Номер провадження: 22-ц/785/8542/14
Головуючий у першій інстанції Трушина
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Біляївського районного суду
Одеської області від 18 серпня 2014 року
про відмову у відкритті провадження за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Держземагенства у Біляївському районі
Одеської області - «Про зобов'язання
вчинити певні дії», -

ВСТАНОВИЛА:

14.08.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом, по якому просила
зобов'язати відповідача зареєструвати
у державному земельному кадастрі
земельну ділянку площею 0,245 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку (присадибна ділянка), яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить позивачу на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю, виданого
Августівською сільською радою
Біляївського району Одеської області
22.06.1999 року, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 256/59.

Ухвалою Біляївського районного суду
Одеської області від 18.08.2014 року ОСОБА_2
було відмолено у відкритті провадження
за її позовом, з підстав, що позов
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства, а не
цивільного судочинства.

26.08.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказану ухвалу суду, по якій
просить ухвалу районного суду
скасувати, справу направити для
продовження розгляду по суті до суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення районним судом норм
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Згідно з ч.1 п.4 ст. 311 ЦПК України,
підставами для скасування ухвали суду,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі, і направлення для продовження
розгляду о суду першої інстанції
є:порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
звернулась до суду за захистом свого
права власності і в заяві зазначала
правові і фактичні підстави свого
звернення. До заяви додані документи,
на які вона посилається.

Колегія суддів вважає, що даний спір є
спір про право, а тому підлягає
розгляду у порядку цивільного
судочинства, тому суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку про
відмову у відкритті провадження у
справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено,
що до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Зазначену норму слід застосовувати у
системному зв'язку з ч.1 цієї ж статті,
оскільки захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб шляхом
оскарження до адміністративного суду
будь-яких рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень можливий
лише у сфері публічно-правових
відносин.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України до
компетенції адміністративних судів
віднесено, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи, інтереси юридичних
осіб, державні і суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Пред'явлений позивачем для вирішення
судом спір не є публічно-правовим.

Заявлені позовні вимоги спрямовані на
захист права власності, оскільки
заявлені у справі позовні вимоги
випливають із відносин, що мають
приватно-правовий характер і вирішенню
в порядку адміністративного
судочинства не підлягають.

Компетенція адміністративних судів,
установлена ст. 17 КАС України, на
виниклий між сторонами спір не
поширюється.

Розгляд таких справ згідно з
положеннями ст.15 ЦПК України
здійснюється за правилами цивільного
судочинства.

Колегія суддів вважає, що позовні
вимоги пов'язанні з вимогою про
виникнення цивільних прав позивача на
земельну ділянку.

Відповідно до ст. ст. 3, 15 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав свобод
чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї), регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(ст. 1 ЦК, ст. ст. 2, 5 ЗК України). Захист
судом прав на землю у цих відносинах
здійснюється способами, визначеними
ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК
України, у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК
України розглядаються в порядку
цивільного судочинства.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в абз. 2 п. 7 Постанови від 01.03.2013
року № 3 «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» це
стосується, наприклад, позовів про
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи не вирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
ст. ст. 116, 118, 123, 128, 131,144, 146, 147, 149, 151 ЗК
України та інші).

Виходячи з предмету спору у даній
справі він є спором про право, тобто
цивільно - правовим, в якому сторони
виступають як рівноправні учасники
цивільних відносин, у зв'язку з чим він
підлягає розгляду за правилами
цивільного, а не адміністративного
судочинства.

Крім того, відповідно до п. 21 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року,
ураховуючи положення ст. 1 ЦПК України
та ст. 2 КАС України, не є
публічно-правовим і розглядається у
порядку цивільного судочинства спір
між органом державної влади та/або
органом місцевого самоврядування
(суб'єктом владних повноважень) як
суб'єктом публічного права та суб'єктом
приватного права - фізичною особою, в
якому управлінські дії суб'єкта
владних повноважень спрямовані на
виникнення, зміну або припинення
цивільних прав фізичної особи. У такому
випадку це спір про право цивільне,
незважаючи на те, що у спорі бере участь
суб'єкт публічного права, а спірні
правовідносини врегульовано нормами
цивільного та адміністративного права.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Одночасно, відповідно до підпункту 1.2.5.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
року № 6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин» (зі змінами,
внесеними 29.05.2013 року) спір, що виник
внаслідок порушення права на земельну
ділянку, в тому числі органами
державної влади та місцевого
самоврядування, є спором про цивільне
право.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України та
роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12.06.2009 року № 2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», вирішуючи питання про
відкриття провадження у справі, суд
повинен виходити з того, що згідно зі
ст. 124 Конституції України юрисдикція
загальних судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі,
а за частинами першою і другою ст. 15 ЦПК
України у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст.
ст. 1, 12) віднесено до компетенції
адміністративних чи господарських
судів. Законом може бути передбачено
розгляд інших справ за правилами
цивільного судочинства.

Таким чином, судова колегія прийшла до
висновку, що між сторонами виник (або
існує) не публічно-правовий спір, а спір
про приватне право, а тому такий спір
повинен розглядатись у порядку
цивільного судочинства.

Судова колегія не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необхідність вирішення спору шляхом
звернення позивача з позовом в порядку
КАС України, оскільки такий спосіб
захисту в сенсі заявлених вимог не
кореспондується із способами захисту
цивільного права, передбаченими ст. 16
ЦК України.

При зазначених обставинах, ухвалу суду
першої інстанції про відмову у
відкритті провадження по справі не
можна визнати такою, що відповідає
вимогам закону, у зв'язку з чим вона
підлягає скасуванню, з направленням
справи для вирішення питання про
відкритті провадження до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 2 п. 4, 311, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Біляївського районного суду
Одеської області від 18 серпня 2014 року -
скасувати.

Справу направити для вирішення питання
про відкриття провадження до того ж
суду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

05.11.2014 року
м. Одеса