Комінтернівський районний суд
Справа № 504/1579/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

Головуючої судді - Доброва П.В.,

при секретарі - Абдулаєві С.Н.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду № 1 смт.
Комінтернівське цивільну справу за
позовом ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за договором про надання споживчого
кредиту,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «УКРСИББАНК» звернулося до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 03.08.2007 року в
розмірі 146 025,49 доларів США, що станом на
29.04.2014 року за офіційним курсом НБУ
становить 1 658 447,42 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
посилаючись на вказані в позовній
заяві обставини справи та просив позов
задовольнити.

Представник відповідачів за
довіреністю заявлений позов не визнав
у повному обсязі, надав заперечення на
позовну заяву та заяву про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності в яких він просить
суд застосувати позовну давність і
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
зібрані по справі докази у сукупності,
з'ясувавши дійсні обставини справи, суд
встановив наступне.

03.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_1
було укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0, надалі -
кредитний договір.

На підставі кредитного договору
позивач надав ОСОБА_1 кредит (грошові
кошти) в іноземній валюті у розмірі 83 240
доларів США, а ОСОБА_1 зобов'язався
повернути кредит та сплачувати
відсотки за користування кредитом у
розмірі 12,5 % річних. Термін виконання
основного зобов'язання згідно п. 1.2.2.
кредитного договору становить - 03.08.2028
року.

З метою належного виконання ОСОБА_1
умов кредитного договору позивачем з
ОСОБА_2 було укладено договір поруки №
130098, надалі - договір поруки, згідно п.
1.4. якого відповідальність ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 є солідарною перед ПАТ
«УКРСИББАНК» за виконання умов
кредитного договору.

Згідно п. 11.1 кредитного договору
встановлено, що відповідно до ст.ст. 525,
611 Цивільного кодексу України Сторони
погодили, що у випадку настання
обставин передбачених у п.п. 2.3., 4.9., 5.3.,
5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього договору
та направлення Банком на адресу
Позичальника повідомлення (вимоги) про
дострокове повернення і усунення
Позичальником порушень умов за цим
договором протогям 31(тридцяти одного)
календарного дня з дати одержання
вищевказаного повідомлення (вимоги)
від Банку вважати термін повернення
кредиту таким, що настав на 32 (тридцять
другий) календарний день з дати
одержання Позичальником повідомлення
(вимоги) про дострокове повернення
кредиту Банку, при цьому у випадку
неотримання Позичальником
вищевказаного повідомлення (вимоги) в
результаті зміни Позичальником адреси,
без попереднього про це письмового
повідомлення Банку чи у разі
неотримання Позичальником
вищевказаного повідомлення (вимоги)
Банку з інших підстав протогом 40
(сорока) календарних днів з дати
направлення повідомлення (вимоги)
Банком, вважати термін повернення
кредиту таким, що настав на 41 (сорок
перший) календарний день з дати
направлення позичальнику повідомлення
(вимоги) про дострокове повернення
кредиту від Банку.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України
законодавцем закріплено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно вимог ч. 1 ст. 651 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного
кодексу України закріплено, що договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, з урахуванням виниклих між
позивачем та ОСОБА_1 правовідносин
вбачається, що позивач та ОСОБА_1
згідно п. 11.1 кредитного договору
визначали умови за яких позивач може
змінити встановлений в п. 1.2.2.
кредитного договору термін повернення
кредиту, тобто встановити новий строк
для виконання зобов'язання.

Оскільки ОСОБА_1, як вбачається з
матеріалів справи припинив належним
чином виконувати свої обов'язки за
кредитним договором з листопада 2008
року позивач на підставі п. 11.1.
кредитного договору направив на адресу
ОСОБА_1 повідомлення (вимогу) від 02.03.2009
року вих. № 10/386/2451 (арк. справи 23-24)
згідно якого позивач повідомив ОСОБА_1
про те, що термін дострокового
повернення кредиту вважається таким,
що настав.

Також позивач, як вбачається з
матеріалів справи, на підставі п. 11.1.
кредитного договору ще направив на
адресу ОСОБА_2 аналогічне повідомлення
(вимогу) від 02.03.2009 року вих. № 10/386/2452
(арк. справи 21-22) згідно якого позивач
повідомив ОСОБА_2, як поручителя про
те, що термін дострокового повернення
кредиту вважається таким, що настав.

Вищевказані повідомлення (вимоги) від
02.03.2009 року вих. № 10/386/2451 та від 02.03.2009
року вих. № 10/386/2452, як було встановлено
судом в судовому засіданні, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 отримали засобом поштового
зв'язку 10.03.2009 року.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
здійснили усунення порушень умов
кредитного договору протогям
31(тридцяти одного) календарного дня з
дати одержання вищевказаного
повідомлення (вимоги) від позивача, на
підставі п. 11.1. кредитного договору
позивпачем було змінено встановлений
в п. 1.2.2. кредитного договору термін
повернення кредиту та встановлено було
новий термін повернення кредиту, який
вважався, що настав на 32 (тридцять
другий) календарний день з дати
одержання Позичальником повідомлення
(вимоги) про дострокове повернення
кредиту Банку.

Таким чином, позивач на підставі умов
кредитного договору змінив
встановлений в п. 1.2.2. кредитного
договору термін повернення кредиту та
встановив новий термін повернення
кредиту, що складав 11.04.2009 року (на 32
(тридцять другий) календарний день з
дати одержання Позичальником
повідомлення (вимоги) про дострокове
повернення кредиту Банку).

Разом з тим, 11.04.2009 року припадало на
суботу, тобто вихідний день.

