Номер провадження: 22-ц/785/8297/14
Головуючий у першій інстанції Шевчук
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І.,
Артеменка І.А.

за участю секретаря - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 грудня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розділ шлюбного майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовом до ОСОБА_3 про розділ шлюбного
майна посилаючись на те, що вона
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем з 15.04.1998 року. За період
сумісного проживання сторонами набуто
майно, а саме: квартира АДРЕСА_1;
автомобільний гараж розміром 10х10м. за
адресою: АДРЕСА_1; автомобіль
«Мерседес-Бенц 210D», державний номер
НОМЕР_13, 1993 року випуску; автомобіль
«Мерседес-Бенц 308D», державний номер
НОМЕР_12, 1994 року випуску; автомобіль
«Мерседес-Бенц 410D», державний номер
НОМЕР_11, 1990 року випуску; автомобіль
«Форд Скорпио», державний номер
НОМЕР_14, 1986 року випуску; магазин літ.
«Б», який розташований за адресою:
АДРЕСА_4; автомобіль «Мерседес-Бенц
280S», державний номер НОМЕР_1, 1985 року
випуску; причеп автомобільний GI 510,
номер кузова НОМЕР_2.

Розділ цього майна мирним шляхом
здійснити сторони не можуть. У процесі
розгляду справи позивачка
неодноразово уточнювала свої позовні
вимоги, згідно останньої уточненої та
доповненої позовної заяви просила суд
визнати майно у вигляді квартири
АДРЕСА_1; індивідуального гаражу за
адресою: АДРЕСА_1; магазину літ. «Б»,
який розташований за адресою: АДРЕСА_4 -
об'єктами права спільної сумісної
власності; та розділити майно, яке
набуте нею та відповідачем за період
шлюбу, наступним чином: зобов'язати
відповідача виплатити позивачці 1/2
частину вартості квартири АДРЕСА_1;
визнати за позивачкою право власності
на магазин літ. «Б», який розташований
за адресою: АДРЕСА_4, стягнути з
відповідача на користь позивачки
вартість автомобілів «Мерседес-Бенц
280S», державний номер НОМЕР_1, 1985 року
випуску, та автомобілю «Мерседес-Бенц
308D», державний номер НОМЕР_3; визнати за
позивачем право володіння
індивідуальним гаражем за адресою:
АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на
користь позивачки вартість проведеної
експертизи згідно квитанції у справі у
сумі 3580,00 гривень; стягнути з
відповідача на користь позивачки суму
судового збору, яка була сплачена
позивачкою у сумі 3208,00 гривень а також
стягнути з відповідача на користь
позивачки різницю в ідеальних частках
у розмірі 46 928,00 гривень, та стягнути з
відповідача витрати на оплату
юридичних послуг у розмірі 18 095, 53
гривні.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 травня 2010 року клопотання ОСОБА_2
задоволено, накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1; гараж автомобільний
розміром 10х10 м., який розташований за
адресою: АДРЕСА_5, автомобіль
«Мерседес-Бенц 210D», номер двигуна
НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_15, державний
номер НОМЕР_13, 1993 року випуску, об'єм
двигуна 2874, вид палива - дизельне
паливо; «Мерседес-Бенц 308D», номер
двигуна НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_16,
державний номер НОМЕР_12, 1994 року
випуску об'єм двигуна 2299, вид палива -
дизельне паливо; автомобіль
«Мерседес-Бенц 410D», номер двигуна
НОМЕР_6, номер кузова НОМЕР_17, державний
номер НОМЕР_11, 1990 року випуску, об'єм
двигуна 2900, вид палива - дизельне
паливо; автомобіль «Форд Скорпио»,
номер двигуна НОМЕР_7, номер кузова
НОМЕР_8, державний номер НОМЕР_14, 1986 року
випуску; промтоварний магазин літ.
«Б», розміром 4,07х5,88 м., що розташований
за адресою: АДРЕСА_4; автомобіль
«Мерседес-Бенц 280S», номер двигуна
НОМЕР_9, номер кузова НОМЕР_10, державний
номер НОМЕР_1, 1985 року випуску; причеп
автомобільний GI 510, номер кузова НОМЕР_2.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 03 грудня 2010 року клопотання ОСОБА_2
задоволено по справі призначено судову
будівельно-технічну експертизу,
провадження по справі зупинено.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 квітня 2011 року провадження у
справі відновлено.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 травня 2011 року клопотання ОСОБА_2
задоволено, по справі призначено
судову будівельно-технічну експертизу,
провадження у справі зупинено.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 15 червня 2011 року провадження у
справі відновлено.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 липня 2011 року клопотання ОСОБА_2
задоволено по справі призначено судову
будівельно-технічну експертизу,
провадження по справі зупинено.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 12 вересня 2011 року провадження у
справі відновлено.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 03 вересня 2012 року по справі
призначено авто товарознавчу
експертизу, провадження по справі
зупинено.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 вересня 2012 року провадження у
справі відновлено.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 грудня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено частково, визнано
автомобіль «Мерседес-Бенц 280S»,
державний номер НОМЕР_1, 1985 року
випуску, який на підставі Свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_18 від 22.11.2005 року належить
ОСОБА_2; та автомобіль «Мерседес-Бенц
308D», державний номер НОМЕР_3, який на
підставі Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_19 від
11.06.2008 року належить ОСОБА_3 об'єктами
права спільної сумісної власності
подружжя; визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину автомобілю
«Мерседес-Бенц 280S», державний номер
НОМЕР_20, 1985 року випуску, який на
підставі Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_18 від
22.11.2005 року належить ОСОБА_2; та на 1/2
частину автомобілю «Мерседес-Бенц 308D»,
державний номер НОМЕР_3, який на
підставі Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_19 від
11.06.2008 року належить ОСОБА_3, в
задоволенні інший частин позовних
вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним
ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду
з апеляційною скаргою, в якій просила
скасувати рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 грудня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 13 лютого 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 20 березня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_2 визначено як
неподаною та повернуто апелянтові.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду
України від 05 червня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
20 березня 2014 року скасовано, справу
передано до апеляційного суду для
вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі вивчивши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково суд
обґрунтовано дійшов зазначеного
висновку

Судом встановлено, що 15 квітня 1998 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у виконавчому
комітеті Сергіївської селищної ради м.
Білгород-Дністровського Одеської
області було зареєстровано шлюб.

Згідно уточненої та доповненої
позовної заяви позивачка просила суд
визнати майно у вигляді квартири
АДРЕСА_1; індивідуального гаражу за
адресою: АДРЕСА_1; магазину літ. «Б»,
який розташований за адресою: АДРЕСА_4 -
об'єктами права спільної сумісної
власності; та розділити майно, яке
набуте нею та відповідачем за період
шлюбу, наступним чином : зобов'язати
відповідача виплатити позивачці ?
частину вартості квартири АДРЕСА_1;
визнати за позивачкою право власності
на магазин літ. «Б», який розташований
за адресою : АДРЕСА_4, стягнути з
відповідача на користь позивачки
вартість автомобілів «Мерседес-Бенц
280S», державний номер НОМЕР_1, 1985 року
випуску, та автомобілю «Мерседес-Бенц
308D», державний номер НОМЕР_3; визнати за
позивачем право володіння
індивідуальним гаражем за адресою :
АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на
користь позивачки вартість проведеної
експертизи згідно квитанції у справі у
сумі 3580,00 грн.; стягнути з відповідача
на користь позивачки суму судового
збору, яка була сплачена позивачкою у
сумі 3208,00 грн., а також стягнути з
відповідача на користь позивачки
різницю в ідеальних частках у розмірі 46
928,00 грн., та стягнути з відповідача
витрати на оплату юридичних послуг у
розмірі 18095,53 грн.

Стосовно позовних вимог позивачки в
частині визнання спірної квартири
об'єктом права спільної сумісної
власності та зобов'язання відповідача
виплатити ? частину вартості цієї
квартири судом встановлено наступне.

Згідно рішення
Білгород-Дністровського міського суду
Одеської області від 30.03.2000 року по
справі № 2-1310, був встановлений факт
прийняття спадщини ОСОБА_3, яка
відкрилась після смерті його матері
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у
вигляді квартири АДРЕСА_1. У цьому ж
рішенні суду вказана вартість
спадкової квартири - 21078,00 грн.

У своїх позовних вимогах позивачка
просила визнати цю квартиру об'єктом
права спільної сумісної власності та
зобов'язати відповідача виплатити їй
грошову компенсацію ? частини цієї
квартири у зв'язку з тим, що, згідно
висновку експертизи, квартира не
підлягає поділу на дві окремі квартири.
Свої позовні вимоги позивачка
обґрунтувала показами свідків, які
показали, що сторони сумісними
зусиллями робили ремонт у спірній
квартирі, вартість якої збільшилась з
21078, 00 грн. у 2000 році до 273902,00 грн. у 2011
році; в якості правового
обґрунтування посилалась на статті 62, 70
СК України, які визначають яке майно
може бути визнано об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
та рівність часток подружжя у
спільному майні, статтю 372 ЦК України, а
також на ч. 2 статті 364 СК України, яка
визначає, що якщо виділ частки у натурі
не допускається згідно із законом, або
є неможливим, співвласник, який бажає
виділу має право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки, компенсація співвласнику
може бути присуджена лише за його
згодою.

Дослідивши викладені обставини
колегія вважає що, суд прийшов
правильного висновку, що позивачкою не
надано суду належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що
спірна квартира дійсно є об'єктом права
спільної сумісної власності, того, що
саме за рахунок їх сумісних грошових та
трудових затрат збільшилась вартість
цієї квартири. Висновком експертизи №
17/03 від 09.09.2011 року, на яку посилається
позивачка, встановлена лише вартість
квартири станом на дату проведення
цієї експертизи - 273902,00 грн. Тобто, саме
по собі збільшення вартості квартири
за 11 років з 21078,00 грн. у 2000 році до 273 902,00
грн. у 2011 році не є доказом того, що
саме за рахунок спільних затрат
подружжя збільшилась ця вартість, і,
відповідно, не є доказом того, що ця
квартира є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 57 СК України,
майно, набуте під час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування, є особистою
власністю дружини (чоловіка).

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Верховного суду
України у складі головуючого судді
Гнатенко А.В., при розгляді аналогічної
справи в ухвалі від 30.09.2009 року вказала,
що суд може визнати майно дружини
(чоловіка) об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, якщо
воно за час шлюбу істотно збільшилось у
своїй вартості внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат другого з
подружжя, але при цьому майно, що
належало одному з подружжя, в порядку
статті 57 СК України, не перетворюється
у спільну сумісну власність. Спільна
сумісна власність виникає лише у
порядку, визначеному статтю 62 СК
України, тобто право спільної сумісної
власності виникає на частку майна, яка
істотно збільшилася внаслідок умов,
передбачених Законом. Однак, таких
позовних вимог позивачкою заявлено не
було.

Таким чином, суд обґрунтовано дійшов
висновку, що позовні вимоги позивачки в
частині визнання спірної квартири
об'єктом права спільної сумісної
власності необґрунтовані, і відповідно
до цього, вимоги про зобов'язання
відповідача виплатити їй вартість ?
частини спірної квартири, задоволенню
не підлягають.

Правильною є позиція суду щодо
позовних вимог позивачки стосовно
визнання індивідуального гаражу за
адресою: АДРЕСА_1, об'єктом права
спільної сумісної власності та
визнання за позивачем права володіння
індивідуальним гаражем за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки судом встановлені
наступні факти. На підтвердження
позовних вимог в цій часині позивачкою
надано суду копію рішення Салганської
сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області № 198-IV від 29.11.2002 року
про передачу ОСОБА_3 безкоштовно у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,008534 га. для будівництва та
обслуговування індивідуального гаражу
по АДРЕСА_1.

Жодних інших документів на
вищевказаний гараж позивачкою суду не
надано. Як вказано у висновку
експертизи № 17/03 від 09.09.2011 року зі слів
ОСОБА_3, у 2003 році ним був самочинно
збудований цей гараж.

Згідно ч.2, 3 статті 16 ЦК України,
визначено способи захисту цивільних
прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.
Тобто, спосіб захисту права, вказаний
позивачкою, не передбачений ст. 16 ЦК
України.

Щодо вимог позивачки про визнання
магазину літ. «Б», який розташований за
адресою: АДРЕСА_4 об'єктом права
спільної сумісної власності та
визнання за позивачкою право власності
на магазин літ. «Б», який розташований
за адресою: АДРЕСА_4, судом встановлені
наступні факти.

Згідно рішення
Білгород-Дністровського міського суду
від 31.05.2000 року по справі № 2-1586,
встановлено факт прийняття спадщини,
яка відкрилась після смерті ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, яка
складається з приватної фірми
«Транзит», яка розташована у м.
Білгород-Дністровському, Одеської
області , за якою рахуються основні
засоби на суму 2507,00 грн., у тому числі
два металевих вагончики вартістю 1650,00
грн. та касовий апарат на суму 857,00 грн.,
які розташовані по АДРЕСА_4, та визнано
за ним право власності на це майно.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 27.03.2006 року по
справі № 2-2207, визнано за ОСОБА_3 право
власності на будівлі - промтоварного
магазину (літ. «А») по АДРЕСА_4, та на
промтоварний магазин (літ. «Б») по
АДРЕСА_4.

Згідно висновку експертизи № 17/03 від
09.09.2011 року, експертом встановлена
ринкова вартість промтоварного
магазину по АДРЕСА_4, станом на момент
проведення експертизи - 51288,00 грн.

Як вказала позивачка, вартість двох
металевих вагончиків істотно
збільшилась за рахунок її з
відповідачем спільних трудових та
грошових затрат, але належних та
допустимих доказів на підтвердження
цього факту позивачкою не надано. І
оскільки саме по собі збільшення
вартості вагончиків за 11 років з 1650,00
грн. у 2000 році до 51288,00 грн. у 2011 року не
є доказом того, що ця вартість
збільшилась саме за рахунок спільних
затрат, та, відповідно не є доказом
того, що вагончик є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Тому суд правильно дійшов висновку, що
позовні вимоги позивачки в частині
визнання магазину об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
та визнання за нею права власності на
цей магазин задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог позивачки в
частині визнання автомобілів
«Мерседес-Бенц 280S», державний номер
НОМЕР_1, 1985 року випуску, та автомобілю
«Мерседес-Бенц 308D», державний номер
НОМЕР_3 об'єктами права спільної
сумісної власності подружжя, визнання
за позивачкою права власності на ці
автомобілі та стягнення з відповідача
на користь позивачки грошової вартості
вищевказаних автомобілів, судом
встановлено, що згідно відповіді
реєстраційно-екзаменаційного
відділення № 4 при УДАІ Головного
Управління МВС України в Одеській
області № 7/4-1355 від 30.06.2011 року,
власником автомобілю «Мерседес-Бенц
280S», державний номер НОМЕР_1, 1985 року
випуску, є ОСОБА_6 на підставі свідоцтва
про реєстрацію Транспортного засобу
серії НОМЕР_18 від 22.11.2005 року.
Ввласником автомобілю
«Мерседес-Бенц 308D», державний номер
НОМЕР_3, 1994 року випуску, є ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
Транспортного засобу серії НОМЕР_19 від
11.06.2008 року. Вказані позивачкою в
уточненій та доповненій позовній заяві
автомобілі є такими, що були придбані
сторонами у період шлюбу, тобто є
об'єктами права спільної сумісної
власності. Таким чином, суд правильно
вважає, що позовні вимоги про визнання
цих автомобілів об'єктами права
спільної сумісної власності та
визнання за позивачкою права власності
на ? частину вказаних автомобілів є
обґрунтованими та доведеними, та
такими, що підлягають задоволенню. Що
стосується позовних вимог позивачкою
щодо виплати їй грошової компенсації
вартості ? частини вказаних нею
автомобілів, у зв'язку з тим, що
відповідач самостійно розпорядився
спільним майном, а саме, вищевказаними
автомобілями, то позивачкою не надано
суду доказів на підтвердження того, що
автомобілі вибули із володіння
позивача або відповідача. Крім того, ці
твердження позивачки спростовуються
відповіддю
реєстраційно-екзаменаційного
відділення № 4 при УДАІ Головного
Управління МВС України в Одеській
області № 7/4-1355 від 30.06.2011 року, згідно
якої вказано, що власником автомобілю
«Мерседес-Бенц 280S», державний номер
НОМЕР_1, 1985 року випуску, є ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
Транспортного засобу серії НОМЕР_18 від
22.11.2005 року; власником автомобілю
«Мерседес-Бенц 308D», державний номер
НОМЕР_3, 1994 року випуску, є ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
Транспортного засобу серії НОМЕР_19 від
11.06.2008 року. Таким чином, позовні
вимоги позивачки щодо виплати їй
грошової компенсації вартості ?
частини вказаних автомобілів є
недоведеними та необґрунтованими.

Що стосується позовних вимог позивачки
в частині стягнення з відповідача на її
користь різниці в ідеальних частках
у розмірі 46928,00 грн., то, приймаючи до
уваги те, що позивачкою не вказана
правова норма, якою вона обґрунтовує цю
позовну вимогу, суд правильно вважає
ці позовні вимоги недоведеними та не
підтвердженими, тобто такими, що не
підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивачки щодо
стягнення з відповідача на її користь
судового збору, вартості проведеної
експертизи, та витрат на юридичну
допомогу, то, оскільки суд задовольнив
позовні вимоги позивачки частково, в
частині визнання за нею права
власності на ? частину транспортних
засобів, а у позовних вимогах щодо
стягнення грошових компенсацій
позивачці було відмовлено, суд
правильно вважав за необхідне
відмовити позивачці у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача на користь позивачки
судового збору, вартості проведеної
експертизи, та витрат на юридичну
допомогу.

Відповідно до п. 23 та п. 24 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 21
грудня 2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», визначено що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання, при цьому до складу
майна, що підлягає поділу, включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, тому позивач повинна
довести, що зазначене в позовній
заяві майно є спільним сумісним
майном подружжя.

У відповідності до статті 63 СК України,
чоловік та жінка мають рівні права на
володіння, користування та
розпорядження майном, належним їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Згідно ч. 1 статті 70 СК України, в разі
розподілу майна, яке є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна чоловіка та дружини є
рівними, якщо інше на встановлено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Позивачка не надала суду достатніх,
належних і допустимих доказів
існування обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх
позовних вимог, за виключенням
позовних вимог щодо визнання
автомобілів «Мерседес-Бенц 280S»,
державний номер НОМЕР_1, 1985 року
випуску, та автомобілю
«Мерседес-Бенц 308D», державний номер
НОМЕР_21, 1994 року випуску, об'єктами
права спільної сумісної власності та
визнання за позивачкою права власності
на ? частину цих автомобілів.

Посилання апелянта на збільшення
вартості квартири за час перебування у
шлюбі з відповідачем за спільні кошти,
неправильну оцінку судом доказів щодо
права власності на спірний гараж,
неправильну оцінку судом обставин
відчуження спірних автомобілів як на
підстави для скасування оскаржуваного
рішення колегія вважає
необґрунтованими, оскільки викладені
обставини досліджені у судовому
засіданні, їм дана правильна правова
оцінка, висновок суду в цій частині не
спростовано належними доказами.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є
істотними і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко