Номер провадження: 22-ц/785/9165/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 вересня 2014 року у цивільній
справі за позовом обслуговуючого
кооперативу «МЖСТ ДОМ» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,

встановила:

14 квітня 2014 року Обслуговуючий
кооператив «МЖСТ ДОМ» (далі - ОК ««МЖСТ
ДОМ») звернувся до суду із позовом, в
якому після уточнення позовних вимог
ставив питання про стягнення з
відповідача на їх користь
заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги в розмірі
7925, 78 грн. (сім тисяч дев'ятсот двадцять
п'ять гривень 78 копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що відповідач є власником
квартири АДРЕСА_1 який обслуговує OK
«МЖСТ ДОМ».

23 березня 2012 року між позивачем
та відповідачем були укладені договори
на надання житлово-комунальних послуг,
а саме: Договір про надання послуг з
утримання будинку та прибуткової
території №? 165-д від 23.03.2012р. та Договір
про надання послуг з опалення,
постачання холодної та гарячої води №?
165-д/1 від 23.03.2012р., відповідно до яких
відповідач зобов'язаний своєчасно
вносити плату за житлово-комунальні
послуги у встановлений строк.

У зв'язку із неповною оплатою
відповідачем житлово-комунальних
послуг, у останнього виникла
заборгованість перед позивачем.

Посилаючись на те, що судовий наказ від
15.11.2013 року по справі №520/14505/13-ц., згідно
якого з відповідача було стягнуто суму
заборгованості у розмірі 4070,36 грн. на
теперішній час скасовано, та
відповідач добровільно погашати
заборгованість не збирається, просили
їх вимоги задовольнити.

Відповідач позов не визнав, просив у
його у задоволенні відмовити з підстав,
викладених у письмових запереченнях,
які підтримав під час надання пояснень.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 26 вересня 2014 року позовні
вимоги ОК «МЖСТ ДОМ» були задоволені
частково та було стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОК «МЖСТ ДОМ» заборгованість
за надання житлово-комунальних послуг
в розмірі 3753,42 грн., з яких: квартирна
плата - 1068,18 грн., послуги за
теплопостачання - 2646,24 грн.,
заборгованість за послуги з вивезення
ТПВ в розмірі 39 грн., та судовий збір в
розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування зазначеного
судового рішення із ухваленням нового
про відмову у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на те, що рішення
суду ухвалено із порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови у задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач ОСОБА_3 користується
житлово-комунальними послугами, які
йому надає позивач, у відповідності до
укладених договорів на надання цих
послуг, а тому повинен сплатити їх
вартість. Оскільки на час ухвалення
оскаржуваного рішення, заборгованість
відповідача за користування
житлово-комунальними послугами склала
3753,42 грн., суд обґрунтовано стягнув
вказану заборгованість з відповідача
ОСОБА_3 на користь позивача ОК «МЖСТ
ДОМ».

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Судом обґрунтовано встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 є власником квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом
про право власності на квартиру НОМЕР_1
від 14.04.2004 року та не заперечується
сторонами (а.с.13).

В свою чергу власником вказаного
будинку АДРЕСА_1 житлово-будівельне
товариство «ДОМ» (далі - МЖБТ «ДОМ»), що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 18.11.2004 року, серії CAA № 423005
(а.с.149, 150).

10 січня 2011 року між МЖБТ «ДОМ» та ОК
«МЖСТ ДОМ» було укладено Договір про
спільну діяльність, відповідно до п. 1.1.
якого сторони зобов'язались шляхом
об'єднання своїх зусиль спільно діяти
для досягнення спільної господарської
мети з експлуатації будівель, у тому
числі - будинку АДРЕСА_1, а також для
надання житлово-комунальних послуг
мешканцям будинку (а.с.151-152).

24 січня 2011 року загальними зборами
учасників (засновників) МЖБД «ДОМ» було
прийнято рішення про передачу ОК «МЖСТ
ДОМ» на управління та обслуговування
будинку АДРЕСА_1 та цього ж дня
загальними зборами учасників
(засновників) ОК «МЖСТ ДОМ» було
прийнято рішення про прийняття на
управління та обслуговування
вказаного будинку НОМЕР_2. Зазначені
обставини підтверджуються Актом
приймання - передачі в управління
об'єктів від 25.01.2011 року (167-170, 172).

23 березня 2012 року між позивачем та
відповідачем було укладено Договір про
надання послуг з утримання будинку та
прибудинкової території №? 165-д від
23.03.2012 р. та Договір про надання послуг з
опалення, постачання холодної води та
гарячої води №? 165-д/1 від 23.03.2012 року
(а.с.9-12).

У відповідності до п. 2.4, п.п.1 п.3.2
Договору №? 165-д відповідач
зобов'язаний не пізніше 10 числа місяця,
що настає за розрахунковим, оплачувати
послуги за встановленими тарифами в
установлені Договором строки.

Згідно з п. 3.1, п.п.1) п.4.2 Договору №165-д/1
відповідач зобов'язаний не пізніше 5
числа місяця, що настає за
розрахунковим, оплачувати послуги в
установлені договором строки.

Суд обгрунтовано встановив, що
відповідач ОСОБА_3 споживав
житлово-комунальні послуги, надані
позивачем, та частково сплачував їх
вартість, що підтверджується
прибутково-касовими ордерами про
оплату наданих послуг: № 174 від 01.02.2012р.,
№ 605 від 23.03.2012р, № 869 від 04.05.2012р., а також
квитанції до прибутково-касових
ордерів від 29.03.2011р., № 461 від 27.04.2011р.,
№1030 від 14.07.2011р., № 177 від 30.01.2012р., № 605
від 22.03.2012р., № 869 від 04.05.2012р., № 568 від
14.03.2012р., № 833 від 25.03.2014р.

Станом на 01.10.2013р. сума заборгованості
відповідача складала 4070,36 грн., з якої:
квартирна плата - 1068,18 грн., за
теплопостачання - 2646,24 грн., холодне
водопостачання та водовідведення у
сумі 316,94 грн., заборгованість за
послуги з вивезення ТПВ в розмірі 39
грн., що підтверджується розрахунком
заборгованості за наданні
житлово-комунальні послуги, вих. №124/13
від 23.10.2013 року.

Зазначений розрахунок було зроблено на
підставі тарифів, встановлених
Рішеннями виконавчого комітету
Одеської міської ради від 21.06.2012 року №
189 та від 25.04.2013 року № 160, а також у
відповідності до Договорів, укладеними
між ОК «МЖСТ ДОМ» та постачальниками
комунальних послуг: Договору на
послуги водопостачання і
водовідведення №191/ від 08.02.2011 року,
Договору на вивіз твердих побутових
відходів №280ожк97 від 01.03.2011 року.

Ухвалюючи судове рішення про часткове
задоволення позовних вимог, а саме на
суму 3753,42 грн., суд першої інстанції
виходив із наступного.

Так, суд обґрунтовано встановив, що
заборгованість відповідача перед
позивачем за надані житлово-комунальні
послуги станом на 01.10.2013 року склала
4070,36 грн. Саме про стягнення вказаної
заборгованості звертався до суду
позивач із заявою про видачу судового
наказу, яку було задоволено 31.10.2013 року
(а.с.41). Однак, ухвалою того суду від
15.11.2013 року даний судовий наказ було
скасовано (а.с.42), після чого позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача вказаної
заборгованості.

Враховуючи, що за період з дня
винесення судового наказу і до дня
ухвалення оскаржуваного рішення
відповідачем була сплачена
заборгованість за холодне
водопостачання та водовідведення в
розмірі 316,94 грн., що підтверджується
квитанцією до прибутково-касового
ордера №833, то суд обгрунтовано зменшив
суму заборгованості на вказану суму
(4070,36 - 316,94 = 3753,42 грн.).

Що стосується іншої суми
заборгованості, а саме 3855,36 грн., на яку
позивачем були збільшені позовні
вимоги, то суд відмовив у задоволенні
цієї частини позовних вимог, з
посиланням на те, що ОК «МЖСТ ДОМ» до
суду із заявою про видачу судового
наказу на вказану суму не звертався,
суд такого наказу не виносив і ухвалу
про його скасування не постановляв.

Оскільки рішення в цій частині не
оскаржується особами, які беруть
участь у справі, зазначені обставини не
є предметом апеляційного розгляду.

Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу,
апелянт ОСОБА_3 посилався на
вищевказану квитанцію № 833 від 25
березня 2014 року, згідно якої ним було
сплачено в касу позивача 1120,46 грн., а не
316,94 грн., як вказано в оскаржуваному
рішенні суду, що не було враховано при
визначенні суми його заборгованості.

Однак, зазначені доводи є
безпідставними і необгрунтованими, з
огляду на наступне.

Так, на а.с. 124 дійсно мається квитанції
до прибуткового касового ордера №833
від 25 березня 2014 року, згідно якої
відповідач ОСОБА_3 сплатив в касу
позивача 1120,46 грн. При цьому,
відповідач при прийнятті вказаної суми
розмежував суму заборгованості за
холодне водопостачання та
водовідведення станом на 01.10.2013 року, у
розмірі 316,94 грн., та суму, яку
відповідач заборгував після винесення
судового наказу.

У зв'язку з цим, суд зменшив суму
заборгованості відповідача перед
позивачем станом на 01.10.2013 року на 316,94
грн.

У задоволенні позовних вимог щодо
стягнення іншої суми заборгованості, а
саме 803,53 грн. (1120,46 - 316,94), суд відмовив з
підстав вищевикладених.

Таким чином, саме з цих підстав
оскаржуваним судовим рішенням з
відповідача на користь позивача було
стягнуто заборгованість за надання
житлово-комунальних послуг станом на
01.10.2013 року, у сумі 3753,42 грн., в іншій
частині позовних вимог було
відмовлено.

Крім викладеного, колегія суддів
зазначає, що ухвалюючи судове рішення,
суд правомірно виходив із вимог,
передбачених ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», згідно
якої відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Також з посиланням на п. 5. ч. 3 ст. 20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» та на п. 7 Правил користування
будинками та прибудинковими
територіями, суд правомірно зазначив,
що споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або
законодавством.

Враховуючи, що за змістом статей 525, 526
ЦК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, при цьому
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, суд дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність часткового задоволення
позовних вимог.

Доводи апелянта ОСОБА_3 з приводу того,
що суд не переконався у правильності
нарахувань витрат за
житлово-комунальні послуги, є
безпідставними, оскільки суд
обгрунтовано прийняв до уваги
розрахунок позивача стосовно
заборгованості відповідача, який
останнім не спростований (а.с.39-40).

Що стосується доводів апелянта про те,
що ОК «МЖСТ ДОМ» є неналежним позивачем
у справі, оскільки не є власником
будинку АДРЕСА_1, а тому не має права
звернення до суду, то вони є
необґрунтованими, з огляду на наступні
обставини.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
власником вищевказаного
багатоквартирного будинку є МЖБТ
«Дом», що підтверджується Свідоцтвом
про право власності та Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с.149, 150).

Як було зазначено вище, 24 січня 2011 року
загальними зборами учасників
(засновників) МЖБД «ДОМ» було прийнято
рішення про передачу позивачу - ОК
«МЖСТ ДОМ» на управління та
обслуговування будинку АДРЕСА_1 та
цього ж дня загальними зборами
учасників (засновників) ОК «МЖСТ ДОМ»
було прийнято рішення про прийняття на
управління та обслуговування
вказаного будинку НОМЕР_2, після чого по
Акту приймання - передачі в управління
об'єктів від 25.01.2011 року, вказаний
будинок був переданий ОК «МЖСТ ДОМ» на
управління та обслуговування.

Саме з цих підстав ОК «МЖСТ ДОМ» уклало
з відповідачем договори на постачання
житлово-комунальних послуг.

Таким чином, враховуючи, що
житлово-комунальні послуги
відповідачу надавав саме ОК «МЖСТ ДОМ»,
то саме він має право пред'явлення
позовних вимог про оплату наданих
послуг.

Стосовно доводів апелянта з приводу
того, що суд не з'ясував кількість
співвласників багатоквартирного
житлового будинку, то в жданому випадку
зазначені обставини не відіграють
правового значення для вирішення
спору.

З приводу того, чи надавали
співвласники свою згоду на вчинення
будь-яких дій з їх власністю, то ці
доводи також є необгрунтованими,
оскільки позивач ніяких дій з приводу
власності відповідача або інших
співвласників багатоквартирного
будинку, не здійснював.

Що стосується доводів апелянта з
приводу того, що позивач незаконно
нараховує йому заборгованість за
житлово-комунальні послуги, починаючи
з березня 2011 року, то вони є
безпідставними, оскільки із наданого
суду розрахунку заборгованості,
остання нараховується з 01.05.2012 року по
01.10.2013 року.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

У відповідності до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко