АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7649/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3387/14
Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С.
Доповідач Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Акопян В.І., Петренка В.М.

при секретарі Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2, на рішення
Автозаводського районного суду
м.Кременчука Полтавської області від 02
жовтня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу на
оформлення віз та надання дозволу на
виїзд малолітньої дитини за межі
України без згоди батька.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_3
звернулась до суду із вказаним
позовом, просила постановити рішення,
яким надати дозвіл матері - позивачці
ОСОБА_3, на тимчасовий виїзд за кордон
терміном на три роки неповнолітнього
сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі
матері до Федеративної Республіки
Німеччина, Турецької Республіки,
Об'єднаних Арабських Еміратів та
оформлення проїзних документів для
його тимчасового виїзду за кордон без
дозволу (згоди) батька -відповідача
ОСОБА_2. Надати дозвіл на отримання віз
Федеративної Республіки Німеччини та
Арабських Еміратів неповнолітньому
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу (згоди)
батька ОСОБА_2.

В обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що має можливість
виїжджати з сином за кордон з метою
відпочинку, оздоровлення дитини,
розвитку її здібностей, однак батько
при неодноразових її зверненнях до
нього створює максимальні незручності
для організації виїзду.

Рішенням Автозаводського
районного суду м.Кременчука
Полтавської області від 02 жовтня 2014
року позов задоволено: надано дозвіл
ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд за межі
України до Федеративної республіки
Німеччини, Турецької Республіки,
Об'єднаних Арабських Еміратів та
оформлення проїзних документів для
тимчасового виїзду за кордон
малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 у
супроводі матері ОСОБА_3 строком на три
роки з обов'язковим поверненням дитини
до постійного місця проживання; надано
дозвіл на отримання віз Федеративної
республіки Німеччини, Об'єднаних
Арабських Еміратів малолітньому -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька -
ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 у повернення сплаченого
судового збору 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
представник ОСОБА_2, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначено, що суд
першої інстанції всупереч вимогам
ст.141, ст.157 СК України позбавив батька
права на участь у вихованні дитини. Не
взяв до уваги ту обставину, що будь-яке
рішення у вихованні дитині має
прийматись виходячи з інтересів
дитини, не надав оцінки наданим
письмовим доказам відповідача по
справі. Згідно апеляційної скарги суд
дав неправильне тлумачення
нормативним актам, якими врегульований
порядок виїзду малолітніх дітей за
кордон.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь в
справі, дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних
підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено, що рішенням
Голосіївського районного суду м.Києва
від 18 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 розірвано. Малолітній син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишився
проживати з матір'ю та знаходиться на
її утриманні. Між сторонами у справі -
батьками малолітнього ОСОБА_4, склалася
конфліктна ситуація, що унеможливлює
цивілізоване вирішення усіх питань, що
стосуються утримання і виховання
дитини, у тому числі і щодо виїзду
дитини за кордон.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив надані сторонами докази,
належно їх оцінив і дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову. При цьому суд
першої інстанції правомірно виходив з
того, що необґрунтовані відмови
відповідача погодити виїзд
малолітнього сина за кордон з матір'ю,
обмежують право дитини на належне
піклування про неї та її фізичний,
духовний і моральний розвиток.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

За змістом ч.7 ст.7 СК України, положень
Декларації прав дитини від 20 листопада
1959 року, Конвенції про права дитини від
20 листопада 1989 року при вирішенні
будь-яких спорів, що стосуються дитини,
державні органи, у тому числі суди,
мають забезпечити пріоритет прав
дитини, тобто спір має бути вирішений
таким чином, щоб максимально
гарантувати фізичний, розумовий,
духовний розвиток дитині у соціально
здоровому середовищі. При цьому
особисті амбіції батьків або одного з
них відносно дитини чи будь-які
конфлікти між самим батьками стосовно
питання утримання і виховання дитини
не можуть прийматися до уваги.

Сторонами у справі визнається та
обставина, що між ними після розлучення
виник особистий конфлікт і очевидним є
те, що малолітня дитина стала
заручником цього конфлікту.

Заперечуючи проти пред'явленого
позову, відповідач посилається на
невиконання позивачкою розпорядження
Голосіївської районної у м.Києві
державної адміністрації №919 від 21
грудня 2012 року, яким встановлений
порядок зустрічей відповідача із сином
(а.с.63). Проте цей спір може бути
вирішений в порядку ст.159 СК України.
Навіть у разі доведеності зазначених
доводів ця обставина не може бути
підставою для обмеження дитини у її
праві виїздити з матір'ю за кордон.

Доводи апеляційної скарги про
негативний вплив поїздок за кордон на
малолітню дитину є припущеннями, які не
обґрунтовані належними і допустимими
доказами.

Частиною другою статті 4 ЗУ «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» встановлено,
що оформлення проїзного документа
дитини провадиться на підставі
нотаріально засвідченого клопотання
батьків або законних представників
батьків чи дітей у разі потреби
самостійного виїзду неповнолітнього
за кордон. У клопотанні зазначаються
відомості про дитину, а також про
відсутність обставин, що обмежують
відповідно до цього Закону право на
виїзд за кордон (лише для дітей віком
від 14 до 18 років). За відсутності згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Пунктом четвертим Правил
перетинання кордону громадянами
України (у редакції постанови Кабінету
Міністрів України N 724 від 25 серпня 2010 р.)
встановлено, що виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного
віку, в супроводі одного з батьків або
інших осіб, уповноважених одним з
батьків за нотаріально посвідченою
згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою
згодою другого з батьків із
зазначенням у ній держави прямування
та відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо
другий з батьків відсутній у пункті
пропуску;

2) без нотаріально посвідченої
згоди другого з батьків:

рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Аналіз наведених спеціальних
нормативних актів не дає підстав для
висновку про те, що за рішенням суду
може бути наданий дозвіл лише для
виїзду у одну конкретну поїздку з
визначенням однієї країни перебування
та певного короткого проміжку часу.

Посилання в апеляційній скарзі на
рішення Голосіївського районного суду
м.Києва від 19 березня 2014 року, яке
залишене без змін ухвалою Апеляційного
суду міста Києва від 30 квітня 2014 року
(а.с.48-54), не може бути прийняте до уваги,
оскільки у зазначеній справі предметом
розгляду була вимога про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон без
дозволу батька на об'єктивно тривалий
період (до досягнення дитиною 16-річного
віку), а також без визначення країн, до
яких мали здійснюватися виїзди, тобто
позовні вимоги були неконкретними.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстави для його зміни
чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308,
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м.Кременчука Полтавської області
від 02 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О.А. Лобов

Судді:
В.М. Петренко

В.І.Акопян

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов