Справа № 165/3857/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/1602/14 Категорія: 20
Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

при секретарі - Янко О.А.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
застосування наслідків недійсності
правочину, стягнення збитків та
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Нововолинського міського суду
Волинської області від 17 вересня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинського міського
суду Волинської області від 17 вересня
2014 року по даній справі в позові ОСОБА_1
відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим
судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій, покликаючись
на незаконність судового рішення із-за
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати з
ухваленням нового рішення про
задоволення його позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що
підстави для застосування наслідків
недійсності договору купівлі-продажу
квартири відсутні.

Апеляційну скаргу позивача слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
ці обставини знайшли своє
підтвердження в даному судовому
засіданні, що 11 червня 2009 року між
позивачем по даній справі ОСОБА_1 і
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
договір купівлі-продажу квартири, за
умовами якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1
придбав у власність квартиру АДРЕСА_1
(а.с.5,6).

Рішенням Апеляційного суду Волинської
області від 26 червня 2013 року, що набрало
законної сили, позов ОСОБА_3 про
визнання недійсним зазначеного вище
договору купівлі - продажу квартири
задоволено.

Постановлено визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири,
укладений 11 червня 2009 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_1, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1 (а.с.23,24).

Даним судовим рішенням встановлено, що
при укладенні договору купівлі-продажу
квартири були порушені права
неповнолітніх дітей, які користувалися
цим жилим приміщенням, оскільки органи
опіки та піклування не давали згоди на
відчуження квартири.

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_3 про застосування наслідків
недійсності договору купівлі-продажу
квартири і зазначав, що він за умовами
договору купівлі-продажу квартири
сплатив ОСОБА_3 кошти в розмірі 63134,00
грн., які позивач просив стягнути з
відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не надав суду
доказів на підтвердження факту
передачі ним грошових коштів ОСОБА_3
при укладенні недійсного договору, а
тому підстав для застосування
двосторонньої реституції не має.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з огляду на наступне.

Стаття 216 ЦК України передбачає, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Отже, закон пов'язує повернення у разі
недійсності правочину другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

При цьому в судовому засіданні
встановлено, що відповідач ОСОБА_3 до
укладення договору купівлі-продажу
квартири позичила у позивача ОСОБА_1
грошові кошти.

Також ОСОБА_3 заперечує, що на виконання
умов договору купівлі-продажу квартири
ОСОБА_1 сплачував їй будь-які грошові
кошти.

Із матеріалів справи убачається та
встановлено рішенням Апеляційного
суду Волинської області від 26 червня 2013
року, що в день укладення договору
купівлі - продажу квартири 11 червня 2009
року відповідач разом із малолітніми
дітьми була знята з реєстраційного
обліку у відчужуваній квартирі та
зареєстрована із дітьми у квартирі,
належній позивачу, за адресою: АДРЕСА_3.
22 жовтня 2009 року відповідач разом із
своїми дітьми знову була зареєстрована
у відчуженій квартирі і продовжує там
проживати на даний час.

5 липня 2011 року ОСОБА_1 написав розписку
про те, що він зобов'язується
переписати квартиру АДРЕСА_1 не пізніше
6 квітня 2022 року (а.с.44).

Відповідач ОСОБА_3 протягом серпня -
листопада 2011 року перераховувала на
картковий рахунок позивача ОСОБА_1
грошові кошти на суми відповідно - 4806
грн., 4800 грн., 4806 грн., 4836 грн. (а.с.45-46).

Також відповідач, починаючи із 4 липня
2011 року, неодноразово зверталася із
скаргами до правоохоронних органів з
приводу погроз фізичного насильства та
примушення повернення позики з боку
ОСОБА_1 та порушення щодо останнього
кримінального провадження відповідно
до частини 1 статті 355 КК України
(а.с.47-52).

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 при
наявності спору щодо факту передачі
грошей при укладенні недійсного
правочину суду не довів такого факту,
хоча передача позивачем відповідачу
грошових коштів має доводитися за
загальними правилами доказування за
сукупністю поданих доказів та
встановлених обставин і автоматично не
випливає із тексту договору
купівлі-продажу квартири про
проведення розрахунків.

Врахувавши наведені обставини, суд
першої інстанції обгрунтовано
відмовив в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1

Доводи позивача в апеляційній скарзі є
його власним тлумаченням норм чинного
законодавства та встановлених
обставин справи, які були предметом
дослідження суду першої інстанції і їм
суд в сукупності з іншими доказами по
справі дав правильну юридичну оцінку.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду
Волинської області від 17 вересня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: