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08 вересня 2014
року постановлено вважати неподаною та
повернути позовну заяву ТОВ «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач звернувся з апеляційною
скаргою на зазначену ухвалу від 08
вересня 2014 року, яку вважає незаконною,
необґрунтованою, постановленою
внаслідок неправильного застосування
норм матеріального та процесуального
права. Просить скасувати ухвалу, а
справу передати до Луцького
міськрайонного суду для відкриття
провадження у справі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга є безпідставною та задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання
неподаною та повернення позовної заяви
ТзОВ «Вердикт Фінанс», суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
виконав вимоги ухвали про залишення
позовної заяви без руху.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду першої інстанції,
вважає їх правильними та такими, що
узгоджуються із нормами матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ч.5 ст. 119 ЦПК України до
позовної заяви додається документ, що
підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.121 ЦПК України суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем ухвали. Якщо позивач
відповідно до ухвали суду у
встановлений строк виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 цього
Кодексу, сплатить суму судового збору,
позовна заява вважається поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

З наведених норм процесуального закону
та з положень пункту 3 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року
№10 «Про застосування судами
законодавства про судові витрати у
цивільних справах» слід зробити
висновок, що подання заяви до суду має
відбуватись із дотриманням певних
умов. Зокрема, частиною п'ятою статті 119
ЦПК передбачено, що до позовної заяви
додається документ, що підтверджує
сплату судового збору. Отже, якщо
сплата судового збору згідно з
вимогами закону є обов'язковою, то
наслідком недотримання цієї умови є
залишення позовної заяви без руху, а у
разі, якщо документ, що підтверджує
сплату судового збору (частина п'ята
статті 119 ЦПК), не буде поданий у строк,
установлений судом, - визнання заяви
неподаною та її повернення позивачеві
(стаття 121 ЦПК) або залишення заяви без
розгляду (пункт 8 частини першої статті
207 ЦПК).

З матеріалів справи встановлено, що при
подачі позовної заяви позивачем ТзОВ
«Вердикт Фінанс» не сплачено судовий
збір у розмірі, визначеному Законом
України «Про судовий збір». На
виконання вимог ухвали суду від 12.08.2014
року позивачем представлено до суду
першої інстанції платіжне доручення
про сплату судового збору. Однак, з його
тексту видно, що судовий збір оплачено
юридичною особою, яка не є стороною в
даній справі, а саме ТОВ «Фінансові
перспективи». Таким чином, суд першої
інстанції вірно прийшов до висновку, що
позивачем не виконані вимоги ухвали
про залишення позовної заяви без руху
від 12.08.2014 року щодо подання документу
на підтвердження оплати судового
збору, що відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК
України є підставою вважати неподаною
та повернути позовну заяву позивачеві.

Безпідставним є посилання позивача на
Закон України «Про судовий збір», яким
не заборонено оплата судового збору за
дорученням, з огляду на таке.

Зі змісту ст. 2 Закону України "Про
судовий збір" платники судового збору -
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні) та фізичні особи -
підприємці, які звертаються до суду чи
стосовно яких ухвалене судове рішення,
передбачене цим Законом.

Висновок про те, що сплата судового
збору прямо пов"язана із особою
позивача, крім зазначених у вказаній
статті норм, витікає також із
системного аналізу змісту ст. 82 ЦПК
України, якою передбачено, що суд
враховуючи майновий стан сторони, може
своєю ухвалою відстрочити, або
розстрочити сплату судового збору, а
також ст. 88 ЦПК України яка встановлює,
що стороні, на користь кої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтвердженні судові витрати.

Разом з тим стаття 38 ЦПК України надає
право сторонам та іншим особам брати
участь у цивільній справі особисто або
через представника.

Юридичних осіб представляють у
цивільному процесі їх органи, що діють
у межах повноважень, наданих їм
законом, статутом чи положенням, або їх
представники (ч.3 ст.38 ЦПК України).

Процесуальний представник діє у
цивільному процесі від імені і в
інтересах іншої особи в межах наданих
нею повноважень.

Отже, набуття правосуб'єктності
процесуального представника і
здійснення його процесуальних функцій
можливе за наявності відповідних
повноважень, підтверджених
визначеними цивільно-процесуальним
законом та належно оформленими
документами (статті 42, 44 ЦПК України).

Частиною 1 статті 246 ЦК України
визначено, що довіреність юридичної
особи надається її органом або іншою
особою, уповноваженою на це її
установчими документами, та
скріплюється печаткою цієї юридичної
особи.

Повноваження представника юридичної
особи підтверджуються її довіреністю,
яка видається за підписом посадової
особи, уповноваженої на це законом,
статутом або положенням, посвідченою
печаткою юридичної особи (частини 1, 3
ст. 42 ЦПК).

Оригінали документів, зазначених у цій
статті, або копії з них, посвідчені
суддею, приєднуються до справи (ч. 5 ст. 42
ЦПК України).

Довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами (ст. 244 ЦК). У цивільному процесі
довіреність - це документ, який надає
право на здійснення процесуальних дій.
Розрізняють постійні довіреності - у
ній зазначено право особи на вчинення
усіх процесуальних дій по всіх
цивільних справах, і разові - вчинення
процесуальних дій у конкретній справі.

Матеріали справи містять дві копії
довіреностей на ім"я представників ТОВ
«Вердикт Фінанс» Бояринцевої В.В.,
Пономаренка Є.О. та Папірович О.І., однак
інших довіреностей немає, що свідчить
про відсутність у ТОВ «Фінансові
перспективи» повноважень для оплати
судового збору від імені ТОВ «Вердикт
Фінанс».

Судова колегія також не бере до уваги
покликання представника позивача на
договір доручення № 1/13 від 01.02.2013 року,
укладений між ТОВ "Вердикт Фінанс" та
ТОВ "Фінансові перспективи", як на
підставу для оплати судового збору від
імені позивача, копія якого не
подавалась до суду першої інстанції, а
лише в судовому засіданні в
апеляційному суді, з огляду на таке.

З п.1.1 договору доручення вбачається, що
у випадку прийняття довірителем
рішення про необхідність
представництва інтересів довірителя в
судовій інстанції, процесі виконавчого
провадження, сторони укладають
додаткову угоду до цього договору, що
регулює порядок виконання повіреним
доручення щодо судового стягнення
заборгованості, та є невід"ємною
частиною цього договору.

Отже, зі змісту вказаного договору
вбачається, що для представництва у
суді слід укласти окрему угоду, а тому
вищенаведене не спростовує висновків
суду, оскільки окремого договору між
сторонами не укладалось.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення даного
питання. Постановлена судом ухвала
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, а доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими і висновків
суду не спростовують.

За таких обставин ухвала суду першої
інстанції відповідає вимогам щодо її
законності та обґрунтованості,
встановлений порядок для вирішення
даного питання не порушено, а тому є
підстави для відхилення апеляційної
скарги та залишення ухвали без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08 вересня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді