Провадження № 2-4017/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 серпня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді -
Лазаренко В.В.

при секретарі -
Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_1 про стягнення витрат,
пов'язаних з виплатою страхового
відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

29.05.2014 року позивач Моторне
(транспортне) страхове бюро України
(МТСБУ) звернулося до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
ОСОБА_1 на свою користь кошти в розмірі
понесених витрат в розмірі 42 869,59 грн.,
судовий збір в розмірі 437,84 грн. та
витрати на правову допомогу в розмірі
1000,00 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на наступні
обставини.

21.02.2011 року в м. Києві на проспекті Г.
Сталінграду з вини відповідача, який
керував автомобілем «Мітсубісі», д.н.з.
НОМЕР_2, відбулась дорожньо-транспортна
пригода. На момент скоєння даної ДТП
водій ОСОБА_1 не мав чинного договору
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

В результаті ДТП було пошкоджено
автомобіль «Нісан», д.н.з. НОМЕР_1, що
належить громадянину ОСОБА_3 Розмір
завданих останньому збитків становить
42 869,59 грн.

Оскільки власнику пошкодженого
транспортного засобу винуватцем ДТП
завдана шкода відшкодована не була, він
звернувся до МТСБУ з відповідною
заявою. За наслідками розгляду даної
заяви МТСБУ 08.06.2011 року здійснило
виплату відшкодування на користь
потерпілої особи в розмір 42 869,59грн.

Таким чином позивач у зв'язку із
виплатою страхового відшкодування
поніс витрати в загальному розмірі 42
869,59 грн., які він просить стягнути з
відповідача на підставі ст.ст. 1166, 1188, 1191
ЦК України та п. 38.2 ст. 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

В судове засідання 21.08.2014 року позивач
свого представника не направив, про
місце та час розгляду справи
повідомлений належним чином. В
прохальній частині позовної заяви
позивач просить розглядати справу за
відсутності свого представника,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі. Проти ухвалення заочного
рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Про розгляд справи
повідомлений належним чином. Про
причини неявки суд до відома не
поставив.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Таким чином, суд, врахувавши заяву
представника позивача, вважає можливим
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.02.2011 року в м.
Києві на проспекті Г. Сталінграду з
вини відповідача, відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілів «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2,
під його керуванням, та автомобіля
«Нісан», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_3

Постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 05.04.2011 року, ОСОБА_1
було притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП та
накладеного штраф в розмірі 340,00 грн.

З заяви про виплату страхового
відшкодування вбачається, що на час
скоєння ДТП відповідач не мав чинного
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

В наслідок зазначеної
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено автомобіль «Нісан», д.н.з.
НОМЕР_1,, що належить на праві власності
ОСОБА_3

Згідно звіту про оцінку №21 від 01.03.2011
року, вартість матеріального збитку
завданого в результаті ДТП власнику
автомобіля «Нісан», д.н.з. НОМЕР_1,
становить 42 869,59 грн.

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних та порядок відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та
майну потерпілих при експлуатації
наземних транспортних засобів на
території України врегульовано
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004
року.

Відповідно до п. п. «а» п. 41. 1 ст. 41
вказаного Закону, МТСБУ за рахунок
коштів фонду захисту потерпілих,
відшкодовує шкоду на умовах,
визначених Законом, у разі її
заподіяння транспортним засобом,
власник якого не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність.

Статтею 22 Закону №1961-ІV визначено, що
МТСБУ відшкодовує у встановленому
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна життю, здоров'ю та майну
третіх осіб під час ДТП.

З метою отримання відшкодування,
потерпілий ОСОБА_3 20.04.2011 року звернувся
до МТСБУ із заявою про виплату
страхового відшкодування.

У зв'язку з настанням події
передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону
№1961-ІV, МТСБУ прийнято рішення про
виплату потерпілому страхового
відшкодування в розмірі 42 869,59 грн.

Грошові кошти у вказаному розмірі
позивачем перераховано 08.06.2011 року, що
підтверджується платіжним дорученням
№2547 від 08.06.2011 року.

За ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки. Зазначені вимоги закріплені і в
статті 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до якої МТСБУ
після сплати страхового відшкодування
має право подати регресний позов до
власника, водія транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, який не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність.

10.05.2011 року позивач направив на адресу
відповідача лист за вих. №10039/3-2-05, яким
інформував останнього про
необхідність компенсації понесених
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування, в розмірі 42
869,59 грн. Відповідач в добровільному
порядку вказані витрати не
компенсував.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ст. 1187 ЦК України
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб є джерелом підвищеної
небезпеки.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» №4 від 01.03.2013 року
роз'яснено, що спір про відшкодування
шкоди, завданої самим джерелам
підвищеної небезпеки кожним із їх
володільців перед іншим із них,
вирішується за правилами статті 1188 ЦК,
а саме: шкода, завдана одному з
володільців із вини іншого,
відшкодовується винним.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Вина відповідача у вчиненні ДТП, яка
мала місце 21.02.2011 року, встановлена
постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 05.04.2011 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України,
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Пунктом 7 постанови №14 Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
«Про судове рішення у цивільній
справі» передбачено, що розглядаючи
позов, який випливає з кримінальної
справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може вирішувати питання лише про
розмір відшкодування.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що з моменту виплати страхового
відшкодування у МТСБУ виникло право
вимоги до відповідача щодо
відшкодування спричиненого збитку в
межах фактичних витрат позивача, що
становить 42 869,59 грн., тому в цій частині
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача витрат на
правову допомогу в розмірі 1000,00
гривень, суд вважає за необхідне
відмовити позивачу в задоволенні цих
вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Як вбачається з матеріалів справи між
МТСБУ та СПД ОСОБА_4 укладено контракти
про надання правової допомоги №24 від
11.02.2009 року та № 69 від 28.09.2012 року, на
підставі яких платіжним дорученням
№32549 від 15.05.2014 року МТСБУ перераховано
СПД ОСОБА_5 за надання правової
допомоги суму в розмірі 1000,00 грн.

На виконання зазначеного договорів
МТСБУ видало довіреність за номером
4/37133 на ім'я ОСОБА_5, за підписом якої
подано позовну заяву.

Згідно з ст. 56 ч.1 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем в галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

Разом з цим, суду не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_4 є фахівцем у галузі
права і за законом має право на надання
правової допомоги.

Крім того, відповідно до зазначеної
вище довіреності №4/37133 ОСОБА_5 у даній
справі приймала участь як представник
позивача. Проте ЦПК України не
відносить до судових витрат витрати за
послуги представника в суді.

Виходячи з наведеного, підстави для
відшкодування позивачу витрат,
понесених відповідно контрактів про
надання правової допомоги №24 від 11.02.2009
року та № 69 від 28.09.2012 року, відсутні.

Що стосується вимог позивача про
стягнення з відповідача витрат на
оплату судового збору, то зазначені
вимоги є обґрунтованими та підлягають
задоволенню, тому з відповідача у
відповідності до ст. 88 ЦПК України
підлягає стягненню сплачений
позивачем судовий збір в розмірі 428,69
грн.

Керуючись ст.ст. 38, 41 Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 993, 1166, 1188, 1191 ЦК України,
ст.ст. 5, 6, 10-11, 56-58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 224-226
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Моторного (транспортного)
страхового бюро України - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного
(транспортного) страхового бюро
України кошти в розмірі понесених
витрат в сумі 42 869,59 гривень, судовий
збір в сумі 428,69 гривень, а всього - 43 298,28
гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція
позивачем до Апеляційного суду м. Києва
через суд першої інстанції протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання відповідачем копії рішення.

Суддя: