№6/545/118/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області в
складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

при секретарі Лабовкіній Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Полтава заяву
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» про забезпечення
позову,-

ВСТАНОВИВ :

Представник Публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь»
звернувся до суду з вищевказаною
заявою, посилаючись на те, 18 липня 2012
року рішенням Полтавського районного
суду Полтавської області по справі
№2/1625/278/12 задоволено позов Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ФОП ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та стягнуто солідарно з відповідачів
на користь Публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 218903 грн. 74 коп., вирішено питання
про стягнення судових витрат. Вказане
рішення набрало законної сили.

Відділом Державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції 14 та 15 березня 2013 року відкриті
виконавчі провадження, відповідно
№36969698 та №36971474, по стягненню
заборгованості та судових витрат з ФОП
ОСОБА_3 Вказав, що 25 липня 2012 року
боржник ОСОБА_3 померла, а тому відділом
Державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
прийнято рішення про закінчення
виконавчих проваджень.

Стягувачу стало відомо, що за місцем
відкриття спадщини після спадкодавця
ОСОБА_4 до нотаріальної контори подано
заяву про прийняття спадщини за
заповітом спадкоємницею ОСОБА_4 та про
те, що у останній у власності перебуває
транспортний засіб марки RENAULT, модель
MAGNUM АЕ 430, тип кузова – сідловий тягач-Е,
номер шасі VF611GTA100007077, 1999 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Враховуючи вказане, просив з метою
забезпечення позову накласти арешт на
вказаний транспортний засіб

Дослідивши матеріали справи та додані
до заяви про забезпечення позову, суд
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Як зазначено представником заявника та
підтверджується матеріалами справи,
він просить забезпечити позов по
справі №2/1625/278/12 за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ФОП ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Вказана справа розглянута та рішенням
Полтавського районного суду
Полтавської області задоволено позов
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ФОП ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2
та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 218903 грн. 74 коп., вирішено питання
про стягнення судових витрат.

Згідно зі ст.124 Конституції України,
ст.14 ЦПК України, ст.14 ЦПК України, ст.13
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» судові рішення, що
набрали законної сили, обов’язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України.

Чинним законодавством України у разі
невиконання судових рішень, які
набрали законної сили, передбачена
процедура їх примусового виконання.

Так, статтею 1 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України (ст.2
цього Закону).

Відповідно до п. 2 ст.1, ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом. Державний
виконавець зобов’язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом і цим законом.

Статтею 57 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

В силу ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець для забезпечення реального
виконання рішення може накласти арешт
на майно боржника та оголосити
заборону на його відчуження.

Встановлено, що після набрання рішення
Полтавського районного суду
Полтавської області від 18 липня 2012 року
законної сили, на його виконання
відділом Державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції 14 та 15 березня 2013 року відкриті
виконавчі провадження, відповідно
№36969698 та №36971474, по стягненню
заборгованості та судових витрат з ФОП
ОСОБА_3 У зв’язку із смертю боржника
ОСОБА_3, 21 березня 2013 року прийнято
рішення про закінчення виконавчих
проваджень.

Таким чином, заява про забезпечення
позову подана по справі, яка вже
розглянута судом та прийнято
відповідне рішення.

Оскільки рішення суду не виконується
добровільно, згідно вказаного вище
законодавства, його примусове
виконання покладено на Державну
виконавчу службу.

Виходячи з обставин, зазначених
представником заявника, виконавче
провадження з виконання рішення
Полтавського районного суду від 18
липня 2012 року закінчено у зв’язку із
смертю боржника.

Разом з тим, слід врахувати положення
підпункту 3 частини 1 статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
про те, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі смерті
боржника, якщо виконання їх обов’язків
чи вимог у виконавчому провадженні
не допускає правонаступництва.

Доказів щодо дотримання вказаних
положень Закону суду не надано.

До того ж, майно, на яке заявник просить
накласти арешт, належить особі, яка не є
стороною у справі, а відповідно, і
боржником та у відповідності до ч.2 ст.151
ЦПК України не зазначено причини, у
зв’язку з якими потрібно забезпечити
позов.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні заяви представника
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» про забезпечення
позову по справі №2/1625/278/12.

Керуючись ст.ст.151-153, 209, 210, 293 ЦПК
України, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» про забезпечення
позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Полтавський районний суд шляхом подачі
в 5-денний строк з дня винесення ухвали
апеляційної скарги, якщо ухвалу було
винесено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя Полтавського районного суду

Л.В.Шелудяков