22-ц/775/1492/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач Мироненко
30 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
суддів:
Песоцької Л.І., Супрун М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 29 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 29
серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини -
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4,
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі ? частки з усіх видів заробітку
щомісячно, прочинаючи з 25 червня 2014
року та до повноліття дитини, але не
менш ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись порушення норм
матеріального та процесуального права,
необґрунтованість судового рішення,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають істотне значення для справи,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про відмову в задоволені
позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3, її представника
ОСОБА_6, заперечення позивача ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 30 квітня 1992 року
перебували в зареєстрованому шлюбі,
від якого мають неповнолітню дитину -
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після припинення батьками шлюбних
відносин постійним місцем проживання
ОСОБА_5 є АДРЕСА_1, разом із батьком
ОСОБА_4, що підтверджується матеріалами
справи і не заперечувалось сторонами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від
27 лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати неповнолітню
дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України визначено перелік
найбільш вагомих обставин, які мають
братися судом до уваги при визначені
розміру аліментів на дитину. Це
зокрема, 1) стан здоров'я і матеріальне
становище дитини; 2) стан здоров'я і
матеріальне становище платника
аліментів; 3) наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, доньки,
сина; 4) інших обставин, що мають
значення.

При цьому, розмір аліментів на одну
дитину за жодних обставин не може бути
меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадку, якщо розмір аліментів
визначається у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи позовні вимоги і
стягуючи з відповідача на користь
позивача аліменти в розмірі ? частини з
усіх видів заробітку на утримання
неповнолітнього сина, суд виходив з
того, що відповідач зобов'язана
матеріально утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, вона є
працездатною, і у заперечення проти
позову не довела суду обставин, які б
суттєво вплинули на її можливість
виплачувати аліменти у меншому
розмірі.

Такий висновок суду відповідає
фактичним обставинам справи, наданим
сторонами доказам і вимогам закону.

Колегія суддів не може прийняти до
уваги доводи апеляційної скарги про
необхідність надання відповідачем
матеріальної допомоги іншому сину
ОСОБА_7, 1993 року народження, та батькові,
який досяг пенсійного віку, оскільки
будь-яких належних доказів на
підтвердження вказаних доводів
відповідачем та її представником, як
під час розгляду справи судом першої
інстанції, так і в апеляційному суді,
надано не було.

До того ж, в суді апеляційної інстанції
відповідач пояснила, що старший син
ОСОБА_7 працює, а батько отримує пенсію
у розмірі 2860 грн., крім неї у нього є ще
друга дочка.

Не підтверджено будь-якими письмовими
доказами і щодо витрачання коштів
відповідачем по облаштуванню свого
нового місця мешкання.

Доводи апеляційної скарги про не
надання судом оцінки матеріального
стану позивача, щомісячний дохід якого
значно перевищує її доходи,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки розмір статків позивача не
позбавляє відповідача аліментних
обов'язків по утриманню власної дитини.

Не є підставою для відмови в
задоволенні позову і надання
матеріальної допомоги в добровільному
порядку, тим більш, що за твердженнями
відповідача ОСОБА_3, нею щомісячно
надаються кошти сину ОСОБА_5 саме на
власні потреби.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують і на правильність
вирішення справи не впливають.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотримання норм
матеріального і процесуального права,
в ньому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються допустимими доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи та є безумовною
підставою для скасування чи зміни
рішення, у справі не встановлено.

Таким чином, переглядаючи справу в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
апеляційних підстав для скасування чи
зміни рішення суду, у зв'язку з чим
рішення суду підлягає залишенню без
зміни, а апеляційна скарга відповідача
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 29
серпня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді: