Номер провадження: 22-ц/785/7962/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Погорєлової С.О., Сидоренко І.П.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Одеської області
апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 28 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_4 про усунення порушень права
власності та зобов'язання додержання
правил добросусідства,-

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
названим позовом, в якому просив суд
зобов'язати відповідачку відновити
становище, яке існувало до
протиправного демонтажу нею належної
ОСОБА_2 вбиральні (літ. «Б») та
самочинного будівництва шляхом
побудови вбиральні; зобов'язати ОСОБА_3
відновити становище, яке існувало до
протиправного закриття нею віконного
прорізу у приміщенні кухні, належної
ОСОБА_2, шляхом демонтажу прибитою нею
дошки; зобов'язати ОСОБА_3 припинити
виливати рідкі відходи під стіну
квартири ОСОБА_2 та дотримуватися
правил добросусідства та стягнути
судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 28 липня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_4 про усунення порушень права
власності та зобов'язання додержання
правил добросусідства - задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1)
демонтувати дошку з віконного прорізу
у приміщенні кухні (№ 1-2 за даними
технічного паспорту від 20 січня 2014
року) у садибному житловому будинку
АДРЕСА_3.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1)
на користь ОСОБА_2 114 (сто чотирнадцять)
грн. 70 коп. витрат по сплаті судового
збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду
апеляційні скарги в яких, ОСОБА_2
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права, просить скасувати вищезазначене
рішення та постановити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги
у повному обсязі, в свою чергу ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права, просить скасувати вищезазначене
рішення та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши пояснення, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та заявлених
вимог, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14
Пленуму Верховного України від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі» роз'яснено, що
рішення є законним тоді, коли суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК
України, а також правильно витлумачив
ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно ст..303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи вказаний спір, суд повно та
всебічно з'ясував всі обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
обґрунтовано керувався відповідними
нормами ЦК України.

Так, судом першої інстанції було
достовірно встановлено, що 03 травня 1957
року ОСОБА_5 рішенням Виконкому
Кагановічської райради м. Одеси та на
підставі відповідного договору від
23.12.1957 року (а.с. 8-9) було виділено на
праві безстрокового користування
земельну ділянку площею 525 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1, під будівництво
житлового будинку. На даній земельній
ділянці був побудований будинок.

На підставі судового рішення про
безоплатне вилучення спірного будинку
як самочинного будівництва Київський
райвиконком м. Одеси рішенням № 661 від 21
серпня 1987 року прийняв домоволодіння
АДРЕСА_1, яке на той час було
двоквартирним житловим будинком, на
баланс ЖЕО Київського району м. Одеси
(а.с. 10).

На виконання п.п. 2-3 вищевказаного
рішення Київського райвиконкому м.
Одеси № 661 від 21 серпня 1987 року 07
вересня 1987 року ОСОБА_6 на склад сім'ї:
вона та її син ОСОБА_2 був виданий ордер
на квартиру № 1, яка складалася із
житлової кімнати площею 18,5 кв.м., кухні -
10,9 кв.м., коридора - 4,5 кв.м.; а ОСОБА_7 на
склад сім'ї: вона, її донька ОСОБА_6 та її
син ОСОБА_8 був виданий ордер на
квартиру № 2.

Рішенням Київського райвиконкому м.
Одеси № 291 від 08 червня 1991 року рішення
Київського райвиконкому м. Одеси № 661
від 21 серпня 1987 року в частині
укладення договору найму жилих
приміщень в будинку АДРЕСА_1 з ОСОБА_7
скасовано, вилучена у ОСОБА_7 частина
домоволодіння була передана їй як
власнику з оформленням на неї права
власності на 11/20 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Свідоцтво про право власності на 11/20
частини житлового будинку АДРЕСА_1 було
видано ОСОБА_7 07.09.1994 року.

При цьому, рішення Київського
райвиконкому м. Одеси № 661 від 21 серпня
1987 року в частині укладення договору
найму квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_6
скасовано не було.

На підставі розпорядження органу
приватизації № 194641 від 02.03.2006 року
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в порядку
приватизації набули у власність по 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Однак, в розпорядженні не вказано, що у
власність ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перейшли
надвірні споруди: сарай «В», «Г»,
вбиральня «Б», які належали Київській
районній раді народних депутатів, а
зараз належать місцевій раді.

З технічного паспорту від 28.02.2006 року
вбачається, що квартира має загальну
площу 33,9 кв.м та складається з 1-1 - ванна
кімната площею 4,5 кв.м, 1-2 кухня площею
10,9 кв.м, 1-3 житлова кімната площею 18,5
кв.м.

Згідно договору дарування від 21 травня
2005 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_3
прийняла в дар 11/20 частини житлового
будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування від 10
серпня 2009 року ОСОБА_6 подарувала, а
ОСОБА_2 прийняв у дар 1/2 частини
квартири під № їв будинку АДРЕСА_1 (а.с.
24-25). В даному договорі (п.1) міститься
опис квартири - вона складається в
цілому з однієї кімнати, має загальну
площу 33,9 кв.м, в тому числі житлову - 18,5
кв.м.

Отже, і в даному договорі, також, не
входили до складу квартири АДРЕСА_1
будь-які надвірні споруди, в тому числі
і спірна вбиральня літ. «Б», яка й досі
належать місцевій раді.

За таких обставин, колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог в цій частині.

Висновки суду щодо задоволення
позовних вимог в частині зобов'язання
відповідачки відновити становище, яке
існувало до протиправного демонтажу
нею належної ОСОБА_2 вбиральні (літ. «Б»)
шляхом знесення дошки з віконного
прорізу у приміщенні кухні у садибному
житловому будинку АДРЕСА_3 повністю
кореспондуються з положеннями п.п. 2.22,
3.4, 3.6 ДБН З 2 2-15-2005 «Будинки і споруди.
Житлові будинки. Основні положення»
та знайшли своє підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК
України.

На підставі вищевикладеного, районний
суд дійшов до обґрунтованого висновку,
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_2, оскільки, останній не
довів, що йому дійсно належала
вбиральня і що саме відповідачкою був
здійснений її демонтаж, а також, не
доведено вилиття відповідачкою під
стіну будинку позивача відходів .

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційних скарг суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 28 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_4 про усунення порушень права
власності та зобов'язання додержання
правил добросусідства - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий
Т.В. Цюра

Судді:
С.О. Погорєлова

І.П. Сидоренко