Справа № 140/1983/14-ц
№2/140/655/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2014 року
Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді:
ЦАРАПОРИ О.П.
при секретарі
ЄВТОДІЄВІЙ Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Немирів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 заявленого в особі
представника позивача за довіреністю
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину, -

В С Т А Н О
В И В:

22.07.2014 року представник позивача
за довіреністю ОСОБА_2, звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 та просив
ухвалити рішення, згідно якого
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину та зобов'язати
відповідача повернути йому кошти в
сумі 354000 ( триста п'ятдесят чотири
тисячі) гривень, що еквівалентні 30000
(тридцять тисяч) доларів США отримані
останнім від позивача за нікчемним
договором купівлі продажу житлового
будинку від 10.05.2010 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що 10.05.2010 року між
позивачем, ОСОБА_1, його дружиною ОСОБА_5
та відповідачем ОСОБА_4 був укладений
договір купівлі - продажу житлового
будинку, який розташований по АДРЕСА_1.

Згідно умов даного договору
відповідач ОСОБА_4 зобов'язувався
продати позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_5
житловий будинок з земельною ділянкою
за погодженою ціною 40000 доларів США.

В рахунок цього ОСОБА_1 згідно договору
купівлі-продажу від 10.05.2010 року передав
відповідачу ОСОБА_4 30000 доларів США, а
решту 10000 доларів зобов'язувався
сплатити після нотаріального
посвідчення договору.

Разом із тим відповідач ОСОБА_4
отримавши зазначені кошти на думку
позивача свідомо уникає від укладення
правочину у встановленій законом
формі, мотивуючи свою відмову різними
причинами. Неодноразові наполягання
позивача укласти договір нотаріально,
позитивних результатів не дали.
Відповідач на вимогу позивачів
водночас й відмовився повертати кошти
отримані ним як завдаток в сумі 30000
доларів США.

Враховуючи очевидне небажання
відповідача добровільно повернути
кошти стало підставою для позивача
звернутися з даним позовом до суду для
захисту своїх прав.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 заявлені вимоги
підтримав з підстав викладених у
позовній заяві. Суду пояснив, що факт
домовленості щодо продажу житлового
будинку дійсно існував між сторонами і
10.05.2010 року був укладений договір -
купівлі продажу житлового убрикну та
обумовлені умови щодо виконання
певних зобов'язань перед учасниками
правочину. Та після укладення договору
виникли певні непорозуміння, а саме
відмова відповідача ОСОБА_4 укласти
даний договір нотаріально. За таких
обставин його поручитель ОСОБА_1
неодноразово вимагав повернути кошти в
сумі 30000 доларів США, що були передані
ОСОБА_4 на що останній відмовлявся. Тому
вважає, що усі істотні умови виконання
договору між сторонами не витримані,
договір є нікчемним, а відповідач
повинен повернути отримані ним кошти,
оскільки кошти в сумі 30000 доларів США
фактично не є завдатком, а лише авансом,
який був переданий його довірителем на
підтвердження наміру вчинити
зобов'язання щодо придбання житлового
будинку.

А загалом сплата завдатку
відповідачу ОСОБА_4, що зазначена у
договорі, була обґрунтована його
довірителем ОСОБА_1 через його правову
необізнаність, оскільки фактично
домовлялися, що передають дані кошти в
якості авансу. Його довіритель кошти
передав, а відповідач ОСОБА_4 майно не
передавав. Просив суд позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його
представник в судовому засіданні
заперечували щодо задоволення даного
позову. При цьому посилалися на те, що
відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо
сторони домовились щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. Суду
пояснили, що після домовленості із
позивачем та його дружиною щодо
укладення договору купівлі продажу
житлового будинку ОСОБА_4 отримав у
якості завдатку 30000 доларів США від
ОСОБА_1, а потім підготував усі
документи для нотаріального
посвідчення даного договору. Фактично
між сторонами був укладений лише
договір завдатку, що підтверджує
волевиявлення у частині даного
правочину, решту 10000 доларів США ОСОБА_4
мав отримати від ОСОБА_1 після
нотаріального посвідчення та
укладення договору. Однак, позивач не
з'являвся до нотаріуса, а тому усі
сумніви щодо нікчемності даного
договору відпадають у повній мірі.

За змістом ст. ст. 10, 11, 31, 60 ЦПК
України предмет та підставу позову
визначає позивач, суд перевіряє
обґрунтованість позовних вимог та
заперечень на підставі доказів,
поданих сторонами по справі.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що
вона розпоряджалася майном, як
власник. Чому відповідач ОСОБА_4 не
бажав укласти договір нотаріально їй
не відомо. З часу укладення договору
вона разом із своїм чоловіком
проживали у житловому будинку,
здійснили ремонт. Реституція до
договору завдатку не застосовується,
вона сама складала даний договір під
диктовку дружини відповідача ОСОБА_4,
як договір завдатку. Гроші в сумі 30000
доларів США передав ОСОБА_4 її чоловік.
Вважає, що даний будинок вона придбала
і на момент укладення договору не
існувало жодних перешкод, вони були
згідні з усіма умовами.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що позивач
ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_5 у 2010 році
почали проживати у житловому будинку,
? частина якого належить її чоловікові.
Вона неодноразово зверталася до
позивача та його дружини, щоб оформити
договір купівлі продажу, однак позивач
її побив, про що вона зверталася до
органів міліції. В серпні 2014 року
ОСОБА_5 виїхали з житлового будинку. ЇЇ
чоловік ОСОБА_4 дійсно отримав від
позивача завдаток в сумі 30000 доларів та
після отримання завдатку неодноразово
вона із чоловіком зверталися до
позивача щодо посвідчення договору
нотаріально. Крім того позивач з дня
укладення договору проживає у будинку
вже 4 роки, здійснив поточний ремонт
будинку, встановив двері та вікна,
фактично вступив у права власника.

Свідок ОСОБА_7 приватний нотаріус, як
спеціаліст, суду пояснила, що позивач
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 зверталися
до неї з проханням зареєструвати
договір купівлі продажу житлового
будинку, який розташований по АДРЕСА_1
нотаріально, однак ОСОБА_4 неодноразово
приходив засвідчити договір разом із
документами, а позивач не з'являвся.

Суд, заслухавши пояснення
відповідача, представників сторін,
свідків, перевіривши доводи позовної
заяви, встановивши на підставі
досліджених в судовому засіданні
доказів, факти та відповідні
правовідносини, вважає, що позов
задоволенню не підлягає зі слідуючих
підстав.

Судом встановлено, що між сторонами
було укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку та земельної
ділянки, розташованими за адресою
АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до домовленості сторін
обумовлених у договорі купівлі
продажу, житловий будинок та земельна
ділянка були продані відповідачем за
суму 30000 доларів США, що були передані
відповідачу ОСОБА_4 в якості завдатку і
цей факт підтверджується договором,
що скріплений особистими підписаний
сторін (а.с.6).

Представник позивача ОСОБА_1
посилається, як на фактичну підставу
своїх вимог, на вищезазначені
обставини, а саме на те, що відповідач
ОСОБА_4 ухилявся від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу.
Однак такий доказ не знайшов свого
підтвердження в судовому засіданні та
суперечить дійсності. Оскільки в
судовому засіданні знайшов
підтвердження той факт, що відповідач
ОСОБА_4 неодноразово звертався до
ОСОБА_1 із вимогою про нотаріальне
посвідчення даного договору та в
якості доказів на це вказують
повідомлення, які направлялися на
адресу позивача щодо його явки до
приватного нотаріуса ОСОБА_7 (а.с.48,49).

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України
договір купівлі-продажу нерухомого
майна підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації. З
чого випливає, що якби даний договір
дійсно не був між сторонами
обв'язковим, тому для його дійсності
було б потрібне нотаріальне
посвідчення та державна реєстрація.

Законодавством не вимагається
нотаріальне посвідчення ні договору
про наміри, ні договору про завдаток.
Саме тому позивач ОСОБА_1 забезпечив
виконання свого зобов'язання грошовою
сумою завдатком в сумі 30000 доларів США,
які передав відповідачу ОСОБА_4, який і
сам в судовому засіданні підтвердив
факт отримання суми завдатку, що
передбачає укладений договір.

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
завдатком.

Вимогами ст. 547 ЦК України, встановлено
письмову форму до правочину щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
яким є договір про завдаток.

Тому, зазначеними правовими нормами
спростовуються викладені в позовній
заяві твердження щодо недійсності
нікчемного правочину внаслідок
дефекту його форми, а саме відсутності
нотаріального посвідчення вчиненого
сторонами договору.

Як встановлено у судовому засіданні,
позивач ОСОБА_1 не придбав у
відповідача нерухоме майно за
відсутності коштів. Така поведінка
позивача вказує на те, що для нього цей
договір не був нікчемним, а передача
ним грошових коштів в якості завдатку є
доказом, який посвідчує факт наявності
зобов'язання.

Згідно з ст.11 ЦК України однією з
підстав виникнення зобов'язання є
договір. Відповідно до ст. 628 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України передбачено,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Тому, посилання позивача на ту
обставину, що він передав кошти
відповідачу підтверджує його волю до
укладення договору. Такі дії позивача
відповідають платіжній та доказовій
функції грошової суми, яким
забезпечено виконання зобов'язання.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності та співставленні, суд
вважає позовні вимоги щодо
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину не підлягають
задоволенню, оскільки доводи зазначені
представником позивача для визнання
даного договору недійсним є
недоведеними та безпідставними.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215,221-
223,294 ЦПК України, на підставі ст. 203, 209,
215,216, 220,525,526, 547, 570, 258, 657, 1212 ЦК України,
суд, -

В И Р І Ш И
В :

В задоволенні позову ОСОБА_1
заявленого в особі його представника
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину,- відмовити.

Повний текст рішення буде
виготовлено 03.11.2014 року.

Апеляційну скаргу на рішення
суду може бути подано протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис

Копія вірна:

Рішення набирає законної сили 07.11.2014
року.

Суддя: