Номер провадження: 22-ц/785/7323/14
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого - Комаровської Н.В.,

Суддів -Гончаренко В.М., Калараша А.А.,

З участю секретаря - Волчанського О.Ю.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, з участю третьої
особи - приватного нотаріуса ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування,
визнання недійсними та скасування
державних актів про право власності на
земельну ділянку за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м.Одеси
від 19.07.2013р.,-

в с т а н о в и
л а :

14.05.2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
назва ним позовом і в обґрунтування
своїх вимог посилався на те,що він
10.03.2004р. придбав земельну ділянку
площею 0,0964 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

В 2004 році на вказаній земельній
ділянці він побудував житловий
будинок, правовстановлюючі документи
отримані не були.

26.06.2006 р. він та ОСОБА_3 уклали
договір дарування частини земельної
ділянки,за умовами ОСОБА_3 прийняла в
дар частину земельної ділянки площею
0,0482 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, яка в цілому складається з 0,0964
га, в тому числі по угіддях: 0,0074 га - під
капітальною забудовою, 0,0119 га - під
прибудинковою територією, 0,0771 га
-багаторічні насадження для ведення
індивідуального садівництва.

На підставі зазначеного договору
ОСОБА_2 був виданий державний акт на
право власності на земельну ділянку
серія ЯЛ № 287370 від 29.09.2011 р.,а ОСОБА_3
був виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯЕ
№ 653733 від 29.10.2007 р.

У п.10 договору зазначено , що на
частині земельної ділянки, що
відчужується не знаходяться житловий
будинок, господарські будівлі або інші
споруди, але згідно з технічним
паспортом на ділянці, що відчужена, з
2004 р. знаходиться житловий будинок, що
суперечить п. 10 договору.

Стверджуючи,що він не мав намір
дарувати частину земельної ділянки , на
якій знаходяться житлові приміщення,
господарські будівлі або інші
споруди,позивач просив визнати цей
договір недійсним на підстав ст.229 ЦК
України ( помилка).

ОСОБА_2 посилався на те,що про наявність
помилки у договорі дарування дізнався
тільки тоді, коли звернувся до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції в Одеській області
26.04.2013 року для реєстрації права
власності на житловий будинок, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,тому не
пропустив строк звернення до суду.

Крім того,позивач просив визнати
недійсними та скасувати державні акти
про право власності на земельні
ділянки,які отримав він та ОСОБА_3
після укладення договору дарування.

Позивач в судове засідання не
з*явився,просив слухати справу в його
відсутність.

Відповідач та третя особа в судове
засідання не з*явились.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Одеси від 19.07.2013р. позов задоволений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
про скасування рішення,мотивуючи
тим,що суд порушив норми матеріального
та процесуального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача,доводи апеляційної
скарги та заперечення на
неї,розглянувши матеріали
справи,перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
апеляційної скарги та заявлених
вимог,колегія суддів дійшла висновку
про задоволення апеляційної скарги з
таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2,
пред*явлений з підстав ст.229 ЦК
України,суд виходив з того,що обидві
сторони помилялись щодо фактичних
обставин правочину,в результаті чого
помилково нотаріально був оформлений
договір дарування частини земельної
ділянки,на якій знаходились споруди.

З таким висновком погодитись
неможна,оскільки він не ґрунтується на
вимогах закону та доказах,наданих
сторонами.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, якщо сторони мають повну
уяву не лише про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

З роз'яснень, які викладені в п. 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду справ про
визнання правочинів недійсними»,
вбачається, що правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог

про визнання правочину недійсним
повинна довести, що така помилка дійсно
мала місце, а також що вона має істотне
значення. Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

З матеріалів справи вбачається,що
26.06.2006 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали
договір дарування частини земельної
ділянки,за умовами ОСОБА_3 прийняла в
дар частину земельної ділянки площею
0,0482 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, яка в цілому складається з 0,0964
га, в тому числі по угіддях: 0,0074 га - під
капітальною забудовою, 0,0119 га - під
прибудинковою територією, 0,0771 га
-багаторічні насадження для ведення
індивідуального садівництва.

В п.7 договору зазначено,що на
відчужуваній частині земельної
ділянки відсутні - житловий
будинок,господарські будівлі та
споруди.

Невід*ємною частиною договору
дарування є план земельної ділянки,в
якому зазначено схематично,яка частина
земельної ділянки відчужується ( а.с.11).

Згідно технічному паспорту на ім*я
ОСОБА_2 станом на 18.10.2004р.,тобто на час
укладення договору дарування, на
загальній земельній ділянці
знаходились самочинно збудовані
споруди літ .«А»,літ .«Б»,літ. «В»,літ.
«Г» (а.с.73).

При порівнянні плану відчуження
земельної ділянки,який є додатком до
договору дарування. з планом
технічного паспорту на час укладення
договору дарування вбачається,що
дійсно одна частина земельної ділянки
є вільною від споруд,а інша має
самочинні споруди,і саме вона
закреслена в плані до договору
дарування як земельна ділянка,що
підлягає відчуженню.Саме цією
земельною ділянкою із самочинними
спорудами користувалась і
користується відповідач ОСОБА_3 за
погодженням із ОСОБА_2

Звертаючись з позовом до суду,позивач
ОСОБА_2 посилався на те,що приватним
нотаріусом ОСОБА_4 була допущена
помилка при оформленні договору
дарування,оскільки план до договору
дарування не відповідає зазначенню в
самому договорі твердження про те,що
відчужується земельна ділянка,яка не
має ніяких споруд.

Виходячи з наведеного,судова колегія
дійшла висновку про те,що суд помилково
визнав договір дарування недійсним з
підстав ст.229 ЦК України,оскільки
ОСОБА_2 правильно сприймав фактичні
обставини правочину,які нотаріус
правильно зазначив в тексті договору,
вони відповідали його
волевиявленню,бажав настання
відповідних наслідків угоди та
відсутні будь-які обставини,які б
впливали на його волевиявлення.

Посилання ОСОБА_2 на те,що нотаріус
допустив помилку при оформленні
договору дарування, , не звернувши
увагу на те,що в плані відчуження
помилково закреслена не та частина
земельної ділянки,яка відчужувалась,
про що він дізнався,звернувшись до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції в Одеській області
26.04.2013 року для реєстрації права
власності, не можуть вважались
помилкою в розумінні ст.ст. 203,299,717 ЦК
України,а свідчать про недбалість
самого ОСОБА_2 при оформленні угоди.

Оскільки договір дарування від 26.06.2006р.
не може бути визнаний недійсним з
підстав ст.229 ЦК України, не підлягають
і задоволенню вимоги ОСОБА_2 про
визнання недійсними та скасування
актів про право власності на земельні
ділянки,отримані сторонами після
укладення вказаного договору (
державний акт на ім*я ОСОБА_2- серія ЯЛ №
287370 від 29.09.2011 р., та на ім*я ОСОБА_3 -
серія ЯЕ № 653733 від 29.10.2007 р. ).

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення чи
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Враховуючи,що суд порушив норми
матеріального права,які регулюють
виникші по справі правовідносини,а
також допустив порушення норм
цивільно-процесуального
законодавства,розглянувши справу у
відсутність відповідача ОСОБА_3 і не
перевіривши її доводи, що призвело до
невідповідності висновків суду
обставинам справи,рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2 на підставі
п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1.п.2,309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК
України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовільнити.

Рішення Суворовського районного суду
м.Одеси від 19.07.2013р. скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування,
визнання недійсними та скасування
державних актів про право власності на
земельну ділянку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Н.В.Комаровська

Судді:
В.М.Гончаренко

А.А.Калараш