АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2070/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.

при секретарі Гриньовій А.М.,

за участі апелянта та представників
сторін,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 27 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку
недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_1,
звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним, посилався на те, що 19.01.2010
року уклав з відповідачем договір
купівлі-продажу власного житлового
будинку по АДРЕСА_1. Проте фактично він
домовлявся з відповідачем про
передачу свого будинку відповідачу в
заставу в забезпечення виконання своїм
знайомим ОСОБА_4 зобов'язань по
поверненню боргу в сумі 40000 доларів
США ОСОБА_5 Однак позичені кошти у
ОСОБА_5 йому не повернули, а його самого
виселяють з будинку. Просив визнати
цей договір недійсним з тих підстав, що
він є удаваний, оскільки вчинений з
метою приховання договору застави.
Житловий будинок відповідачу не
передавався, кошти за його продаж
позивач не отримував, а воля позивача
була спрямована на встановлення інших
правовідносин. Крім того, цей договір
вчинений під впливом тяжкої обставини
крайньої нужденності і на вкрай
невигідних умовах, а також з підстав
недодержання сторонами вимог ч.ч.1, 3, 5
ст. 203 ЦК.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від
27 серпня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
рішення суду незаконним,
необґрунтованим та прийнятим з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов у повному
обсязі. Судом першої інстанції не
враховано, що з 04 червня 2014 року
здійснюється досудове розслідування
кримінального провадження № 0002689
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190
КК України за тим фактом, що в січні 2010
року невстановлені особи шляхом обману
та зловживання довірою заволоділи
житловим будинком в АДРЕСА_1 та правом
на нього. Судом не враховано, що
вказаний житловий будинок належав
ОСОБА_1 і ОСОБА_6 на праві спільної
сумісної власності як збудований в
період шлюбу. Суд безпідставно не
застосував до оспорюваного правочину
положення ч.1 ст.233 ЦК та ст.235 ЦК України.
При вчиненні договору купівлі-продажу
позивач не отримав навіть копії
правочину, розуміючи, що ОСОБА_4 через
певний період поверне борг ОСОБА_5 і дія
договору застави припиниться. Будинок
був і є єдиним житлом, де позивач і
члени його сім'ї зареєстровані і
проживали, тому позивач не мав наміру
продавати будинок. Крім того, судом
першої інстанції допущено ряд
процесуальних порушень, безпідставно
відхилено усі клопотання позивача,
внаслідок чого судом не було
встановлено усі обставини справи.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та його представник підтримали
апеляційну скаргу з викладених у ній
мотивів.

Представник відповідача просив
апеляційну скаргу відхилити як
безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Судом установлено, що 19.01.2010 року між
сторонами було укладено договір
купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 продав,
а ОСОБА_2 купив житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1. Даний
договір тоді ж, 19.01.2010 року був
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за № 108.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи і фактично не
оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з
недоведеності укладення оспорюваного
договору під впливом тяжкої обставини
і на вкрай невигідних умовах, а також,
що цей договір є удаваним.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції необґрунтовано
не застосував до оспорюваного
правочину положення ч.1 ст.233 ЦК та ст.235
ЦК України, є безпідставними.

Так, правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо
його вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася.

Згідно роз'яснень пункту 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" тяжкими
обставинами можуть бути тяжка хвороба
особи, членів її сім'ї чи родичів,
смерть годувальника, загроза втратити
житло чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа має вчиняти такий правочин
добровільно, без наявності насильства,
обману чи помилки. Особа, яка оскаржує
правочин, має довести, що за
відсутності тяжкої обставини правочин
не було б вчинено взагалі або вчинено
не на таких умовах.

Матеріальну скруту (відсутність
роботи, необхідність сплачувати
заборгованість по кредиту), на яку
посилався позивач як на тяжку
обставину, під впливом якої він
відчужив будинок за вкрай низькою
ціною, не можна визнати такою
обставиною, зважаючи на неспівмірність
цих обставин з втратою житла.

Разом з тим, ним не представлено жодних
доказів на підтвердження
невідповідності ціни ринковій
вартості будинку на час укладення
договору.

Водночас посилання позивача на те, що
оспорювана угода є удаваною,
спростовує його ж твердження про
вчинення її під впливом тяжкої
обставини і на вкрай невигідних умовах.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК)
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини.

Як встановлено з пояснень позивача, між
ним та відповідачем не було
домовленості про оформлення договору
купівлі-продажу з метою приховати
договір застави. ОСОБА_1 вказував, що
підписуючи цей договір, він вважав, що
укладає договір застави.

Таким чином позивач своїми
поясненнями спростував наявність
підстав, передбачених як ст. 233 ЦК, так і
ст. 235 ЦК, для визнання угоди недійсною.

Водночас за змістом пункту 7
оспорюваного договору, правові
наслідки правочину, що укладається,
зокрема ст. ст. 726, 727 ЦК України сторонам
нотаріусом роз'яснено.

Сторони підтвердили, що даний договір
не носить характеру мнимого та
фіктивного договору (п. 8 договору).

Згідно пункту 15 договору сторонами
договір прочитано, його зміст є
зрозумілим та відповідає волі сторін.
Сторони свідчать що у тексті цього
договору зафіксовані всі істотні
умови, що стосуються купівлі-продажу
вказаного житлового будинку з
надвірною будівлею.

Доводи апеляційної скарги, про те, що
предмет договору - житловий будинок
належав ОСОБА_1 та його дружині і ОСОБА_6
на праві спільної сумісної власності
як збудований в період шлюбу, не
впливають на правильність висновків
суду, оскільки як встановлено з
матеріалів нотаріальної справи, ОСОБА_6
надала письмову згоду на продаж її
чоловіком житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Посилання апелянта на наявність
кримінального провадження за ч. 2 ст. 190
КК України по факту заволодіння його
житловим будинком та правом на нього
шляхом обману та зловживання довірою
також не спростовує висновків суду,
оскільки вчинення правочину під
впливом обману є самостійною підставою
для визнання правочину недійсним, а
позивач не вказував на цю обставину як
на підставу позову.

Допущені судом першої інстанції
процесуальні порушення, на які вказує
апелянт, відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК не
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, оскільки ці
порушення не призвели до
неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на
досліджених матеріалах справи,
постановлено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування в межах
доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від
27 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції: Продан
Б.Г. Провадження № 22-ц/792/2070/14

Доповідач: Грох Л.М.
Категорія: 20