СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2394/14-ц
Провадження № 2/306/762/14
Рядок статзвіту № 32
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2014
м. Свалява

Свалявський районний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого-судді:
Жиганської Н.М.

при секретарі:
Дешко В.В.

з участю:представника позивача:
ОСОБА_1

прокурора:
Свистак В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Свалява справу за
позовом ОСОБА_2 до Свалявського РВ (з
обслуговування Свалявського та
Воловецького районів) УМВС України в
Закарпатській області, прокурора
Свалявського району Свистак Віталія
Івановича про відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства та прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною
заявою до Свалявського РВ (з
обслуговування Свалявського та
Воловецького районів) УМВС України в
Закарпатській області, прокурора
Свалявського району Свистак Віталія
Івановича про відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства та прокуратури
посилаючись на те, що кримінальна
справа, порушена відносно нього від
05.06.2012 року за ст. 286 ч.1 КК України була
незаконно порушена та незаконним
розслідуванням кримінального
провадження йому завдано матеріальної
та моральної шкоди, поскільки за
вироком Мукачівського районного суду
Закарпатської області від 03.12.2013 року
його виправдано за недоведеністю в
його діяннях складу кримінального
правопорушення, за ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 11.03.2014 року виправдано по
пред'явленому йому обвинуваченню, у
зв'язку з відсутністю складу
кримінального правопорушення. Свої
вимоги мотивує тим, що внаслідок
неправомірних дій органу досудового
слідства та прокуратури він втратив
роботу в Фінляндії, влаштуватися на
роботу за місцем проживання не мав
можливості, через розповсюдження щодо
нього, працівниками міліції,
негативної інформації, його в
незаконний спосіб було оголошено в
розшук, що змушувало щоденно
відвідувати райвідділ міліції для
обліку. Через назаконні дії органу
досудового слідства та бездіяльність
прокуратури він був змушений 22 місяці
проходити через судову тяганину, що
негативно відображалося на його
сімейних відносинах. У зв'язку з чим,
вважає спричинену йому моральну шкоду,
окрім мінімального розміру,
передбаченого законодавством,
включаючи витрати на юридичну
допомогу, втрачений заробіток за час
незаконного слідства та інші витрати
оцінює в розмірі 200 тис. грн. та просить
суд стягнути їх, за рахунок коштів
державного бюджету, на його користь.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги
підтримав повністю, вважає їх
обгрунтованими та просить суд
задоволити їх в повному обсязі.

Прокурор заявлені вимоги позивача про
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів досудового
слідства та прокуратури не визнав,
вважає їх безпідставними, поданими з
порушенням норм процесуального права,
до неналежних сторін, а тому у його
задоволенні просить суд - відмовити,
одночасно прокурор повідомив, що у
кримінальній справі про обвинувачення
ОСОБА_3 процесуальних дій не
здійснював, процесуальним прокурором у
справі не являється, розгляд заяв та
скарг не здійснював.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов до
задоволення не підлягає по слідуючим
мотивам.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду за
захистом своїх порушених прав,
посилаючись на те, що такі були
порушені незаконними діями органів
досудового слідства та прокуратури.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України - кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України - здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається на
підтвердження своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до п.16 Постанови Верховного
Суду України № 9 від 01.11.1996 року " Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя" - суди мають
суворо додержувати передбаченого ст. 56
Конституції права особи на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, місцевого самоврядування, їх
посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України -
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

При оцінці доказів, суд виходить із
вимог Закону щодо їх належності та
допустимості (ст.58 ЦПК України -
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування;
ст. 59 ЦПК України - обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування).

Відповідно до ст. 64 ЦПК України -
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду визначений ЗАКОНОМ
УКРАЇНИ "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до положень цього Закону
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження,
незаконного повідомлення про підозру
у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування
адміністративного арешту чи
виправних робіт, незаконної
конфіскації майна, незаконного
накладення штрафу;

3) незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України "Про
оперативно-розшукову діяльність", "Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю" та іншими
актами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках: в тому числі -
постановлення виправдувального вироку
суду.

У наведених в статті 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи,
які він втратив внаслідок незаконних
дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові
вклади і відсотки по них, цінні папери
та відсотки по них, частка у
статутному фонді господарського
товариства, учасником якого був
громадянин, та прибуток, який він не
отримав відповідно до цієї частки,
інші цінності), конфісковане або
звернене в доход держави судом,
вилучене органами досудового
розслідування, органами, які
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, а також майно, на яке
накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку
суду, судові витрати та інші витрати,
сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у
зв'язку з поданням йому юридичної
допомоги;

5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
Закону, провадиться за рахунок коштів
державного бюджету .

Враховуючи, що відповідачі Свалявський
РВ УМВС України в Закарпатській
області та прокурор Свалявського
району не являються розпорядниками
коштів державного бюджету, то вони не
можуть відповідати за такими вимогами,
відповідачем у вказаній категрії
справ є виключно держава в особі її
повноважних органів.

Враховуючи, що позивач не заявив
клопотання про заміну відповідачів або
залучення співвідповідачів, то у
задоволенні вимог слід відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК
України - особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода - це втрати немайнового
характеру, внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб (Пункт 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4).

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна
шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України - моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" - розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.У
випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи.

Судом встановлено, що позивачем до суду
не надано жодного витратного
документу, який би визначав заявлений
розмір матеріальної шкоди, а також
жодними допустимими та належними
доказами не доведено факту заподіяння
йому моральної шкоди, позивачем
взагалі не визначено розміру
матеріальної шкоди та моральної шкоди,
а лише визначено загальну суму 200000,00
гривень без розмежування, а тому
заявлені вимоги щодо відшкодування
моральної та матеріальної шкоди не
можуть бути прийняті судом до уваги.

Слід також зауважити, що позивачем не
визначено які саме дії, передбачені ст.
1 Закону дають йому право на отримання
відшкодування.

На підставі вищенаведеного та зважаючи
на те, що наведені та додані до позову
докази не доводять розміру заявлених
вимог, являються неналежними та
недопустимими, у справі заявлено
неналежних відповідачів, суд доходить
висновку, що у задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 - слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 15, 60, 64, 118, 119, 212 ЦПК
України, ст.ст. 23 ЦК України, Законом
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду", п.16
Постанови Верховного Суду України № 9
від 01.11.1996 року " Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", суд, -

РІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Свалявського РВ (з обслуговування
Свалявського та Воловецького районів)
УМВС України в Закарпатській області,
прокурора Свалявського району Свистак
Віталія Івановича про відшкодування
шкоди, завданої незаконними діями
органів досудового слідства та
прокуратури,- відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга на рішення
Свалявського районного суду подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Свалявський районний
суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
Н. М. Жиганська