Справа № 739/1507/14-ц
Номер провадження 2/739/349/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2014 року
Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого
судді - Наполова М.І.,

секретаря
- Неживець К.В.,

за
участю:

представника позивача ОСОБА_1 -

ОСОБА_2,

представника відповідача - Перцева
Бориса Петровича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні зали суду в м.
Новгород-Сіверський Чернігівської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до дочірнього підприємства
«Чернігівський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», про стягнення
заборгованості при звільненні,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним
позовом до відповідача, мотивуючи
заявлені позовні вимоги тим, що з
22.10.2012 року по 01.07.2014 року перебував у
трудових відносинах з відповідачем
(працюючи у структурному підрозділі
підприємства відповідача). 01.07.2014 року
звільнився з роботи за згодою сторін.
Але, в порушення вимог ст.116 КЗпП
України відповідачем при звільненні
не проведено розрахунку та не
виплачено всіх належних позивачу сум.

В с у д о в о м у з а с і д а н н і :

представник позивача, ОСОБА_2
відмовилася від заявлених позивачем
вимог про стягнення 959 гривень 39
копійок, що підлягали виплаті при
проведенні розрахунку при звільненні
позивача, посилаючись на виплату 01.10.2014
року вказаної заборгованості
відповідачем. Заявлені вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
моральної шкоди підтримала повністю
та обґрунтувала кожну із вказаних
заявлених вимог. Зокрема, заявлені
вимоги про стягнення моральної шкоди
обґрунтувала заподіянням відповідачем
душевних страждань позивачу, оскільки
внаслідок не проведення розрахунку
родина позивача фактично залишилася
без коштів, а на утриманні позивача
перебуває неповнолітня дитина, дружина
позивача є безробітною, а самого
позивача призвано на військову службу
«за мобілізацією».

Представник відповідача, Перцев Б.П.
позов не визнав та пояснив, що позивача
було звільнено з роботи у той день, коли
він не працював. А оскільки позивач не
заявляв вимог про розрахунок - вважає
заявлені вимоги безпідставними. При
цьому не заперечував, що 01.07.2014 року
позивач по справі особисто з`явився до
адміністрації підприємства та заявив
вимогу про звільнення, надавши
письмову заяву. У той же день, тобто
01.07.2014 року, позивача було звільнено з
роботи за згодою сторін та видано на
руки трудову книжку. Кошти для
проведення повного розрахунку були
відсутні.

Вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши наявні у матеріалах справи
докази та враховуючи встановлені
фактичні обставини суд вважає, що:

заявлена представником позивача, в
межах наданих повноважень, відмова від
позовних вимог в частині стягнення 959
гривень 39 копійок, що підлягали виплаті
при проведенні розрахунку при
звільненні позивача не порушує прав та
охоронюваних законом інтересів

сторін, пов`язана із виплатою
відповідачем на час судового розгляду
справи вказаної суми заборгованості, а
тому - має бути прийнята судом.

Заявлені позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, моральної
шкоди підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного:

по справі судом встановлено, що
позивач з 22.10.2012 року по 01.07.2014 року
перебував у трудових відносинах з
відповідачем, працюючи у структурному
підрозділі підприємства відповідача
трактористом четвертого розряду.
01.07.2014 року позивач особисто звернувся
до адміністрації роботодавця із заявою
про звільнення. Наказом від 01.07.2014 року
№ 8-ос позивача звільнено за згодою
сторін, за ст.36 п. 1 КЗпП України.
Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Проте, в порушення
припису вказаної норми матеріального
закону, при відсутності спору про
розмір належних звільненому
працівнику (позивачу по справі) сум при
звільненні ОСОБА_1 не проведено виплату
всіх належних позивачу сум. Розрахунок
проведено лише 01 жовтня 2014 року.

Згідно з вимогами ст.117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток з
весь час затримки по день фактичного
розрахунку. За таких обставин, заявлені
вимоги про стягнення в користь
позивача середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні - є
обґрунтованими (за умови відсутності
спору про розмір сум суд вважає, що
відсутність у підприємства необхідних
для проведення розрахунку із
звільненим працівником коштів - жодним
чином не свідчить про відсутність вини
відповідача у невиконанні вимог ст.116
КЗпП України. Посилання представника
відповідача на те, що позивач нібито не
заявляв вимоги про проведення
розрахунку при звільненні, а вдень
звільнення не працював - також є
безпідставними, оскільки судом
встановлено ( підтверджено поясненнями
представника відповідача в судовому
засіданні), що 01.07.2014 року позивач
особисто звернувся з вимогою про
звільнення, саме 01.07.2014 року було видано
наказ про звільнення позивача та
особисто позивачу у цей же день вручено
трудову книжку. За таких доказів вимоги
про стягнення середнього заробітку за
час затримки, за період з 01.07.2014 року по
01.10.2014 року, розрахунку при звільненні
підлягають задоволенню. Разом з тим,
враховуючи той факт, що при проведенні
розрахунку середнього заробітку за час
затримки у проведенні розрахунку при
звільненні позивачем було враховано
умови щоденної роботи позивача,
заявлені вимоги в частині розміру
стягнення є завеликими, підлягають
зменшенню до суми, нарахованої
виходячи із фактичних обставин, а саме:
судом беззастережно встановлено, що
наказом №15 від 24 лютого 2014 року «Про
встановлення режиму роботи» з 24.02.2014
року організовано роботу
підприємства, в якому працював позивач,
в режимі чергування, з оплатою праці за
фактично відпрацьований час, згідно
затверджених місячних графіків роботи
та табелів обліку робочого часу (хоча
позивач при ознайомленні і не підписав
вказаний наказ, але зміну вказаним
наказом умов праці жодним чином не
оскаржував та продовжував на протязі
4-х місяців працювати за встановленими
цим наказом умовами праці). Такі
встановлені судом фактичні обставини
позбавляють можливості провести
розрахунок середнього заробітку з
дотриманням вимог затвердженого
Постановою від 08 лютого 2012 року № 100 КМ
України Порядку обчислення середньої
заробітної плати (шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Вирішуючи питання про
розмір стягнення суд виходить з того,
що за останні два місця роботи ( травень
та червень 2014 року) позивач отримав
заробітну плату, виходячи із фактично
відпрацьованого часу, 1190,36 та 303,20
гривень відповідно. Отже
середньомісячна заробітна плата
відповідача складає ( 1190,36 + 303,20 =1493,56 : 2
=746,78 грн.) 746 гривень 78 копійок. А
оскільки термін затримки з вини
відповідача у проведенні розрахунку
при звільненні складає два місяці,
стягненню в користь позивача, як
середній заробітку за час затримки при
звільненні, підлягають 1493 гривни 56
копійок (746,78 х 2 = 1493,56 ).

Обговорюючи питання заявлених
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди, суд вважає заявлені вимоги
завеликими та такими, що підлягають
зменшенню до 350 гривень, оскільки саме
на вказаний розмір стягнення доведено
заподіяння винними діями відповідача
моральних страждань позивача та
втрати нормальних життєвих зв`язків.
Приймаючи рішення

про задоволення заявлених вимог про
стягнення моральної шкоди саме у
такому розмірі суд виходить із засад
розумності, виваженості та
справедливості, з урахуванням
характеру та обсягу моральних
страждань, яких зазнав позивач по
справі ( позивачу на протязі 2-х місяців
не було виплачено належних при
звільненні сум, а на утриманні позивача
перебуває неповнолітня дитина, дружина
позивача є безробітною, а сам позивач
01 вересня 2014 року призваний, згідно
Указу Президента України від 23.07.2014
року «Про часткову мобілізацію» та
проходить військову службу.

Отже, за встановлених доказів, суд
вважає, що порушене право позивача
підлягає судовому захисту шляхом
ухвалення судового рішення про
часткове задоволення заявлених
позовних вимог.

З відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір,
виходячи із ставок судового збору за
подання до суду позовної заяви
майнового характеру та позовної заяви
про відшкодування моральної шкоди з
ціною позову до 5 розмірів мінімальної
заробітної плати.

На підставі викладеного та
керуючись ст.116, 117, 2371 КЗпП України,
ст.ст. 88, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
дочірнього підприємства
«Чернігівський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, моральної
шкоди - З А Д О В О Л Ь Н И Т И Ч А
С Т К О В О.

Стягнути з дочірнього підприємства
«Чернігівський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (Код ,
юридична адреса: 14005 м.Чернігів, вулиця
Київська,17) в користь ОСОБА_1:

1493 (одну тисячу чотириста дев`яносто
три ) гривни 56 копійок середнього
заробітку за час затримки, за період з
01.07.2014 року по 01.10.2014 року, розрахунку
при звільненні;

350 (триста п`ятдесят) гривень на
відшкодування моральної шкоди.

Прийняти відмову від позовних
вимог в частині стягнення 959 гривень 39
копійок, що підлягали виплаті при
проведенні розрахунку при звільненні
позивача.

Стягнути з дочірнього
підприємства «Чернігівський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» (Код , юридична
адреса: 14005 м.Чернігів, вулиця
Київська,17) на користь держави 487
(чотириста вісімдесят сім) гривень 20
копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: М.І. Наполов.