Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3958/14
Головуючий у 1 інстанції Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 17 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Бердянського державного педагогічного
університету про поновлення строку
звернення до суду, визнання конкурсу на
заміщення вакантних посад таким, що не
відбувся, визнання рішення комісії по
трудових спорах таким, що суперечить
чинному законодавству, визнання наказу
про звільнення незаконним, поновлення
на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Бердянського
державного педагогічного університету
про поновлення строку звернення до
суду, визнання конкурсу на заміщення
вакантних посад таким, що не відбувся,
визнання рішення комісії по трудовим
спорам таким, що суперечить чинному
законодавству, визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на
роботі.

В позові зазначала, що 27 серпня 2014 року
між нею та Бердянським державним
педагогічним університетом (далі БДПУ)
було укладено контракт на посаду
доцента кафедри економіки
підприємства та економічної теорії
БДПУ на строк з 27 серпня 2012 року по 26
серпня 2015 року. Пунктом 3.4. контракту
передбачено, що працівник зобов'язаний
забезпечити одержання рівня вищої
кваліфікації, завершити підготовку і
захистити дисертацію на одержання
вченого звання доцента (2013). 25.04.2013 року
їй було присвоєно вчене звання доцента.
У жовтні 2013 року адміністрація БДПУ
зобов'язала її подати на конкурс на
заміщення вакантних посад документи. 28
листопада 2013 року в БДПУ було проведено
конкурс на заміщення вакантних посад,
за результатами якої її та ще двох осіб
було звільнено наказом БДПУ від 28.11.2013
року №251/06. Наступного дня, відповідно
до наказу від 29.11.2013 року, її було
прийнято на роботу за строковим
трудовим договором. При проведенні
конкурсу, в порушення п.8 Положення про
обрання та прийняття на роботу
науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів третього та
четвертого рівнів акредитації,
прізвища претендентів було внесено до
різних бюлетенів для голосування таким
чином, що члени Вченої ради мали право
голосувати за всі кандидатури окремо.
При проведенні конкурсу жоден із
претендентів не набрав більше 50%
голосів присутніх членів Вченої ради.
На підставі підрахунку голосів повинно
було прийнято рішення щодо оголошення
повторного конкурсу, оскільки
проведений конкурс вважається таким,
що не відбувся. Проведений конкурс
порушує її право на працю, оскільки за
контрактом вона повинна була працювати
до 26.08.2015 року. Не погоджуючись з
результатами конкурсу та наказом БДПУ
про її звільнення, вона звернулася до
комісії по трудових спорах БДПУ щодо
оголошення повторного конкурсу та
скасування наказу про її звільнення,
проте рішенням комісії по трудових
спорах у розгляді її заяви було
відмовлено з посиланням на те, що її
питання не належать до компетенції КТС.
Тоді вона звернулася до Бердянської
міжрайонної прокуратури із заявою про
визнання рішення комісії по трудових
спорах від 05.03.2014 року таким, що
суперечить чинному законодавству та
звернення від її імені до суду з
захисту її прав. В представництві її
інтересів в суді прокуратурою було
відмовлено, а її звернення в частині
порушень трудового законодавства
22.04.2014 року направлено для розгляду до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Запорізькій області. 11
червня 2014 року вона отримала від
інспекції відповідь, в якій вказано, що
конкурс на заміщення посад доцентів та
асистентів кафедри економіки
підприємства та економічної теорії
факультету економіки та управління
БДПУ проведений з порушенням
Положення. Оскільки ніхто із
претендентів не набрав більше 50%
голосів, повинно було прийнято рішення
щодо оголошення повторного конкурсу,
оскільки проведений конкурс слід
вважати таким, що не відбувся. В
результаті її було помилково звільнено
за п.2 ст.36 КЗпП України. Тобто про
порушення свого права вона дізналася
лише 11 червня 2014 року з відповіді
Територіальної державної інспекції з
питань праці. Вважає, що причина
пропуску строку звернення до суду є
поважною.

Посилаючись на викладені обставини,
просила суд поновити їй строк для
звернення з позовом до суду, визнати
конкурс на заміщення посад доцентів і
асистентів кафедри економіки
підприємства та економічної теорії
факультету економіки та управління
Бердянського державного педагогічного
університету від 28.11.2013 року таким, що
не відбувся; визнати рішення комісії по
трудовим спорам Бердянського
державного педагогічного університету
від 05.03.2014 року таким, що суперечить
чинному законодавству; визнати наказ
№251/06 від 28.11.2013 року про її звільнення
незаконним та поновити її на роботі на
посаді доцента кафедри економіки
підприємства та економічної теорії
тимчасово, до обрання за конкурсом.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 17 липня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати, та ухвалити
нове рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оспорюване рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущений строк позовної
давності для захисту своїх трудових
прав без поважних причин.

Такий висновок узгоджується з дійсними
обставинами справи та нормами
матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 була
прийнята на роботу до Бердянського
державного педагогічного університету
на посаду старшого викладача без
вченого ступеня кафедри менеджменту та
правового забезпечення господарської
діяльності тимчасово до обрання за
конкурсом згідно наказу №103/06 від 28.08.2007
року. Пізніше 27.08.2009 року вона була
переведена на посаду доцента кафедри
економіки підприємства тимчасово до
обрання за конкурсом, з 18 грудня 2009 року
подовжено термін роботи на цій посаді
як обраній за конкурсом з укладенням
контракту. З 03 травня 2012 року позивача
було переведено на посаду старшого
викладача кафедри економіки
підприємства та економічної теорії зі
збереженням умов раніше укладеного
контракту. У квітні 2013 року позивачу
було присвоєно вчене звання доцента.
Наказом №170/06 від 02.09.2013 року на
підставі власноруч написаної заяви
позивача, узгодженої з керівництвом, її
було переведено на посаду доцента
кафедри економіки підприємства та
економічної теорії тимчасово, до
обрання за конкурсом.

Наказом ректора БДПУ Зарви В.А. від
28.11.2013 р. № 251/06 ОСОБА_3 на підставі
рішення Вченої ради та результатів
таємного голосування 28 листопада 2013
року було звільнено з займаної посади
згідно п.2 ст. 36 КЗпП України, як таку, що
не пройшла за конкурсом (а.с. 36, 63).
Позивач з зазначеним наказом була
ознайомлена 28.11.2013р.

Крім цього, як вбачається із
матеріалів справи та з копії наказу №
95 від 01.07.2014 року, що не оспорюється
сторонами по справі, Бердянським
державним педагогічним
університетом оголошено про
проведення конкурсу на заміщення
посади доцента кафедри економіки
підприємства та економічної теорії,
який було проведено Вченою радою
28.08.2014 року, в якому позивач брати
участь відмовилась.

29.11.2013р. наказом №252/06 позивача було
знов прийнято на посаду доцента
кафедри економіки підприємства та
економічної теорії на підставі заяви
від 28.11.2013р. (а.с. 41).

Не погоджуючись з наслідками
проведеного конкурсу та внаслідок чого
свого звільнення 28.11.2013р., позивач
звернулася за вирішенням спору до
комісії по трудових спорах БДПУ 27.02.1014р.
Рішенням комісії від 05.03.2014р. було
запропоновано адміністрації БДПУ
повторно оголосити конкурс. Щодо
питання скасування наказу про
звільнення позивача, останній
зазначено, що таке питання вирішується
в судовому порядку.

В квітні 2014 року позивач звернулася зі
скаргою до Бердянської міжрайонної
прокуратури. Згідно відповіді
прокуратури, остання рекомендувала
позивачу звернутися до суду. Також,
звернення в частині порушень трудового
законодавства було направлено
прокуратурою для розгляду до
територіальної державної інспекції з
питань праці у Запорізькій області.
Проведеною інспекцією перевіркою було
встановлено порушення БДПУ умов
проведення конкурсу та ректору Зарві
В.А. винесено припис на усунення
виявлених порушень.

Згідно ст. 228 КЗпП України у разі
незгоди з рішенням комісії по трудовим
спорам працівник чи власник можуть
оскаржити її рішення до суду в
десятиденний строк з дня вручення їм
виписки з протоколу засідання комісії
чи його копії.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України -
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

За змістом ст. 234 КЗпП України в разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених ст. 233 цього Кодексу, суд
може поновити ці строки.

Суд першої інстанції, прийшов до
правильного висновку про те, що, хоча
конкурс був проведений з порушенням і
звільнення позивача було передчасним,
28 листопада 2013 року позивачу було
достовірно відомо як про її звільнення
з роботи, так і про причини звільнення з
роботи, а 5 березня 2014р. було відомо про
рішення комісії по трудових спорах
БДПУ. Однак, вона звернулася до суду з
позовом про поновлення своїх трудових
прав тільки 19 червня 2014 року.

З наведених вище підстав, колегія
суддів не приймає до уваги доводи
апелянта про те, що про незаконність
звільнення її з роботи та про порушення
порядку проведення конкурсу їй стало
відомо лише 11 червня 2014 року, тобто з
дня отримання відповіді
територіальної інспекції з питань
праці у Запорізькій області. Жодних
обґрунтованих та поважних підстав для
поновлення строку для звернення до
суду позивачем на наведено. Посилання
апелянта про те, що суд першої
інстанції не звернув уваги на досудове
врегулювання спору, колегією суддів не
приймається до уваги, оскільки
відповідно до ст. 221 КЗпП трудові спори
розглядаються: 1) комісіями по трудових
спорах; 2) районними, районними у місті,
міськими чи міськрайонними судами.
Іншого порядку вирішення трудового
спору не передбачено, а тому звернення
позивача до прокуратури та
територіальної інспекції з питань
праці у Запорізькій області не є
поважною причиною пропуску строку. Їх
відповіді можуть бути враховані як
докази при вирішенні справи в суді, при
умові вчасного звернення до суду.

Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Як роз'яснено у п.11 Постанови Пленуму
Верховного суду України N 14 від 18 грудня
2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі» встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд
у рішенні зазначає про відмову в
позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі,
зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи,
викладені апелянтом в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими, оскільки
суд першої інстанції дав правильну
правову оцінку всім обставинам, якими
позивач обґрунтовував свої вимоги та
наданими представником відповідача
доказами.

Суд першої інстанції також дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
про поновлення на роботі, оскільки дана
вимога є похідною від вимоги про
незаконність звільнення, в задоволенні
якої суд відмовив.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, не
впливають на правильність прийнятого
судом рішення і, з огляду на вимоги ст.
308 ЦПК України, не можуть бути підставою
для його скасування, а тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, - 315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 17 липня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: