АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/1044/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3489/14
Головуючий у 1-й інстанції Науменко Н.Д.
Доповідач Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, що діє в
інтересах та за довіреністю ОСОБА_2

на ухвалу Козельщинського районного
суду Полтавської області від 15 жовтня
2014 року

по справі за скаргою ОСОБА_2 на
постанову старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Козельщиського
районного управління юстиції про
накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

25 вересня 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду зі скаргою, в якій
прохав визнати незаконною і скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Козельщинського
районного управління юстиції про
накладення арешту на його майно від 8
вересня 2014 року ВП № 240519. Зазначив, що
постанова винесена з грубими
порушенням вимог Закону України «Про
виконавче провадження», нею порушено
його право і право членів його сім'ї
користуватися і розпоряджатися
належним майном. Також зазначав, що
така постанова винесена після
погашення ним боргу по аліментам і
подання стягувачем заяви про
відсутність до нього матеріальних
претензій.

Ухвалою Козельщинського
районного суду Полтавської області від
15 жовтня 2014 року у задоволенні
вказаної скарги відмовлено.

З даною ухвалою не погодився ОСОБА_1, що
діє в інтересах та за довіреністю
ОСОБА_2 та подав на неї апеляційну
скаргу, в якій просить ухвалу скасувати
та постановити нову, якою задовольнити
заяву в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апелянта, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення за наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів
справи, на виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Козельщинського РУЮ перебуває рішення
Козельщинського районного суду
Полтавської області від 05.05.2000 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини з 18 квітня 2000 року до досягнення
нею повноліття у розмірі 1/4 частини
його заробітку, але не менше половини
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян щомісячно.

Згідно розрахунку, наданого ВДВС
розмір боргу ОСОБА_2 по сплаті
аліментів за період з квітня 2000 року на
час винесення постанови складала 30859,69
грн.

Постановою державного виконавця від
08.09.2014 року накладено арешт на все
майно боржника у межах суми боргу і
заборонено здійснювати відчуження
будь - якого належного йому майна ( а.с.
8).

Згідно розписки ОСОБА_3 датованої 12.09.2014
року, вона отримала від заявника 6000
грн. в рахунок погашення боргу, а 24.09.2014
року підтвердила отримання аліментів
по 200 грн. за місяць за період з липня по
грудень 2013 року ( а.с. 10-9).

Судом із оглянутого виконавчого
провадження встановлено, що ОСОБА_2 має
заборгованість по сплаті аліментів
через неповну сплату нарахованих сум,
є власником легкового автомобіля,
причепу до нього, не працює і грошових
коштів на рахунках в банках немає.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема,
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом. У п.5 ч.3 зазначеної статті
передбачено, що державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право, зокрема,
накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ст. 57 Закону України "Про
виконавче провадження", арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом: винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Наведеними нормами закону державному
виконавцю під час виконання
виконавчого документа надано право
накладати арешт на все майно боржника в
межах суми стягнення.

Із матеріалів справи вбачається
наявність у заявника невиконаного
зобов'язання зі сплати аліментів,
відсутність регулярних щомісячних
доходів для їх сплати, а тому державний
виконавець правомірно застосував
арешт на все належне боржнику майно.

Також, боржником була сплачена частина
боргу після нарахування державним
виконавцем заборгованості та
накладення арешту на майно боржника.

Крім того, дії державного виконавця
щодо накладення арешту на майно не
порушують прав та інтересів заявника,
оскільки в постанові чітко зазначено
про накладення арешту та заборону
відчуження майна боржника лише в межах
суми боргу (п.1,2 резолютивної частини
постанови).

Доводи ж апелянта про те, що в
порушення ст. 59 Закону України "Про
виконавче провадження" арештоване
майно не передавалося на зберігання
особі, відповідальній за його
збереження, не було складено акту про
опис майна та його арешт, є
безпідставними, оскільки передачі на
зберігання підлягає конкретне та
арештоване майно, а державним
виконавцем, у межах компетенції,
накладено арешт на все майно боржника.

З огляду на викладене, місцевий суд
дійшов вірного висновку, що дії
державного виконавця щодо накладення
арешту на майно боржника, здійснені
відповідно до вимог Закону України "Про
виконавче провадження", у межах наданих
повноважень та з метою своєчасного та
повного виконання рішення суду, тому не
порушують прав та інтересів боржника, в
зв'язку з чим скарга є безпідставною та
не підлягає до задоволення.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, а також були предметом
розгляду в суді першої інстанції та їм
судом дана належна оцінка.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення
ухвали Козельщинського районного суду
Полтавської області від 15 жовтня 2014
року без змін.

Керуючись п. 1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313,
314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє в
інтересах та за довіреністю ОСОБА_2 -
відхилити.

Ухвалу Козельщинського районного суду
Полтавської області від 15 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя: /підпис/
Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Пікуль В.П.
/підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області
________________ Панченко О.О.