Номер провадження: 22-ц/785/3770/14
Головуючий у першій інстанції Шевчук
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В..,

за участю секретаря судового
засідання Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 25.12.2013 року,

встановила:

Позивачка звернулась до суду з
позовом до відповідачів про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
вказуючи, що в результаті проведення
відповідачами ремонтних робіт була
обрушена стіна її будинку, що
спричинило позивачці моральну та
матеріальну шкоду, яку вона просить
стягнути з відповідачів.

Представник позивачки у ході судового
засідання неодноразово змінював та
доповнював позовні вимоги, згідно
останньої зміненої та доповненої
позовної заяви просив суд стягнути
солідарно з відповідачів майнову шкоду
у розмірі 27 892, 00 гривень та моральну
шкоду у розмірі 15 000,0 гривень та всі
понесені витрати по цій справі.
Свої позовні вимоги
мотивував наступним. Рішенням
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
від 26.01.2006 року №1062 було виключено з
переліку комунальної власності
територіальної громади
м.Білгород-Дністровського та знято з
балансу ЖЕО №2 частину будівлі по
АДРЕСА_1. На підставі рішення
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської
міської ради від 20.02.2003 року №141 ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8. було надано дозвіл на
проектування та будівництво нового
житлового будинку зі знесенням його
старої частини. Після проведення цих
робіт по знесенню частини будівлі по
АДРЕСА_2, земельна ділянка, на якій була
розташована ця будівля, яка за цільовим
призначенням призначена для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та споруд, була
продана ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6
ОСОБА_4, що підтверджується договором
купівлі-продажу від 21.02.2006 року. Таким
чином, на думку представника позивача,
ОСОБА_4 повинна понести
відповідальність солідарно з іншими
відповідачами за спричинену належному
позивачці житловому будинку шкоду. Так,
ОСОБА_4, будучи власником цієї
земельної ділянки згідно договору
купівлі-продажу від 21.02.2006р., доручила
ОСОБА_10 та ОСОБА_5 здійснити остаточне
знесення залишків конструкцій старої
будівлі з подальшим будівництвом
нового житлового будинку по АДРЕСА_1,
про що стало відомо позивачці від
робітників-будівельників та інших
громадян, а також проводивших
перевірку додержання при цьому
будівництві архітектурно-будівельних
норм працівників ДАБК. Таким чином,
роботами по підриванню котловану під
суміжну стіну між домоволодіннями по
АДРЕСА_3 керували ОСОБА_10 та ОСОБА_5 Так,
за їхнім дорученням
робітники-будівельники здійснили
підривання котловану нижче основи
фундаменту даної суміжної стіни,
включаючи зняття всіх блоків та балок,
які її підтримували. Наслідком таких
дій було зменшення міцності цієї стіни,
що зумовило її зруйнування та падіння у
викопаний котлован. 27.11.2006 року, після
підмивання фундаменту цієї стіни
атмосферними осадками, належні
позивачці житлові приміщення
відкрилися назовні та перебували у
такому вигляді на протязі тривалого
часу, що підтверджують додані до справи
матеріалів справи фотознімки. Таким
чином, внаслідок зруйнування цієї
стіни належний позивачці житловий
будинок був приведений до аварійного
стану, виникло просідання підлоги,
даху, пошкодження вхідних дверей до
цього будинку.
З цього приводу
позивачка зверталась до органів
місцевої державної виконавчої влади, і
отримала на це відповідь, що ОСОБА_10 за
невиконання припису ДАБК була
притягнута до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу у
розмірі 170 грн. Розмір
завданої позивачці майнової шкоди
відповідачами підтверджується
доданими до справи копіями квитанцій
та накладними про придбання нею за
власний рахунок будівельних
матеріалів для проведення
ремонтно-відновлювальних робіт
належних позивачці житлових приміщень,
коридору, вхідних дверей та іншого на
суму 27892 грн. Більш того, для проведення
до належного технічного стану та
відновлення всіх конструкцій
належного позивачці житлового будинку
по АДРЕСА_1, виникла необхідність
скористатись послугами будівельної
організації. Суми, витрачені
позивачкою на ремонтно-відновлювальні
роботи, представники позивачки вважає
також такими, що підлягають стягненню з
відповідачів. Після руйнування у 2006
році стіни будинку позивачки і
неможливості проживання у цьому
будинку на протязі тривалого часу, у
позивачки погіршився стан здоров'я,
змінився уклад життя, виникли душевні
та моральні страждання, витрачала
певний час за звернення до державних
установ, в результаті чого позивачці
була спричинена моральна шкода у
розмірі 15 000,00 гривень.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 грудня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Неопогоджуючись з ваказаним рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
міськрайонного суду і ухвалити нове
яким задовольнити позов в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення норм
процесуального права та не правильне
застосування матеріального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.
Судом встановлено, що позивач -
ОСОБА_2 є власником житлового будинку
АДРЕСА_4 на підставі договору
купівлі-продажу від 10.08.1985 року. Згідно
відповіді КП «Білгород-Дністровське
БТІ» № 2741 від 20.11.2012 року (а.с. 62),
власником житлового будинку АДРЕСА_1 є
ОСОБА_11 на підставі рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 21.02.2011 року, державна реєстрація
права власності проведена 18.04.2011 року.
Згідно
відповіді виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області № Б-191/389 від 16.02.2012
року (а.с. 6), виїздом на місце фахівцем
управління містобудування та
архітектури встановлено, що у
домоволодінні АДРЕСА_4, у якому мешкає
ОСОБА_2 на стінах зали та приміщення №5
виявлені тріщини, у прихожій на стелі
наявність течі та просідання полу.

Згідно відповіді
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області № Б-186-02 о/п/3161 від
05.07.2007 року (а.с. 7), 03.06.2007 року на бесіду
була запрошена ОСОБА_3, яка вказала, що
вона не є власником домоволодіння
АДРЕСА_1, новий власник в особистій
бесіді запевнив у тому, що 18.07.2007 року
бригада будівельників почне
будівельні роботи, закріпить балки та
виложить фронтон, який був пошкоджений
разом з дахом будівлі при будівництві.

Згідно відповіді виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області № Б-175/1091
від 02.03.2007 року (а.с. 8), ОСОБА_3 за
невиконання приписів ГАСК притягнута
до адміністративної відповідальності
у вигляді штрафу у сумі 170 гривень, та
взяла на себе зобов'язання до 30.07.2007
року усунути усі перешкоди, які
заважають нормальному життю та
експлуатації будинку,який належить
ОСОБА_2
Згідно відповіді управління
містобудування та архітектури
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області № Б/621 від 06.10.2006 року
(а.с. 9), ОСОБА_3 був виданий припис № 199
від 06.10.2006 року про відновлення сходів
входу до житлового будинку АДРЕСА_4.

Згідно ч. 1 статті 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.

Згідно ч. 4 статті 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті
1166 ЦК України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної особи або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка їх завдала.

Згідно статті 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями або бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 6 від 27.03.1992
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за поховами про
відшкодування шкоди», шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяну шкоду майну юридичній особі,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, які її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.
Згідно п. 4 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено,в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема,
повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, аналізуючи пояснення
сторін, надані сторонами докази,
пояснення свідків, заначенні норми
права та постанови Верховного Суду
України суд першої інстанції дійшов до
наступних висновків.

Оскільки правовою підставою для
звернення позивачки до суду нею обрано
як спосіб захисту статті 1166 та 1167 ЦК
України, то доказуванню позивачкою
підлягає саме факт завдання
відповідачами матеріальної та
моральної шкоди позивачці, наявність
вини відповідачів у спричиненні цієї
шкоди, наявність причинного зв'язку між
неправомірними діями відповідачів та
заподіяною ними шкодою.
Наявні
у матеріалах справи письмові докази
про наявність факту завдання
відповідачами матеріальної та
моральної шкоди позивачці, наявність
вини відповідачів у спричиненні цієї
шкоди, наявність причинного зв'язку між
неправомірними діями відповідачів та
заподіяною ними шкодою не свідчать.

Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 10,11 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.
Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачка не
надала суду достатніх, належних і
допустимих доказів існування обставин,
на які вона посилається як на підставу
своїх позовних вимог.
Надані позивачем відповіді
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області та відповіді
управління містобудування та
архітектури виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області, а так саме і
показання свідків, даних ними у
судовому засіданні, суд не прийняв до
уваги як докази на підтвердження
позовних вимог позивачки, оскільки з
цих документів не вбачається
підтвердження факту обрушення стіни
будинку позивачки а також наявність
вини відповідачів у спричиненні шкоди
позивачці.

Крім того, позивачем по справі
пропущений строк позовної давності, та
не надано суду жодних клопотань в
обгрунування поважності причин його
пропуску.
Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Таким чином суд дійшов висновку, що
позивач не надано суду жодних належних
та допустимих доказів на підтвердження
та в обґрунтування своїх позовних
вимог, а тому необхідно у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди -
відмовити.
Колегія суду погоджується з
такими висновками міскрайонного суду.
Оскільки, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позову. Вказані висновки
суду відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.
Докази та обставини, на які
посилається апелянт в скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Посилання апелянта на звіт про
проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єкта (який було зроблено після
ухвалення оскаржуваного рішення),
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки даний звіт суперечить
зібраним у справі доказам.

Так, відповідно висновків
зазначеного звіту, існує причинний
зв'язок між пошкодженням в приміщеннях
будинку АДРЕСА_4 у м.
Білгород-Дністровському, Одеської
області та роботами по реконструкції
житлового будинку АДРЕСА_1, які
виконанні відповідачами ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_12 До такого висновку
експерт дійшов із того, що житлові
будинки №4 та №6 згідно технічного
паспорту на будинок побудовані до 1917
року. Особливістю таких будівель на ой
час було влаштування по периметру
будинку обв'язочного дерев'яного поясу
січенням 300х340 мм в кладці стіни по
фундаменту з бутової кладки. Стіна на
протязі восьми років простояла в
такому стані до серпня 2006 року.
Механічне руйнування стіни (демонтаж
обов'язочного поясу), викопування
котловану та її незадовільний стан
призвели до неочікуваного «крихкого»
руйнування стіни - 17 жовтня 2006 року -
стіна впала. При падінні стіни масою
каменю 4,3 -5 т/пог.м. з середньої висоти 7,5
ударна сила складала 5 т х 10.0 м/сек.=375
тм/сек. Ця сила спричинила руйнування
кладки стіні підвалу в приміщенні.
Падіння стіни призвело також до
руйнування конструкцій даху.
Здеформувало несучі рами даху, вирвало
крайню крокву даху, плитки глиняної
черепиці розсунулись.
Проте, відповідно
до договору купівлі-продажу відповідач
ОСОБА_13 стала власником земельної
ділянки земельної ділянки АДРЕСА_1,
лише 21.02.2006 року, відповідач ОСОБА_5 -
19.06.2006 року.
Таким чином
відповідачі не можуть мати відношення
стосовно, того що стіна на протязі
восьми років простояла в зруйнованому
стані до серпня 2006 року.
Окрім того необхідно
зазначити, що колегія суддів
відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України
сприяла всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи та
роз'яснила сторонам їх права заявляти
клопотання в тому числі про
призначення судової експертизи, допиту
експерта, а також про їх обов'язки та
попередила про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій.

Однак сторони
клопотання про допит у судовому
засіданні експерта для усунення
вищевказаних протиріч та клопотання
про призначення судової експертизи,
заявляти не забажали.

Отже, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.
Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ч. 1
ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.
Таким
чином колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.
Разом з тим, колегія суддів вважає,
що посилання суду першої інстанції на
застосування строку позовної давності
є зайвим.
Згідно ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.
На підставі
викладеного, керуючись ст. ст.209, 303, 307,
308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 25.12.2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Ю.І.Кравець

Судді

К.П.Мартинова

О.В.Оверіна