ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/4891/14-ц
Провадження № 2/210/1940/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"03" листопада 2014 р.
Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області у
головуючого судді:
за участі секретаря судового
засідання: Сисоєвої К.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням у зв'язку з
відсутністю в ньому понад шести
місяців без поважної причини, суд -
28 серпня 2014 року до Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу
звернувся позивач з вищеназваним
позовом. В обґрунтування позовних
вимог зазначила, що перебувала в шлюбі
з відповідачем з 16 лютого 2007 року по 15
вересня 2010 року. Від спільного шлюбу
сторони мають доньку - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі ордеру №036 від
25 серпня 2009 року на сім'ю з трьох
чоловік була надана кімната АДРЕСА_1, де
сім'я проживала з 25 серпня 2009 року. З
січня 2010 року відповідач проживає
окремо. За період з січня 2010 року
відповідач жодного разу не з'явився у
кімнаті АДРЕСА_1. Всі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення виконуються виключно
позивачем. На підставі рішення
Дзержинського РІК №170 від 18 квітня 2012
року гуртожиток АДРЕСА_1 було
перейменовано на АДРЕСА_1. На підставі
вищевикладеного позивач просить суд
винести рішення, яким визнати ОСОБА_5
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 та
скасувати реєстрацію ОСОБА_5 за
Позивач з'явилася до зали суду, надала
пояснення по суті справи. Позовні
вимоги підтримала з підстав та мотивів
викладених у позові.
Відповідач до зали суду не з'явися, про
час та місце розгляду сповіщений
належним чином, причини неявки суду не
Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157
ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює
рішення про заочний розгляд справи, що
відповідає положенням ст.224 ЦПК
України, на підставі наявних у справі
доказів.

Допитаний у ході судового розгляду
справи свідок ОСОБА_3 підтвердила
обставини, викладені позивачем в
позовній заяві. Суду пояснила, що
проживає з позивачкою в одному
гуртожитку, на поверх вище. Позивач
проживає зі своєю донькою, яка повністю
знаходиться на її утриманні. Позивач та
відповідач на даний момент розлучені.
На протязі останніх двох років
відповідач за адресою: АДРЕСА_1 не
з'являвся. Комунальні послуги сплачує
позивач.

Допитаний у ході судового розгляду
справи свідок ОСОБА_4 також підтвердила
обставини, викладені позивачем в
позовній заяві. Суду пояснила, що ордер
на кімнату видавався позивачеві,
відповідача було прописано в кімнаті
пізніше. Позивач проживає разом зі
своєю донькою, комунальні послуги
сплачує самостійно. Відповідач разом з
позивачем не проживають вже більше
двох років, за цей час доньку та колишню
дружину не навідував.

Вислухавши пояснення позивача та
свідків, всебічно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступних висновків.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої України приєдналась 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року. Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватись і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно ст.317 ЦК України власникові
належить право володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст.9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу
УРСР, при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ним
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Згідно зі ст.72 вищевказаного Кодексу
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, проводиться в
судовому порядку.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Так судом встановлено, що на підставі
ордеру №036 від 25 серпня 2009 року на ім'я
позивача була надана кімната АДРЕСА_1
(а.с.5). Шлюб між позивачем та
відповідачем було розірвано 15 вересня
2010 року, що підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1,
виданого Дзержинським відділом РАЦС
КМУЮ Дніпропетровської області (а.с.6).
Від спільного шлюбу сторони мають
доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
свідоцтві про народження якої сторони
зазначені батьками (а.с.12). Відповідно
до довідки наданої з дільниці №1 ЖЕО №8
за адресою:АДРЕСА_1 окрім позивача
зареєстрованими значаться її донька -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та колишній
чоловік - ОСОБА_5, 1982 року народження
(а.с.33). Судом з показів свідків та
наданих копій квитанцій встановлено,
що комунальні послуги сплачуються
позивачем (а.с.14-21). Відповідно до
складених сусідами позивача актів
вбачається, що відповідач за місцем
реєстрації не проживає, його особисті
речі в кімнаті відсутні, комунальних
послу він не сплачує (а.с.31,32),
нарахування комунальних послуг з 01
березня 203 року за адресою: АДРЕСА_1
здійснюєтьс на позивача та її доньку
(а.с.29), ордер в бухгалтерії КП ЖЕО №8 за
даною адресою відсутній (а.с.30).
Відсутність відповідача за адресою
реєстрації більш ніж шість місяців
підтверджується також поясненнями
свідків, які були допитані в ході
розгляду справи.

На підставі встановлених в судовому
засіданні обставин, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст.
71, 72 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 14, 57,
60, 61, 146, 174, 208, 209, 212-215, 218, 223, 228-233 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням у
зв'язку з відсутністю в ньому понад
шести місяців без поважної причини -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, 1982 року народження,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
особою, що втратила право користування
жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_5, 1982 року народження, з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Дзержинський районний
суд м. Кривого Рогу. Апеляційна скарга
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду буде
складено потягом п'яти днів з дня
проголошення його вступної та
резолютивної частин.

Суддя:
Н. Ю. Вікторович