АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9449/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва У. М. Доповідач - Демченко
Е.Л. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко А.Л.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 25
вересня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів, -

в с т а н о в
и л а:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів, мотивуючи
тим, що для придбання квартири АДРЕСА_1
вона 05 квітня 2003 року отримала в борг у
ОСОБА_4 1.000 доларів США, а для придбання
кухонного гарнітуру позичила у ОСОБА_5
02 вересня 2008 року 1.000 євро.

Зазначала, що після розірвання шлюбу з
відповідачем вона самостійно, за
особисті кошти, виконала зобов'язання
за договорами позики, оскільки за
рішеннями судів з неї стягнуто суми
боргу на користь ОСОБА_5 у розмірі 9.795
грн. 80 коп. та на користь ОСОБА_4 7.973
грн.50 коп.

Посилаючись на те, що дані кошти були
взяті у борг на потреби родини, а тому
вважає, що відповідач повинен
компенсувати їй половину сплаченої
суми за договорами позики та просить
суд стягнути з нього 8.884 грн.35 коп.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 вересня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено у
повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач
ставить питання про скасування рішення
та ухвалення нового рішення, яким
задовольнити її позов у повному обсязі,
зазначаючи, що рішення постановлене з
порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що з жовтня 1992 року
по липень 2009 року сторони по справі
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05 березня 2009 року, яке
набрало чинності, шлюбу між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвано (а.с.9).

Рішеннями апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 травня
2012 року та від 20 листопада 2012 року, які
набрали чинності, було поділено
спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2
та ОСОБА_3 (а.с.5-7,8).

Договори позики від 05 квітня 2003 року та
від 02 серпня 2008 року укладалися
позивачкою особисто.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 серпня 2010 року, яке
набрало чинності, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_5 борг в розмірі 9.580 грн.
(а.с.10)

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 вересня 2011 року, яке
набрало чинності, стягнуто з ОСОБА_2
борг на користь ОСОБА_4 в розмірі 7.973
грн.50 коп. (а.с.29)

Відмовляючи в задоволенні позову,
міськрайонний суд послався на те, що
позивач пропустила строк позовної
давності, а відповідачем була подана
заява про застосування строку позовної
давності.

Пленум Верховного Суду України в
п.15 постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року N11
звернув увагу судів на те, що хоча
розірвання шлюбу, здійснене на
підставі рішення суду, потребує
подальшої реєстрації у державному
органі РАЦС, моментом припинення шлюбу
є день набрання чинності рішенням суду
про його розірвання (ч.2 ст.114 СК). Це
правило не поширюється на випадки, коли
шлюб було розірвано у судовому порядку
до 1 січня 2004 року, тобто до дня набрання
чинності СК.

Відповідно до ч.1 ст.115 СК
розірвання шлюбу, здійснене за
рішенням суду, має бути зареєстроване в
державному органі РАЦС за заявою
колишньої дружини або чоловіка.
Сімейне законодавство не передбачає
можливості розірвання шлюбу
представником одного з подружжя або їх
обох за довіреністю останніх, а правила
ЦК про представництво, довіреність і
доручення на ці правовідносини не
поширюються.

Початок позовної давності для
вимоги про поділ спільного майна
подружжя, шлюб якого розірвано,
обчислюється не з дати прийняття
постанови державного органу РАЦС
(статті 106,107 СК) чи з дати набрання
рішенням суду законної сили (статті
109,110 СК), а від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності (ч.2 ст.72 СК).

З доповненої та уточненої
позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя
вбачається, то ще 15 жовтня 2009 року
позивач по даній справі зверталась з
даними вимогами до відповідача (а.с.20-23).

Частиною 1 ст.265 ЦК України
визначено, що залишення позову без
розгляду не зупиняє перебігу позовної
давності.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив ОСОБА_2 в задоволенні
позову за строком позовної давності, а
тому рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 вересня 2014 року підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313,314,315,317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.