ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого
Шклянка М.П.

при секретарях
Яківчук К.А., Каланіченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Приватний нотаріус ОСОБА_5, Головне
управління юстиції, Реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
м.Києві про визнання правочинів
недійсними та повернення майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
де є треті особи, про визнання
недійсними договору дарування від
20.07.2011 р. нежилих приміщень з АДРЕСА_1 в
м. Києві та заяв від 23.03.2011 р. і 04.07.2011 р.
про переуступку частки власника ПП
«Консультаційно-діагностичний
лікувально-профілактичний центр
«Гармонія»» у розмірі 50% на користь
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що
її дії по відчуженню майна були вчинені
проти її справжньої волі, внаслідок
застосування до неї фізичного і
психічного тиску з боку відповідача
ОСОБА_3 Вони з відповідачем ОСОБА_3
перебували у шлюбі з 1986 року, який було
розірвано за рішенням суду 26.12.2012 року.
В останні роки сумісного проживання
відповідач ОСОБА_3 почав вчиняти дії
відносно пригнічення її честі та
гідності, створював неможливі умови
для їх сумісного проживання,
неодноразово, без її згоди, розміщував
її в різноманітних специфічних
медичних установах, профілем якиї є
лікування психічно хворих осіб. Таким
чином, довів її до такого психічного та
психологічного стану, внаслідок якого,
вона проти своєї волі уклала низку угод
, в тому числі з відчуження належного їм
на праві спільної сумісної власності
майна. Таким чином, вона вимушена була
звернутись до суду з даним позовом.
Крім основних позовних вимог, просила
також стягнути з відповідача ОСОБА_3
моральну шкоду 200 000 грн.

В судовому засіданні позивачка та
її представник позовні вимоги
підтримали та пояснили, що 13.08.2010 року
на підставі договору купівлі - продажу
посвідченого ПНКМНО ОСОБА_6, нею були
придбані нежилі приміщення з АДРЕСА_1 в
м.Києві. 02.09.2010 року придбані нежилі
приміщення з АДРЕСА_1 в м. Києві . Відтак
станом на 02.09.2014 року позивачка була
власницею нежилих приміщень з АДРЕСА_1
в м. Києві. 12.11.2012 року позивачка
отримала лист ПНКМНО ОСОБА_5 про те, що
23.03.2011 року та 04.07.2011 року нею було
засвідчено справжність підпису
позивачки на заяві про переуступку
частини частки власника ПП
«Консультаційно - діагностичний
лікувально-профілактичний центр
«Гармонія»» у розмірі 50% на користь
ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Позивачка
стверджувала, що 2008 р. ОСОБА_3 вступив
до тоталітарної секти у місті
Дніпропетровську «Центр Духовного
Возрождения» та із сімейного бізнесу
ОСОБА_3 без згоди позивачки передавав
до секти гроші у великих розмірах.
Позивачка була категорично проти цих
грошових траншів. Тому ОСОБА_3 з
пастором секти розробили план по
відстороненню позивачки від бізнесу, а
також по заволодінню часткою її майна.
В судовому засіданні позивачка та
представник позивача просили позов
задовольнити, посилаючись на надані
суду докази психологічного та
фізичного тиску на неї з боку
відповідачів.

Відповідач ОСОБА_4 та представник
відповідача ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
вважаючи його безпідставним та
необгрунтованим, оскільки обставини
викладені позивачкою в позові не
доведені нею ні в позовній заяві ні
наданими доказами. Вказали, що
відповідачі по справі не вчиняли по
відношенню до позивачки ні
психологічного, ні фізичного тиску.
Вказані правочини були посвідчені
приватним нотаріусом ОСОБА_5. Яка
перевірила дієздатність позивачки та
переконалася, що її волевиявлення є
вільним і відповідає її внутрішній
волі, про що вказано в оскаржуваних
правочинах. Крім того, позивачка
підписувала вказані правочини в
присутності свого адвоката, ОСОБА_7,
який її консультував, а також
підготовлював значний об'єм
документів, для вчинення вказаних
правочинів.

