Справа № 505/3514/14-ц
Провадження № 2/505/1718/2014 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. Котовський
міськрайонний суд Одеської області у
складі:

головуючого - судді Вергопуло А.К.,

при секретарі - Чебан О. Г.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника органу опіки - Жосан Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Котовську Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання
договору дарування недійсним, визнання
недійсним та скасування свідоцтва про
право власності (треті особи - орган
опіки та піклування Котовської міської
ради Одеської області, Котовський
міжрайонний прокурор Одеської області,
приватний нотаріус Котовського
міського нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_7), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_6, стверджуючи, що
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2, від якого мають
двох малолітніх дітей. У період шлюбу
вони придбали в рівних частинах кожний
47/100 частин житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Відносно позивачки була порушена
кримінальна справа, за ч. 2 ст. 190 КК
України та ч.3 ст. 358 КК України, санкції
яких передбачають конфіскацію майна. У
зв'язку з цим, 23 грудня 2008 року належну
47/100 частин житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 подарували матері
відповідача ОСОБА_6, без наміру
створення правових наслідків. Вказаний
догорів дарування позивачка вважає
фіктивним, тому просить суд визнати
договір дарування 47/100 частин житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_5
та ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Котовського міського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_7 23 грудня 2008 року, реєстр №4699 -
недійсним, визнати недійсним та
скасувати свідоцтво про реєстрацію
права власності на 47/100 частин
житлового будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_6.

Представник позивачки ОСОБА_1 у
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечували, стверджували, що
договір дарування є дійсним, так як
укладений в установленій законом
формі, сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
сторін було вільним, правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, тому просили
відмовити у позові у повному обсязі.

Представник органу опіки та піклування
Котовської міської ради Одеської
області Жосан Т. В. у судовому засіданні
проти задоволення позову не
заперечувала, оскільки відчуження
житла, право користування яким мають
малолітні, порушує їх права та законні
інтереси.

Приватний нотаріус Котовського
міського нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_7 у судове
засідання не з'явилась, надала суду
заяву, у якій просила розглянути справу
без її участі та вказувала, що нею
дійсно був посвідчений договір
дарування 47/100 частин житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_5
та ОСОБА_6. Про наявність малолітніх
дітей сторони при укладенні договору
не повідомили. Детальні обставини
посвідчення правочину не пам'ятає.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають двох малолітніх
дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

28 березня 2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було
придбано 47/100 частин житлового будинку,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується договором купівлі
продажу частини домоволодіння,
посвідченим приватним нотаріусом
Котовського міського нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_10,
зареєстровано у реєстрі за №458.

23 грудня 2008 року належну 47/100 частин
житлового будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2
подарували матері відповідача ОСОБА_6,
що підтверджується договором
дарування, посвідченим приватним
нотаріусом Котовського міського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_7 23 грудня 2008 року, реєстр №4699.

При цьому, згідно листа органу опіки та
піклування Котовської міської ради
Одеської області №1932 повідомлено, що
дозвіл на відчуження чи будь-якого
іншого правочину щодо житла за адресою:
АДРЕСА_1, право користування яким мають
малолітні - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, рішенням
виконавчого комітету Котовської
міської ради Одеської області на
надавався.

06 січня 2009 року ОСОБА_6 було видано
свідоцтво про реєстрацію права
власності на 47/100 частин житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 25 березня 2013
року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було
розірвано.

Згідно висновку №2338 від 29 червня 2014
року орган опіки та піклування
Котовської міської ради Одеської
області вважають доцільним визнати
договір дарування недійсним, визнати
недійсним та скасувати свідоцтво про
право власності, оскільки батьки не
мають права без дозволу органів опіки і
піклування, наданого відповідно до
закону, укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та/або державній реєстрації.

Висновки суду підтверджуються
матеріалами справи та поясненнями
сторін.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей» держава охороняє
і захищає права та інтереси дітей під
час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна. Неприпустиме
зменшення або обмеження прав та
інтересів дітей під час вчинення
будь-яких правочинів щодо жилих
приміщень.

Згідно ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем.

Згідно ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування,
наданого відповідно до закону,
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати поділ, обмін, відчуження
житла, зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до ст.3 Конвенції "Про права
дитини", схваленої резолюцією 44 сесії
Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20
листопада 1989 року, ратифікованої
Постановою Верховної Ради України від
27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні безоплатно
майно у власність.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Така дія
повинна бути правомірною, а її
неправомірність є підставою для
визнання правочину недійсним.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 статті 224 ЦК України правочин,
вчинений без дозволу органу опіки та
піклування (стаття 71 цього Кодексу), є
нікчемним.

Отже, аналізуючи норми закону та
встановлені в судовому засіданні
обставини, суд приходить до висновку,
що при відчуженні 47/100 частин житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, право користування якою мали
малолітні - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, згода органу опіки
та піклування на відчуження була
обов'язковою, а тому укладення договору
дарування від 23 грудня 2008 року без
такої згоди, суперечить інтересам
малолітніх дітей щодо їх права
користування (проживання разом з
батьками) частиною житлового будинку, у
зв'язку з чим договір дарування він є
недійсним в силу його нікчемності.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" від 01
липня 2004 року за № 1952-15 внесення
записів до Державного реєстру прав
Записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. У разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

Судом встановлено, що після укладення
спірного договору дарування від 23
грудня 2008 року, ОСОБА_6 набула право
власності на спірну 47/100 частину
житлового будинку та зареєстрував його
у відповідному порядку, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію права власності.

Таким чином, у зв'язку з тим, що у суді
доведено недійсність договору
дарування, підлягає скасуванню
свідоцтво про реєстрацію права
власності на 47/100 частин житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_6.

При таких обставинах позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Стосовно посилань відповідачів в
поданих письмових запереченнях на
пропуск позивачкою строку позовної
давності, передбаченої ст.257 ЦК України
та відсутність поважності причин його
поновлення, то суд приходить до
висновку, що вони є безпідставними та
до уваги їх не бере, оскільки згідно ч. 4
ст. 258 ЦК України позовна давність у
десять років застосовується до вимог
про застосування наслідків нікчемного
правочину, а тому суд приходить до
висновку, що позивачкою не пропущено
строк позовної давності.

Керуючись ст.ст.213- 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 -
задовольнити.

Визнати договір дарування 47/100 частин
житлового будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений
приватним нотаріусом Котовського
міського нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_7 23 грудня 2008
року, реєстр №4699 - недійсним.

Визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про реєстрацію права
власності на 47/100 частин житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, за ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_5 витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору у розмірі 243,60 грн., по
121,80 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Котовський міськрайонний суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
його проголошення або отримання копії
шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя