АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 414/279/14-ц
Головуючий 1 інст. -
Провадження № 22ц/790/7189/14
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: спори про спадкове право
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кіся П.В., Шаповал Н.М.,
при
секретарі - Рязановій С.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Кремінського
районного суду Луганської області від
21 травня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права власності та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
від права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

10 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання
права власності, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_3,
який постійно мешкав в селі
Новоастрахань Кремінського району
Луганської області. Після його смерті
залишилася спадщина, яка складається з
двох земельних ділянок відповідно до
державних актів, площами 1,4833 га та 2,8364
га. Спадкоємців за законом після смерті
померлого не має, а є лише спадкоємиця
за заповітом ОСОБА_1 Оскільки інших
спадкоємців за законом після смерті
ОСОБА_3 не має, то позивач вважає, що їй
належить половина того, що належало б
по закону, а це ? частина всього майна. А
тому позивач звернулась до суду та
просить визнати за нею право власності
на ? частину земельної ділянки
державний акт ЛГ № 027651, ? частину
земельної ділянки державний акт ЛГ №
027650 та ? частину грошових коштів на
рахунку № 9155-1-51/1251.

26 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
усунення від права на спадкування, який
обґрунтовувала том, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_3, який за життя, 04 липня 2009
року, склав заповіт відповідно до
якого, всі належні йому на час смерті
права та обов'язки, майно і все що буде
належати йому на момент смерті він
заповідає ОСОБА_1 Оскільки ОСОБА_2
ніякої допомоги батьку не надавала та
не доглядала за ним, просила усунути
ОСОБА_2 від права на спадкування за
законом посилаючись на ст. 203 Сімейного
кодексу України та ч. 5 ст. 1224 Цивільного
кодексу України.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала, вказала, що має право на
обов'язкову частку у спадщині. Проти
задоволення зустрічного позову
заперечувала.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову ОСОБА_1 заперечувала, зустрічні
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі, просила їх задовольнити.

Рішенням Кремінського районного суду
Луганської області від 21 травня 2014 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права власності задоволено повністю.
Визнано за ОСОБА_2, як за спадкоємицею,
що має право на обов'язкову частку в
спадщині, після смерті ОСОБА_3, право
власності на ? частину земельної
ділянки НОМЕР_1, площею 1,4833 га, що
розташована на території
Новоастраханської сільської ради
Кремінського району Луганської
області. Визнано за ОСОБА_2, як за
спадкоємицею, що має право на
обов'язкову частку в спадщині, після
смерті ОСОБА_3, право власності на ?
частину земельної ділянки № 575/2, площею
2,8364 га, що розташовано на території
Новоастраханської сільської ради
Кремінського району Луганської
області. У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права
на спадкування відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
Кремінського районного суду
Луганської області від 21 травня 2014 року
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання
права власності та задовольнити
зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення від права на спадкування,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу
України, малолітні, неповнолітні,
повнолітні непрацездатні діти
спадкодавця, непрацездатна вдова
(вдівець) та непрацездатні батьки
спадкують, незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом (обов'язкова частка). Розмір
обов'язкової частки у спадщині може
бути зменшений судом з урахуванням
відносин між цими спадкоємцями та
спадкодавцем, а також інших обставин,
які мають істотне значення. До
обов'язкової частки у спадщині
зараховується вартість речей
звичайної домашньої обстановки та
вжитку, вартість заповідального
відказу, встановленого на користь
особи, яка має право на обов'язкову
частку, а також вартість інших речей та
майнових прав, які перейшли до неї як до
спадкоємця. Будь-які обмеження та
обтяження, встановлені у заповіті для
спадкоємця, який має право на
обов'язкову частку у спадщині, дійсні
лише щодо тієї частини спадщини, яка
перевищує його обов'язкову частку.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу
України, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного
кодексу України, незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2
Виконавчим комітетом
Новоастраханської сільської ради
Кремінського району Луганської
області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про
що складено відповідний актовий запис
№ 14 (а.с. 35).

Як вбачається з свідоцтва про
народження серії НОМЕР_3, виданого
повторно 10.09.2007 року Новоастраханської
сільської ради Кремінського району
Луганської області, ОСОБА_2 є дочкою
померлого ОСОБА_3, тобто спадкоємцем за
законом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 6).

Відповідно до державного акту серії ЛГ
№ 027650, померлому належала земельна
ділянка НОМЕР_1, площею 1,4833 га, що
розташована на території
Новоастраханської сільської ради
Кремінського району Луганської
області (а.с. 7-8). Згідно з витягом,
вартість земельної ділянки становить
29974,55 грн. (а.с. 9).

Відповідно до державного акту ЛГ № 027651,
померлому належала земельна ділянка №
575/2, площею 2,8364 га, що розташовано на
території Новоастраханської сільської
ради Кремінського району Луганської
області (а.с. 12). Згідно з витягом,
вартість земельної ділянки складає
57318,09 грн. (а.с. 11)

Довідкою № 257 від 22.05.2013 року, виданою
Секретарем Новоастраханської
сільської ради, підтверджено, що ОСОБА_3
на момент смерті був зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 та проживав разом з
відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 15).

Відповідно до заповіту від 04 липня 2009
року , посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_5, - ОСОБА_3 заповідав
все своє майно відповідачу ОСОБА_6 (а.с.
21)

Відповідно до спадкового договору від
11 березня 2010 року, посвідченого
приватним нотарісом ОСОБА_7 , - ОСОБА_3
передав ОСОБА_1 житловий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Відповідно до Ощадної книжки померлому
належали грошові кошти на збережені в
Кремінському відділенні Ощадбанка №
6783 (а.с. 26).

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач у справі є спадкоємцем за
законом після смерті померлого батька
ОСОБА_3 Вона має право на обов'язкову
долю у спадщині, оскільки ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є не працездатною особою.

В задоволенні зустрічного позову суд
першої інстанції відмовив за
необґрунтованістю, оскільки позивач у
справі дійсно має право на обов'язкову
частку, таким чином усунути від
спадкування по обов'язковій частці
позивача суд не має можливості. В
судовому засіданні свідки ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 вказали, що
позивач відвідувала батька, раз-два на
місяць возила йому їжу. Суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
спадкоємця по обов'язковій частці від
спадкування усунути не можна. Стаття 1241
ЦК України, передбачає можливість
зменшення розміру такої частки, але не
усунення, а тому не існує підстав
усувати позивача від права
спадкування.

Судова колегія вважає, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження при
розгляді справи апеляційним судом. З
урахуванням наведеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про задоволення позову.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Кремінського районного
суду Луганської області від 21 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді колегії :