Однак, як вбачається з абзацу третього
п. 1.2.2. кредитного договору сторони
кредитного договору погодили, що якщо
термін повернення кредиту припадає на
вихідний, святковий або нерабочий день,
в такому випадку терміном повернення
кредиту вважається перший робочий
день, що слідує за таким вихідним,
святковим або нерабочим днем.

Отже, днем настання строку виконання
основного зобов'язання з урахуванням п.
11.1. у взаємозв'язку з абзацом третім п.
1.2.2. кредитного договору є перший
робочий день, що слідує за вихідним
днем 11.04.2009 року, а саме понеділок 13.04.2009
року.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 після настання основного
терміну погашення кредиту, що складав
на підставі повідомлення (вимоги) від
02.03.2009 року вих. № 10/386/2451 та п. 11.1.і з
абзацу третього п. 1.2.2. кредитного
договору 13.04.2009 року не здійснив
погашення отриманого кредиту,
нарахованих відсотків та інших
платежів у повному обсязі.

Згідно вимог ч. 4 ст. 559 Цивільного
кодексу України порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Згідно вимог п. 3.1. договору поруки
встановлено, що цей договір набирає
чинності з моменту його підписання
обома сторонами та діє до повного
припинення всіх зобов'язань боржника
за основним договором. Однак, інших
пунктів щодо встановленого строку дії
поруки в вказаному договорі, що
укладений між позивачем та ОСОБА_2
договір поруки не містить.

Разом з тим, сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252
Цивільного кодексу України, згідно з
якою строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.

Отже, в укладеному між позивачем та
ОСОБА_2 договорі поруки строку дії
поруки не встановлено, а тому, цей
договір поруки згідно вимог ч. 4 ст. 559
Цивільного кодексу України
припиняється, якщо позивач протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Днем настання строку виконання
основного зобов'язання є 13.04.2009 року, а
позивач пред'явив позов до поручителя
ОСОБА_2, як вбачається з матеріалів
справи (арк. справи 3) тільки 14.05.2014 року,
тобто поза межами встановленого
законодавцем згідно вимог ч. 4 ст. 559 ЦК
України шестимісячного терміну від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання. При цьому, доказів, які б
свідчили про те, що позивач починаючи з
13.04.2009 року протягом шести місяців
пред'явив вимоги до поручителя ОСОБА_2,
матеріали справи не містять, що за
таких обставин свідчить про те, що
укладений між позивачем та ОСОБА_2
договір поруки згідно вимог ч. 4 ст. 559 ЦК
України припинив свою дію після шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання,
тобто договір поруки припинив свою дію
14.10.2009 року.

Оскільки договір поруки починаючи з
14.10.2009 року є припиненим, то він не
створює ніяких правових наслідків як
для позивача, так і для ОСОБА_2.

А тому, оцінюючи зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд робить
висновок, що позовні вимоги позивача
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
не підлягають задоволенню.

Що стосується заявленої позивачем
матеріально-правової вимоги про
стягнення з ОСОБА_1, заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 03.08.2007 року, то суд
з цього приводу пояснює наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи
умови кредитного договору не
відображають строку, у межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу. А відтак до кредитного
договору застовуються загальні строки
позовної давності, що встановлені
нормами цивільного законодавства
України.

Згідно вимог статті 257 Цивільного
кодексу України встановлено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

ОСОБА_1 після настання основного
терміну погашення кредитного договору,
що складав 13.04.2009 року не здійснив
погашення отриманого кредиту,
нарахованих відсотків та інших
платежів у повному обсязі та по
сьогоднішній день ніяких дій щодо
погашення заборгованості за кредитним
договором не здійснював, доказів, які б
це спростовували позивач не надав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Починаючи з 14.04.2009 року цивільні права
позивача, щодо повернення ОСОБА_1
отриманого кредиту, нарахованих
відсотків та інших платежів у повному
обсязі, були порушені.

Отже, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 261
Цивільного кодексу України строк
можливої реалізації позивачем свого
порушеного права в примусовому порядку
через суд (строк позовної давності за
кредитним договором), почав свій відлік
починаючи з 14.04.2009 року. А від так і
допустимо можливий строк, у межах
якого позивач з урахуванням вимог ст. 257
Цивільного кодексу України може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу
становить 14.04.2012 року.

Позивач пред'явив зазначений позов, як
вбачається з матеріалів справи (а.с. 3)
тільки 14.05.2014 року, тобто поза межами
встановленого згідно вимог ст. 257
Цивільного кодексу України
трьохрічного терміну від дня, коли він
довідався про порушення свого права.

Отже, позивач пред'явив зазначений
позов з пропущенням строку позовної
давності.

Згідно вимог ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України законодавцем в
імперативному порядку закріплено, що
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність у відповідності до ч. 3
ст. 267 Цивільного кодексу України
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Представник ОСОБА_1 надав суду заву про
застосування позовної давності.

А тому з урахування вищевикладених
обставин справи суд вважає, що позовна
давність по вимозі про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 03.08.2007 року в розмірі 146 025,49 доларів
США, що станом на 29.04.2014 року за
офіційним курсом НБУ становить 1 658 447,42
грн. позивачем пропущена без поважних
причин, і підстав для її поновлення
немає.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
про надання споживчого кредиту №
0 від 03.08.2007 року не підлягають
задоволенню у зв'язку зі спливом строку
позовної давності.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 259, 264, 267, 559 ЦК
України, ст.ст. 10,60,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву представника ОСОБА_1 про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності - задовольнити.

В задоволенні позову ПАТ «УКРСИББАНК»
до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованісті за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 03.08.2007 року в розмірі 146 025,49 доларів
США, що станом на 29.04.2014 року за
офіційним курсом НБУ становить 1 658 447,42
грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду Одеської області
через Комінернівський районний суд
Одеської області.

Суддя: