У х в а л а

іменем україни

4 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
на рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 4 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України» (далі - ПАТ
«Ощадбанк») звернулося до суду із
указаним позовом, посилаючись на те, що
наказом начальника філії -
Рівненського обласного управління №
353/К від 19 грудня 2011 року ОСОБА_4 з 19
грудня 2011 року було звільнено з посади
провідного економіста сектору
розвитку банківського бізнесу ОСОБА_6 у
зв'язку із скороченням чисельності або
штату працівників на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України. Не погоджуючись із
зазначеним наказом, ОСОБА_6 звернулась
до Кузнецовського міського суду
Рівненської області з позовом до
ПАТ «Ощадбанк» про
поновлення її на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Рішенням Кузнецовського
міського суду Рівненської області від 7
червня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 26 липня 2012 року, позов
ОСОБА_6 задоволено, поновлено її на
роботі на посаді провідного
економіста, стягнуто з ПАТ «Ощадбанк»
на її користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 11 167 грн 65 коп.
6 вересня 2012 року наказом № 277/К ОСОБА_6
було поновлено на роботу та скасовано
наказ про її звільнення № 353/К від 19
грудня 2011 року. Рішенням
Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 4 грудня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 31 січня 2013 року, позов ОСОБА_6 до ПАТ
«Ощадбанк» про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 7
червня 2012 року по 6 вересня
2012 року задоволено, стягнуто з ПАТ
«Ощадбанк» на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 6 020 грн 82 коп.

На виконання рішень Кузнецовського
міського суду Рівненської області від 7
червня 2012 року та від 4 грудня 2012 року
ОСОБА_6 було виплачено грошові кошти в
розмірі відповідно 10 011 грн коп. та 5 360
грн 13 коп., сплачено судові витрати в
розмірі 1 190 грн 66 коп. Крім цього,
Кузнецовському міському центру
зайнятості Рівненської області було
відшкодовано кошти в сумі 8 179 грн 02 коп.,
які були сплачені ОСОБА_6 в якості
допомоги по безробіттю. Позивач
зазначав, що унаслідок видання
відповідачем наказу про звільнення
ОСОБА_6 з порушенням трудового
законодавства, банку завдано майнової
шкоди, яка підлягає стягненню з
відповідача на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП
України.

У зв'язку з цим позивач просив суд
стягнути з ОСОБА_4 на його користь 24 741
грн 51 коп. на відшкодування майнової
шкоди, а також понесені судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 4 березня 2014 року, позов ПАТ
«Ощадбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Ощадбанк» 15 371 грн 83 коп. на
відшкодування шкоди, заподіяної банку
у зв'язку з оплатою часу вимушеного
прогулу працівникові, як незаконно
звільненого. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суди на
підставі доказів, поданих сторонами, що
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що згідно ст. ст. 134, 236
КЗпП України є підстави та умови для
стягнення із службової особи, яка винна
у незаконному звільненні працівника,
шкоди, завданої позивачу.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 4 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта