Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4399/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Міського
комунального підприємства „Основаніє"

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 10
вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Міського
комунального підприємства
„Основаніє", третя особа Запорізька
міська рада про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до МКП „Основаніє",
третя особа Запорізька міська рада про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

В позові, уточненому в ході судового
розгляду, зазначала, що 23 квітня 2014 року
була затоплена двокімнатна квартира
АДРЕСА_1, яка належить їй на праві
приватної спільної часткової
власності. Згідно актів обстеження
технічного стану квартири від 25 квітня
2014 року та 05 травня 2014 року затоплення
було спричинено в результаті течії на
стояку гарячої води в ванній кімнаті
квартири № 76. Позивачка вказує, що
комісією було виявлено численні
пошкодження стін, стелі, підлоги,
меблів та дверей в коридорі, ванній
кімнаті та залі. За висновком
спеціаліста загальна вартість
матеріальної шкоди, завданої залиттям
її квартири становить 22 109 гривень, яку
вона просить стягнути з МКП
«Основаніє». Крім того, ОСОБА_3 просила
суд з МКП «Основаніє» витрачені нею
кошти в розмірі 800 гривень, сплачені за
надання висновку спеціаліста. Також
діями МКП «Основаніє» їй завдано
моральну шкоду, яка полягає в тому, що
при виявленні залиття вона втратила
спокій і надію на відновлення
попереднього стану квартири, її
фізичні та моральні страждання
посилилися при відмові МКП «Основаніє»
сплатити відповідну суму для
проведення відновлювальних робіт та
придбання необхідних матеріалів.
Посилаючись на ст.ст. 23, 1167, 1192 ЦК
України ОСОБА_3 просила стягнути з МКП
«Основаніє» матеріальні збитки в сумі
22 909 гривень та моральну шкоду в сумі 5 000
грн., а також стягнути судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 10
вересня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з МКП
„Основаніє" на користь ОСОБА_3 на
відшкодування матеріальної шкоди 22 909
гривень, на відшкодування моральної
шкоди 1000 гривень, судовий збір у
розмірі 487 грн. 20 коп., а всього стягнуто
24 396 грн. 20 коп. В задоволені решти
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди у визначеному позивачем розмірі
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, МКП
«Основаніє» подало апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на незаконність,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_4, позивача
ОСОБА_3, її представника адвоката
ОСОБА_5, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення суду не відповідає ст.ст. 213, 214
ЦПК України, згідно яких рішення суду
повинно бути законним, обґрунтованим, а
також має вирішити питання щодо
наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин і яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає вимогам ст.
ст. 57-59, 64 ЦПК України, за якими доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи, належними є докази,
які містять інформацію щодо предмету
доказування, одержані з дотриманням
встановленого законом порядку, а
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

Стягуючи на користь позивачки суму на
відшкодування спричиненої
матеріальної шкоди суд оцінив в якості
належних доказів наданий позивачкою
висновок спеціалістів №021/15.05.2014 ТОВ
«Науково-дослідний центр незалежних
споживчих експертиз «Укртест».

Оцінюючи цей висновок як належний
доказ розміру спричиненої
матеріальної шкоди суд першої
інстанції не дав належної оцінки
наступним обставинам.

З даного висновку вбачається, що у
розмір матеріальної шкоди увійшли ті
пошкодження, які не були вказані в
актах обстеження постраждалої
квартири, складених комісійно 25 квітня
2014 року та 05 травня 2014. А саме, у
висновку зазначено про пошкодження
кахлю у санвузлі, шафи-купе,
пошкодження яких не відображені у
вищевказаних актах, складених по факту
затоплення. У висновку обраховано
вартість повного ремонту приміщень, де
частково пошкоджені у невеликих
розмірах стеля, стіни, підлога. Не
зроблено висновку, які саме роботи
мають бути проведені для усунення
пошкоджень від залиття і яка вартість
саме цих робіт та чому спеціаліст
вважає, що ремонту підлягають повністю
приміщення коридору, санвузлу, зали.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є, зокрема
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

У даній справі позивач вимагає не
відновлення її порушеного права в
частині приведення у належний стан
пошкодженої частини приміщень
належної їй квартири, а фактично до
суми збитків включено витрати,
необхідні не для відновлення майна, а
повного ремонту усіх приміщень, в яких
зафіксовані незначні пошкодження.

Факт пошкодження в результаті
затоплення шафи-купе, кахлів не має
свого підтвердження, оскільки в
складених за участю позивача 25 квітня
2014 року та 05 травня 2014 року комісійних
актах ці пошкодження не відображені.
Акти позивачем підписані. Зауважень до
актів позивач не вносила, чим
погодилася із переліком та розміром
завданих її майну пошкоджень.

Виокремити з загального переліку робіт
та матеріалів, необхідних за вказаним
висновком для ремонту приміщень
квартири позивача, відносно того
обсягу пошкоджень, який відображений в
актах від 25 квітня 2014 року та 05 травня
2014 року, колегія суддів підстав немає,
оскільки згідно ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази в цілому щодо їх
належності, допустимості,
достовірності, достатності та
взаємного зв'язку.

Колегія суддів вбачає, що суд першої
інстанції не мав таких, що відповідають
вимогам закону доказів розміру
спричиненої матеріальної шкоди.

Згідно загальних засад вирішення
питань про відшкодування матеріальної
шкоди та у відповідності до ч. 1 ст. 1166
ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленумом Верховного Суду України у
пункті 2 постанови від 27 березня 1992 № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» роз'яснено, що
шкода підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту
відшкодування матеріальної шкоди
позивач в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України
зобов'язаний на засадах змагальності
переконливими, належними та
припустимими доказами довести правову
та фактичну підставу заявлених ним
вимог.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги та заперечення або мають інше
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
судового рішення.

У тому числі до предмету доказування в
справі про відшкодування матеріальної
шкоди входить обсяг спричиненої шкоди.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог про
відшкодування матеріальної шкоди у
зв'язку з відсутністю належних та
допустимих доказів її розміру.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині знайшли своє повне
підтвердження.

Оскільки апеляційним судом
встановлена відсутність підстав для
задоволення позовних вимог про
відшкодування матеріальної шкоди, то,
відповідно, не підлягають задоволенню
позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди, які ґрунтуються на
мотивах спричинення шкоди майну
позивача.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд вбачає, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, не врахував, що обставини на
підтвердження позову позивачем
доведені не були, а заперечення
відповідача доведені належним чином.
Висновки суду не відповідають
обставинам справи та зроблені з
порушенням вищевказаних норм
процесуального і матеріального права,
а тому наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
ухвалення нового рішення в справі про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Міського
комунального підприємства „Основаніє"
задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Запоріжжя від 10 вересня 2014 року у
цій справі скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Міського комунального підприємства
„Основаніє» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: