________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/9953/14-ц
Провадження № 2/520/5632/14
УХВАЛА

12.11.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі :

Головуючого судді: Маломуж А.І.

за участю секретаря: Месропянцевої
О.В.,

розглянувши заяву позивача «Про
забезпечення позову» по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про
визнання недійсним договору
дарування»,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про визнання
недійсним договору дарування квартири.

Одночасно з позовом позивач надав до
суду заяву про забезпечення позову, в
якій просить суд накласти арешт на
квартиру №4-а, яка знаходиться у місті
Одесі по проспекту Свободи, 72 та
належить на праві власності ОСОБА_2.

Суд, ознайомившись з матеріалами
справи, вважає клопотання не
підлягаючим задоволенню, оскільки воно
не відповідає вимогам закону та не
засновано на матеріалах справи.

Відповідно до положень п.7 ч. 1 ст. 152 ЦПК
України передача речі, що є предметом
позову є одним із видів забезпечення
позову.

Так судом приймаються до уваги
положення ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.

Під забезпеченням позову слід
розуміти вжиття судом, у провадженні
якого знаходиться справа, заходів щодо
охорони матеріально-правових
інтересів позивача, які гарантують
реальне виконання судового рішення,
прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову
спрямований проти несумлінних дій
відповідача, який може сховати майно,
розтратити його, продати, знецінити.
Такі дії відповідача можуть призвести
у майбутньому до того, що виконання
рішення суду про присудження може бути
утрудненим або взагалі неможливим.

У суду не має безперечних та
обґрунтованих підстав для
забезпечення позову.

Забезпечення позову захищає законні
інтереси та права позивача на той
випадок, коли відповідач діє
недобросовісно. Суду не надано
безперечних та обґрунтованих підстав
того, що відповідач діє (діяв)
недобросовісно.

Враховуючи, що ч. 1 ст. 151 ЦПК України є
дискреційною, суд, відмовляючи у
застосуванні заходів забезпечення
позову, приймає до уваги наявність
обставин, які виключають їх
застосування.

Заходи забезпечення позову повинні
відповідати і бути співрозмірними
заявленим вимогам і мають бути
безпосередньо пов’язані з предметом
спору, необхідними і достатніми для
виконання судового рішення.

Відповідно до ст.151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається ,
якщо невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Судом перевірено аргументованість
заяви про забезпечення позову щодо
застосовування заходів забезпечення
позову, зазначених заявником і не
встановлено реальної небезпеки, що
невжиття заходів забезпечення позову
може призвести до утруднення, або
навіть неможливості у майбутньому
виконати рішення суду. Заявником не
надано докази, які б свідчили про те, що
невжиття заходів забезпечення позову
призведе до наслідків, зазначених в ч. 3
ст.151 ЦПК України. Фактично заява
ґрунтується на припущеннях, тоді як
судове рішення не може ґрунтуватися на
них.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 151-153, 293 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача «Про
забезпечення позову» - відмовити.

Ухвала в апеляційному порядку
оскарженню не підлягає, заперечення на
неї можуть бути включені до
апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя

Ма
ломуж А. І.