Третьою особою, приватним нотаріусом
ОСОБА_5 було надано суду письмові
пояснення, а також в судовому засіданні
нею було надано пояснення про те, що
позивачка, ОСОБА_2, неодноразово,
починаючи з 2010 року зверталася до неї
для вчинення нотаріальних дій. З 2010
року по 2012 рік стан позивача був
однаковий, в фізичному плані. І
будь-якого впливу на ОСОБА_2 з боку будь
яких осіб вона не вбачала. Під час
посвідчення оскаржуваних правочинів
будь-яких проявів ворожнечі, погроз,
суттєвих змін в поведінці і
взаємовідносинах ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 за весь час спілкування вона не
помітила. Ніхто з вказаних осіб жодного
разу не був в неадекватному чи
нетверезому стані. Ніяких бурхливих
емоцій, проявів негативного ставлення
один до одного, погроз, шантажу, в
приміщенні нотаріуса ніким з вказаних
осіб не було. 08 листопада 2012 року до
неї звернулась ОСОБА_2 з проханням
надати довідку про нотаріальні дії, які
були вчинені нею, як приватним
нотаріусом, за участю ОСОБА_2 у 2011 році,
мотивуючи звернення тим, що вона не
знає і не пам'ятає, що вона підписувала
і пояснила, що така довідка їй потрібна
для звернення до суду для визнання
нотаріальних дій за її участю
недійсними.

Представники третіх осіб Головного
управління юстиції у м.Києві та
Реєстраційної служби головного
управління юстиції у м.Києві в судове
засідання не з'явились, своїх пояснень
по суті позову не надали.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8
пояснила, що позивачка являється її
старою знайомою. Разом з позивачкою
вони будували клініку, так званої,
«Інформаційної медицини» та вона там
деякий час працювала. Відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вона також зустрічала
в клініці, але рідко, і, зі слів свідка,
відповіач ОСОБА_3 забороняв займатися
інформаційною медициною позивачці.
Щодо спірних угод свідок пояснила, що
їй не відомо чи тиснули на позивачку
чоловік та син та чи змушували
укладати такі договори.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що знайома з позивачкою з 2006
року ще коли будувалась клініка. На той
час позивачка проживала разом з
чоловіком. Позивачка працювала в
клініці. Відповідачі в клініці не
працювали, а тільки деколи з'влялись.
Ставлення сина позивачки до неї, як до
матері було поганим. Позивачка не
одноразово скаржилась на відповідачів,
казала, що вони їй забороняють
займатись клінікою. Позивачку
відповідачі помістили в клініку, де
свідок її відвідувала. Зі слів
позивачки, свідок дізналась, що її
насильно привезли до нотаріуса і
відповідачі змусили підписати договір
дарування.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, покази свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає
встановленими наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з
29.04.1986 року та шлюб було розірвано
26.12.2012 року рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва.

13.08.2010 позивачкою ОСОБА_2 було придбано
нежилі приміщення з АДРЕСА_1

23.03.2011 року за реєстровим №700 та 04.07.2011
року за реєстровим №3010 приватним
нотарусом ОСОБА_5 було засвідчено
справжність підпису за заявах про
переусутпку частини частки власника ПП
«Консультаційно-діагностичний центр
«Гармонія»» у розмірі 50% на користь
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується
листом нотаруса від 12.11.2012 року (а.с.8).

20 липня 2011 року позивачка ОСОБА_2
уклала договір дарування вказаних
нежилих приміщень відповідно до якого,
подарувала відповідачу ОСОБА_4 дані
приміщення з АДРЕСА_1 в м. Києві (а.с 10).

Отже, в судовому засіданні встановлено,
що нежитлові приміщення з АДРЕСА_1 які
були предметом договору дарування,
було спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_4. Дарування відбувалося
за згодою ОСОБА_3 Тобто фактично, батьки
подарували спільне майно синові. Отже,
згода ОСОБА_3 не була дією на свою
користь, так як внаслідок вказаного
договору дарування фактично відбулося
відчуження частки ОСОБА_3

Як встановлено з пояснень в судовому
засіданні третьої особи - приватного
нотаріуса ОСОБА_5, а також, як
вбачається з її листа-відповіді
позивачці (а.с.8), під час посвідчення
оскаржуваних правочинів будь-яких
проявів ворожнечі, погроз, суттєвих
змін в поведінці і взаємовідносинах
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за весь час
спілкування вона не помітила. Ніхто з
вказаних осіб жодного разу не був в
неадекватному чи нетверезому стані.
Ніяких бурхливих емоцій, проявів
негативного ставлення один до одного,
погроз, шантажу, в приміщенні нотаріуса
ніким з вказаних осіб не було.

Відповідно до ст.231ЦК України, правочин,
вчинений особою проти її справжньої
волі внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

Позивачка та її представник в судовому
засіданні посилались на те, що правочин
щодо відчуження належного їй майна, а
саме нежитлових приміщень, позивачка
вчинила під впливом фізичного та
психічного тиску з боку її колишнього
чоловіка - відповідача ОСОБА_3 та надала
в судовому засіданні докази такого
тиску, а саме: виписку з історії хвороби
№2980 Київської Міської клінічної
(психоневрологічної) лікарні №1 (а.с.12),
Виписку з медичної карти стаціонарного
хворого №14359 про її перебування в
клініці психіатрії ГВМКЦ «ГВКГ» (а.с.13),
фотографії позивачки із слідами побоїв
(а.с.17-19).

Крім того, позивачка стверджувала, що
задля її психічної нестабільності та з
метою приведення її в стан емоційного
напруження, відповідач ОСОБА_3
звертався до суду з заявою про
обмеження її цивільної дієздатності
(а.с.103-108). Однак, внаслідок того, що вона
погодилась укласти спірний договір
дарування, просив залишити позов без
розгляду.

Згідно статті 60 ЦПК України Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність доказів окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про те, що в судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження доводи
позивачки та її представника, що при
укладанні договору дарування від
20.07.2014 року та заяв від 23.03.2011 р., 04.07.2011.р.
відповідачі застосовували фізичний
або психічний тиск.

Також, позивачка в обґрунтування своїх
позовних вимог посилалась на те, що в
Дарницькому РУ ГУ МВС України,
знаходяться на кримінальні
провадження по обвинуваченню її
чоловіка відповідача по справі по
вчиненю шахрайських дій відносно неї
(а.с.109) та щодо наявності в провадженні
Дарницького РУ ГУ МВС України
кримінального провадження щодо
незаконного утримання позивачки в
медичних закладах. Однак, вказані
обставини в судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження як докази
в обгрунтування позовних вимог.

Що стосується показів свідків в
судовому засіданні, суд вважає їх
доводи, щодо впливу на позивачку з боку
відповідачів безпідставними та
надуманими, адже своїми показами
свідки не довели наявність морального
чи фізичного тиску з боку відповідачів
на позивачку при підписанні нею заяв
від 23.03.2011 р. та 04.07.2011 р. та при
укладанні договору дарування від 20.07.2011
р.

Крім того, слід зазначити, що
позивачка 29 листопада 2012 року вже
зверталася з тим самим позовом до
Дарницького районного суду м. Києва
(справа № 2602/4579/12, головуючий суддя
Басалаєва А.В.). Однак, на підставі заяви
ОСОБА_2 про залишення справи без
розгляду, судом 04.03.2013 року було
залишено заяву без розгляду. При цьому,
позовні вимоги ОСОБА_2 ґрунтувалися на
тому, що вона не усвідомлювала свої дії
під час того, коли підписувала вказані
правочини. Така обставина також
свідчить про те, що жодного тиску з боку
відповідачів на позивачку не чинилося.

Необхідно зазначити, що для визнання
правочину недійсними, як такого, що
вчинений під впливом насильства можна
виділити декілька умов. Найпершою
умовою є те, що між тиском та укладанням
угоди повинен бути причинний зв'язок.
Необхідно довести, що угода була
вчинена саме тому, що до особи
застосовувався тиск. Такі вимоги
можуть бути задоволені при доведеності
фактів обману, насильства, погрози,
зловмисної угоди представника однієї
сторони з другою стороною або збігу
тяжких для сторони обставин і
наявності їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням сторони укласти угоду
на вкрай невигідних для неї умовах.

Виходячи із змісту позовних вимог та
наданих позивачкою доказів, суд
приходить до висновку, що такі вимоги
позивачки та їх обгрунтування є
голослівними і такими, що не
ґрунтуються на доказах.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 225 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61,79, 88, 209,
212-218 ЦПК України, , суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: Приватний нотаріус ОСОБА_5,
Головне управління юстиції,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м.Києві про
визнання правочинів недійсними та
повернення майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу
не було подано.

Суддя