Єдиний унікальний номер 205/1035/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Мовчан Д.В.

народного засідателя
Смола Л.І.,

народного засідателя
Прокопішина Т.М.

при секретарі
Молокова С.О.

за участю: представника заявника -
ОСОБА_1, представник зацікавленої особи
- Лосинець І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
заявою ОСОБА_3, зацікавлені особи -
Орган опіки та піклування Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради,
Публічне акціонерне товариство «Про
Кредит Банк», Публічне акціонерне
товариство«УкрСиббанк», про визнання
фізичної особи недієздатною,
встановлення над фізичною особою опіки
та призначення опікуна, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - Заявник) звернулася до
суду із заявою про визнання фізичної
особи недієздатною, встановлення над
фізичною особою опіки та призначення
опікуна.

В обґрунтування заявлених вимог
заявник посилається на те, що її батько,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, з 1977 року почав
вживати наркотичні засоби, а з 1984 року
взагалі перебуває на обліку у лікаря
нарколога. Декілька разів лікувався у
наркологічному та психіатричному
закладах м. Черкаси та м.
Дніпропетровська. Далі заявник
зазначає, що крім того, одночасно з
наркотичними засобами, ОСОБА_5, почав
зловживати спиртними напоями, у зв'язку
з чим його поведінка все частіше
ставала неадекватною, також мали місце
психічні розлади, які виливались у
сварки та фізичне насильство по
відношенню до всіх членів родини.
Окрім цього, заявник зазначає також, що
ОСОБА_5 почав оформляти споживчі
кредити у банках, при цьому він не
збирався працювати та не думав, яким
чином буде повертати ці кредити.

У зв'язку з вищевикладеним, заявник
змушена звернутися до суду та просити
суд в уточненій заяві визнати ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
уродженця Ворошиловградської області,
який зареєстрований та проживає за
адресою: АДРЕСА_1, недієздатним з 2007
року, встановити над ним опіку, та
призначити йому опікуна - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представник заявника в судовому
засіданні заявлені вимоги підтримала в
повному обсязі та просить їх
задовольнити по мотивах, що викладені у
такій заяві.

Представник зацікавленої особи -
Органу опіки та піклування Ленінської
районної у місті Дніпропетровську ради
у судовому засіданні заперечувала
проти визнання такої особою
недієздатною через відсутність
відповідного висновку органу опіки та
піклування з цього приводу.

Представник зацікавленої особи -
Публічного акціонерного товариства
«Про Кредит Банк», у судове засідання
не з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлялися належним чином,
про причини неявки в судове засідання
не повідомили, ніяких письмових заяв чи
клопотань до суду не надходило.

Представник зацікавленої особи -
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», у судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлялися належним чином,
про причини неявки в судове засідання
не повідомили, ніяких письмових заяв чи
клопотань до суду не надходило

Суд, заслухавши пояснення представника
заявника, зацікавленої особи,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, вважає заяву
не обґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Так, судом встановлені наступні
обставини справи та визначені виниклі
відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4
та рідним братом ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч.1, 2 ст.39 ЦК України
фізична особа може бути визнана судом
недієздатною, якщо вона внаслідок
хронічного, стійкого психічного
розладу не здатна усвідомлювати
значення своїх дій та (або) керувати
ними.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 234 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
обмеження цивільної дієздатності
фізичної особи, визнання фізичної
особи недієздатною та поновлення
цивільної дієздатності фізичної особи.

Згідно з ч.3 ст.237 ЦПК України заява про
визнання фізичної особи недієздатною
може бути подана членами її сім'ї,
близькими родичами, незалежно від їх
спільного проживання, органом опіки та
піклування, психіатричним закладом.

Разом з цим, відповідно до норми ч.1 ст. 39
ЦК України фізична особа може бути
визнана судом недієздатною, якщо вона
внаслідок хронічного, стійкого
психічного розладу не здатна
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) керувати ними.

Згідно з ст.239 ЦПК України суд за
наявності достатніх даних про
психічний розлад здоров'я фізичної
особи призначає для встановлення її
психічного стану судово-психіатричну
експертизу.

Відповідно до висновків, викладених в
резолютивній частині акту
судово-психіатричної експертизи № 40
від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 проявляє стійкий
хронічний психічний розлад та за своїм
психічним станом у теперішній час не
може розуміти значення своїх дій та
керувати ними (а.с. 83-85).

Оцінюючи вказаний акт
судово-психіатричної експертизи, як
один із доказів по справі, який
відповідно до вимог ст. 147 ЦПК України,
не є обов'язковим для суду, за
правилами, встановленими ст.212 цього
Кодексу, суд вважає, що висновок
означеної судово-психіатричної
експертизи, ґрунтується на припущеннях
і не стверджує абсолютної
неспроможності ОСОБА_5 розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Так, що під час допиту в межах розгляду
даної цивільної справи ОСОБА_5 у
судовому засіданні, останній поводив
себе адекватно, на запитання
головуючого по справі та народних
засідателів відповідав чітко та
зрозуміло.

Допитаний під час розгляду даної
цивільної справи по суті експерт
Рачинська Т. В., повідомила суду, що
підстав вважати ОСОБА_5 таким, що
повністю не усвідомлює значення своїх
дій з 2007 року у експертної комісії не
має, адже таке питання судом перед
експертами не визначалось, і події
життя та можливі ознаки психічного
розладу здоровця за цей час
встановлювались зі слів хворого. Суд
зауважує, що в матеріалах самої
цивільної справи, так і в матеріалах
проведеної судової експертизи,
відсутні відповідні медичні документи
та належні докази, що підтверджували
безумовний стійкий хронічний
психічний розлад такої особи. При цьому
безпосередньо сама дослідницька
частина експертного висновку
побудована на висновках, що базуються
на подіях із життя такої особи, які, у
свою чергу, взяти зі слів самого
хворого, без належного підтвердження
таких обставин. Відповідно до вимог ч. 4
ст. 60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, означений експертний
висновок складений із порушенням вимог
нормативно-правових актів, а саме,
МКХ-10, впровадженої наказом
Міністерства охорони здоров'я № 297 від
08.10.1998 року. Наказом Міністерства
охорони здоров'я № 297 від 08.10.1998 року
визначено найменування хвороб та їх
шифри відповідно до Міжнародної
статистичної класифікації хвороб і
споріднених проблем охорони здоров'я.
Діагнози, зазначені в акті № 40 від 10
жовтня 2013 в МКХ-10 (Міжнародної
статистичної класифікації хвороб)
відсутні.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи
докази, суд вважає, що достатніх
підстав вважати, що ОСОБА_5 таким, що не
може усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними на час розгляду справи
судом не здобуто, а тому означений
висновок не є допустимими в силу ст.59
ЦПК України.

Суд погоджується із доводами
представника органу опіки та
піклування стосовно того, що обставина
перебування ОСОБА_5 на обліку в
психіатра із діагнозом «Органічний
тривожно-депресивний розлад», яке
суттєво впливає на її здатність
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, може бути підставою для
обмеження цивільної дієздатності,
відповідно до вимог ст. 36 ЦК України,
проте з такими вимогами заявниця до
суду першої інстанції не зверталася.

З огляду на наведене, суд вважає
показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
стосовно періодичної неадекватної
поведінки ОСОБА_5 такими, що не мають
правового значення для вирішення
питання про визнання такої особи
повністю недієздатною.

Окрім цього, суд зазначає, що порядок
визнання фізичної особи недієздатною
встановлюється Цивільним
процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України у разі
визнання фізичної особи недієздатною
суд за поданням органу опіки та
піклування встановлює опіку над такою
особою та призначає їй опікуна.

Згідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд,
ухвалюючи рішення про обмеження
цивільної дієздатності фізичної особи
(у тому числі обмеження або позбавлення
права неповнолітньої особи самостійно
розпоряджатися своїми доходами) чи
визнання фізичної особи недієздатною,
встановлює над нею відповідно
піклування або опіку і за поданням
органу опіки та піклування призначає
їй піклувальника чи опікуна.

Таким чином, суд наділений
повноваженнями по встановленню
піклування над фізичною особою та
призначення їй піклувальника лише за
поданням органу опіки та піклування, у
разі визнання фізичної особи обмежено
дієздатною.

Відповідно до статей 55, 56, 58, 60, 63 ЦК
України передбачено, що опіка та
піклування встановлюються з метою
забезпечення особистих немайнових і
майнових прав та інтересів малолітніх,
неповнолітніх осіб, а також
повнолітніх осіб, чи за станом здоров'я
не можуть самостійно здійснювати свої
права і виконувати обов'язки.

Статтею 63 ЦК України встановлено, що
фізична особа може бути призначена
опікуном або піклувальником лише за її
письмовою згодою. Однак, в матеріалах
справи відсутня заява фізичної особи
ОСОБА_6 про дачу згоди на призначення
його опікуном і він особисто не
зверталася в суд із такою заявою, як із
вимогами щодо призначення його
опікуном.

Також відповідно до п.п. 2.4, 3.1 Правил
опіки і піклування, затверджених
наказом Державного комітету України в
справах сім'ї та молоді, Міністерства
освіти України, Міністерства охорони
здоров'я України, Міністерства праці та
соціальної політики України № 34/166/131/88
від 26 травня 1999 року, який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 14 червня 1999 року за № 387/3680,
опіка встановлюється або за місцем
проживання особи або за місцем
проживання опікуна.

Судом встановлено, що Органом опіки та
піклування Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради будь-яких
висновків щодо призначення ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, опікуном не готувалось
через відсутність звернення такої
особи до орану опіки та піклування із
одночасним поданням відповідних
документів та вчинення інших дій,
необхідних для призначення її
опікуном.

З огляду на наведені обставини у їх
сукупності та вимоги матеріального
закону, суд позбавлений можливості
вирішити питання щодо недієздатності
особи та призначення над нею опікуна,
адже суду не доведено обставини того,
що ОСОБА_5 не може усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними із
2007 року, а також заявником під час
звернення до суду не було дотримано
імперативних вимог чинного
законодавства України, якими
встановлена процедура призначення
опікуна над фізичними особами, в
наслідок чого в задоволені заяви слід
відмовити.

Також на підставі ч.2 ст. 240 ЦПК України
судові витрати, пов'язані з
провадженням справи про визнання
фізичної особи недієздатною або
обмеженою цивільної дієздатності
фізичної особи, відноситься на рахунок
держави.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 39, 40, 41, 60 ЦК України, ст. ст. 10-11, 59-
60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212-215, 218, 236-241 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И
В :

1. В задоволені заяви ОСОБА_3,
зацікавлені особи - Орган опіки та
піклування Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради, Публічне
акціонерне товариство «Про Кредит
Банк», Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк», про визнання фізичної
особи недієздатною, встановлення над
фізичною особою опіки та призначення
опікуна - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в
десяти денний строк апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Мовчан Д.В.

Народний засідатель:
Смола Л.І.

Народний засідатель:
Прокопішина Т.М.