Справа №487/7221/14-ц 11.11.2014 11.11.2014 11.11.2014
Провадження № 22-ц/784/2946/14
інстанції: Павлова Ж.П.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Свіщуку О.В.,

за участі заявника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 24 вересня 2014 року за
заявою ОСОБА_3 про встановлення факту
постійного проживання на території
України,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 р. ОСОБА_3 звернувся до
суду з заявою про встановлення факту
постійного проживання на території
України.

В обґрунтування своїх вимог
заявник вказував, що народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Халіса, Араратського
району у Вірменії. У 1987 р. він переїхав
проживати до України і з того часу
постійно проживав на її території.

Посилаючись на вказані обставини,
заявник просив встановити факт
постійного проживання на території
України станом на 13 листопада 1991 р.,
оскільки такий факт є необхідним для
отримання паспорту громадянина
України.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 24 вересня 2014 р. в
задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
вказує на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
ухвалення його з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
й просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про задоволення його
заяви.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення заявника, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню із таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК
України окреме провадження - це вид
непозовного цивільного судочинства, в
порядку якого розглядаються цивільні
справи про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 256
ЦПК України, у судовому порядку можуть
бути встановлені факти, зазначені в
частині 1 цієї статті, а також інші
факти, від яких залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичних осіб, якщо
законом не визначено іншого порядку їх
встановлення.

Так, у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди
встановлюють факти, що породжують
право особи на набуття громадянства
України, зокрема постійного проживання
на території України.

Встановлення факту постійного
проживання на території України на
момент проголошення незалежності
України або набрання чинності Законом
від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про
громадянство України" (далі - Закон N
2235-III) є підставою для оформлення
належності до громадянства України
відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього
Закону.

Для встановлення факту належності до
громадянства України відповідно до
положень ст. 256 ЦПК та залежно від
підстав цього встановлення предметом
розгляду в суді можуть бути заяви про
встановлення таких фактів: постійного
проживання на території України станом
на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання
на території України станом на 13
листопада 1991 р.

Таким чином встановлення факту
проживання на території України станом
на 13 листопада 1991 р. має для заявника
юридичне значення, оскільки це
пов'язано з можливістю отримання ним
громадянства України та паспорту
громадянина України.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_3 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Хамса Араратського
району Вірменської РСР. 27 жовтня 1987 р.
він прибув до м. Миколаєва з м. Халіса
Араратського району Вірменської РСР і
був тимчасово зареєстрований в
гуртожитку по АДРЕСА_1, звідки був
виписаний 07 липня 1988 р. у зв'язку з
вибуттям до м. Халіса (а.с. 5).

14 травня 1992 р. він прибув до м. Миколаєва
з селища Глибоке Потьомкінського
району Вологодської області
Російської Федерації і був тимчасово
зареєстрований в гуртожитку по
АДРЕСА_2, звідки був виписаний 25 червня
1993 р.

Оскільки заявником не надано доказів,
які б підтверджували факт його
постійного проживання на території
України на 13 листопада 1991 р., суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
заяви.

Доводи апеляційної скарги щодо
обґрунтованості вимог заявника є
безпідставними, оскільки
документально підтверджено проживання
заявника на території України з 27
жовтня 1987 р. по 07 липня 1988 р. та після 14
травня 1992 р. і не підтверджено його
проживання станом на 24 серпня 1991 р.
або 13 листопада 1991 р.

З урахуванням викладеного
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 24
вересня 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: