Справа № 8-2-1682/05 Головуючий у І
інстанції Толкачова Л.А.Провадження №
22-ц/780/5228/14 Доповідач у 2 інстанції
Журба С.О.Категорія 38
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Химинець
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 28 вересня 2005 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Лебедівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області, третя особа ОСОБА_2, про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2005 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, який
мотивувала наступним:

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її рідний
дідусь ОСОБА_4, після смерті якого
залишилось спадкове майно: житловий
будинок по АДРЕСА_1, майновий
сертифікат колективного
сільськогосподарського підприємства
імені Шолуденка с. Лебедівка
Вишгородського району Київської
області в розмірі 903 грн. або 0,2053
відсотка, сертифікат на земельну
частку пай СВК ім. Шолуденка у розмірі
3,53 умовних кадастрових гектарів з
грошовою оцінкою землі 18400 грн. 48 коп.

08 квітня 1992 року ОСОБА_4 склав заповіт
на позивача та на її дядька ОСОБА_2,
згідного якого заповів їх все своє
майно в рівних частинах, однак ОСОБА_2
спадщину фактично не прийняв, до
нотаріальної контори протягом
встановленого законом строку не
звернувся, проживав в м. Києві та витрат
по утриманню будинку не ніс. Позивач
прийняла спадщину, доглядала за
будинком. У зв'язку з наведеним просила
суд встановити факт прийняття нею
спадщини й визнати за нею право
власності на ? спадкового майна в
порядку спадкування за заповітом та на
іншу ? спадкового майна - в порядку
спадкування за законом.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 28 вересня 2005
року позовні вимоги було задоволено, за
позивачем визнано право власності на
спадкове майно.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, третя особа - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, неповноту та неправильність
встановлення обставин, що мають
значення для справи, просив рішення
суду першої інстанції скасувати і
ухвалити нове, яким встановити факт
прийняття ним спадщини та визнати за
ним право власності на ? частину
спадкового майна. Обґрунтував
апеляційну скаргу тим, що висновки суду
не відповідають дійсності, він у
відповідності до ст. 549 ЦК Української
РСР (в ред.1963 року) вчинив дії, що
свідчать про прийняття ним спадщини:
подав заяву про прийняття спадщини до
Вишгородської державної нотаріальної
контори, про що свідчать матеріали
спадкової справи № 60 від 2000 року, разом
зі своєю дружиною приїздив до
житлового будинку, вів там домашнє
господарство та обробляв земельну
ділянку. Крім того, зазначає, що він не
був належним чином повідомлений про
розгляд даної цивільної справи, в
порушення вимог ст.222 ЦПК України не
отримував копії рішення суду, а про
його існування дізнався випадково лише
на початку липня 2014 року.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з огляду на
наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду в даному випадку не відповідає
вищенаведеним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що у
відповідності до положень ст.554 ЦК
України (в редакції 1963 року) ОСОБА_3 мала
право на спадкування усього майна, що
залишилося після смерті ОСОБА_4,
оскільки подала заяву про прийняття
спадщини та фактично її прийняла. При
цьому інший спадкоємець за заповітом -
ОСОБА_2 таких дій не вчиняв. В той же час
наведені висновки суду першої
інстанції є безпідставними та
протирічать наявним у справі
матеріалам.

Відповідно до заповіту від 08.04.1992 року,
посвідченого секретарем виконавчого
комітету Лебедівської сільської ради
народних депутатів Вишгородського
району Київської області та
зареєстрованого в реєстрі за АДРЕСА_2
та усе інше належне йому на час смерті
майно ОСОБА_4 заповів в рівних частинах
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 помер.

Як вбачається з матеріалів
витребуваної апеляційним судом з
Вишгородської державної нотаріальної
контори спадкової справи № 60 від 2000
року, після смерті ОСОБА_4 кожен з
названих в заповіті спадкоємців подав
до нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини: ОСОБА_2 - 05.02.2001 р.,
ОСОБА_3 - 07.02.2001 р.

У відповідності до положень ст. 548 ЦК
України (в редакції на час вчинення
сторонами зазначених дій) для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Згідно положень ст. 549 того ж
кодексу якщо спадкоємець протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини
фактично вступив в управління чи
володіння спадковим майном або ж якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини,
визнається, що він прийняв спадщину.

Зважаючи на наведені обставини,
підстав для визнання за позивачем
права власності в порядку ст.554 ЦК
України (в редакції 1963 року) на частину
спадкового майна, що було заповідане та
прийняте ОСОБА_2, у суду першої
інстанції не було. За таких умов вимоги
апеляційної скарги щодо скасування
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 28 вересня 2005 року
в частині визнання за ОСОБА_3 права
власності в порядку спадкування за
законом на ? спадкового майна
підлягають до задоволення. В той же час
вимоги апелянта про визнання за ним
права власності на вказану частину
спадкового майна не можуть бути
задоволені апеляційним судом, оскільки
виходять за межі позовних вимог та не
були предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 28 вересня 2005 року
в частині визнання за ОСОБА_3 права
власності в порядку спадкування за
законом на ? житлового будинку АДРЕСА_1 ?
майнового сертифікату колективного
сільськогосподарського підприємства
імені Шолуденка с. Лебедівка
Вишгородського району Київської
області в розмірі 903 грн. або 0,2053
відсотка, ? сертифікату на земельну
частку пай СВК ім. Шолуденка в розмірі
3,53 умовних кадастрових гектарів з
грошовою оцінкою землі 18400 грн. 48 коп. -
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

В решті рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 28
вересня 2005 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: