АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/5800/14
Головуючий І інстанції -
Доповідач - Костенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Міненкової
Н.О., Гальянової І.Г.

при секретарі
Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 10 червня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення -

в с т а н о в и л а

В листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Зазначив, що 23 грудня 2010 року між ним та
відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5
укладено договір позики, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстром № 4812.

За договором він передав відповідачам
валютні цінності на суму 13600 доларів
США, які відповідачі зобов'язалися
повернути не пізніше 23 грудня 2011 року.

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачами свого зобов'язання, 27
грудня 2011 року відповідачам письмово
засобами поштового зв'язку направлено
вимоги про виконання зобов'язань за
договором позики, вказані вимоги не
були отримані відповідачами в зв'язку і
за спливом терміну зберігання.

ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду і 07
листопада 2012 року заочним рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова на його користь з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 стягнено суму боргу у розмірі
571444,58 грн. Зазначене рішення набрало
чинності, а тому додаткового
доказування не потребує.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_5
зобов'язань за договором позики 23
грудня 2010 року укладено іпотечний
договір, посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 за реєстром №
4814, за умовами якого ОСОБА_4 передав в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1

23 грудня 2010 року на його вимогу ОСОБА_5
та ОСОБА_6 надали нотаріально
посвідчену заяву, в якій зазначили про
обізнаність, що квартира АДРЕСА_1 буде
передаватися в іпотеку, про істотні
умови іпотечного договору, в зв'язку з
чим зобов'язалися у передбачених
договором випадках в місячний термін
звільнити та знятися з реєстрації з
адреси вищевказаної квартири

Позивач переконаний, що відповідачі
намагатимуться вчинити абсолютно всі
можливі, в тому числі і протиправні,
дії, аби ушкодити предмет іпотеки,
знищити його або, щонайменш, істотно
знецінити його вартості.

На підставі викладеного просив в
рахунок задоволення вимог за договором
позики від 23 грудня 2010 року на суму
574663,58 грн. звернути стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 -
шляхом застосування визначеної ст. 38
Закону України «Про іпотеку» процедури
продажу шляхом надання
іпотекодержателю ОСОБА_7 права на
продаж предмета іпотеки будь-якій
третій особі - покупцю на його власний
розсуд за ціною, встановленою на рівні,
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності або
незалежним експертом на стадії оцінки
майна на момент продажу.

Передати предмет іпотеки в управління
ОСОБА_7 на період до його реалізації за
визначеною ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» процедурою продажу. Виселити
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири
АДРЕСА_1.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надав суду заяву про розгляд справи за
його відсутністю на підставі наявних
доказів.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про час і
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином та своєчасно, подали
суду заяву про розгляд справи за їх
відсутністю, проти задоволення позову
заперечували.

Відповідач ОСОБА_5 про час і місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином та своєчасно, причини неявки суду
не повідомив.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 10 червня
2014 року в задоволенні позову було
відмовлено.

Представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 було
подано апеляційну скаргу на зазначене
рішення, в якій він посилається на його
незаконність та необґрунтованість та
просить оскаржуване рішення скасувати.
Також просить ухвалити нове рішення у
справі про задоволення позовних вимог
у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення
має відповідати в тому числі на такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
23 грудня 2010 року між ОСОБА_7 з
одного боку та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з іншого
укладений договір позики, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстром № 4812 на суму 13600 доларів
СІІІА які відповідачі зобов'язалися
повернути не пізніше 23 грудня 2011 року.

23 грудня 2010 року між ОСОБА_7 з одного
боку та ОСОБА_4 з іншого укладено
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстром № 4814, за яким
ОСОБА_4 передав в іпотеку належну йому
на праві власності квартиру АДРЕСА_1, у
забезпечення договору позики від 23.12.2010
р. укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і
ОСОБА_5

23 грудня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
склали нотаріально посвідчену заяву, в
якій зазначили про обізнаність про те,
що квартира АДРЕСА_1, буде передаватися
в іпотеку, про істотні умови іпотечного
договору, в зв'язку з чим зобов'язалися
у передбачених договором випадках в
місячний термін звільнити та знятися з
реєстрації з адреси вищевказаної
квартири.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від
07 листопада 2012 року позов ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за договором
позики задоволено, з ОСОБА_5 та ОСОБА_6
на його користь стягнено суму боргу за
договором від 23.12.2010 р. у розмірі 571444,58
грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив із того, що
позивачем не доведене неналежне
виконання відповідачами своїх
зобов'язань за договором позики, а
копій заочного рішення, яким
встановлено суму боргу, не є належним
доказом, оскільки не має відмітки про
набрання законної сили.

Судова колегія не може погодитись з
таким висновком суду, виходячи з
наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 10, ст. 60, ч.3 т.61 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільный
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються про розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи чи
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Судова колегія вважає, що районний суд
безпідставно визнав рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 07 листопада 2012 року
неналежним у справі доказом, оскільки у
відповідності до ст.58 ЦПК України
неналежним є доказ, що не стосується
предмета доказування.

Дане ж судове рішення містить
інформацію щодо загальної суми
заборгованості за договором позики,
укладеним між сторонами, тобто
безпосередньо має відношення до
предмету спору, а питання щодо набрання
законної сили цим рішенням судом
першої інстанції не з'ясовувалось.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Крім того, у відповідності до ст.11 та ч.1
ст.303 ЦПК України суд першої інстанції
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог, а апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

На виконання зобов'язання за договором
позики між позивачем та відповідачем
ОСОБА_4 укладено договір іпотеки та у
відповідності до ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Стягнення на предмет іпотеки
проводиться у порядку передбаченому
ст. 39 Закону України «Про іпотеку»

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30 березня 2012 року №5
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Частиною 5 ст. 36 Закону України "Про
іпотеку" передбачено право
іпотекодержателя від свого імені
продати предмет іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому ст.38 цього Закону.

Згідно п.11 договору іпотеки сторони
дійшли згоди, що іпотекодержателю
належить право від свого імені продати
предмет іпотеки у порядку,
встановленому законодавством України,
що ототожнюється зі зверненням
стягнення на іпотечне майно.

За таких обставин суд першої інстанції
безпідставно відмовив позивачу у
задоволенні вимоги ОСОБА_2 щодо
звернення стягнення на іпотечне майно
у спосіб, передбачений договором і
Законом та обраним позивачем.

Відповідно до ч.8 ст.39 Закону України
"Про іпотеку" одночасно з рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд, за заявою
іпотекодержателя, вправі винести
рішення про виселення мешканців, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення.

Відповідно до п.43 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
№5 від 30 березня 2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" при розгляді
позову іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39- 40 Закону України "Про іпотеку"
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Ці вимоги позивачем не дотримано, а
відтак судова колегія відмовляє у
виселенні відповідачів із спірної
квартири.

Що ж стосується вимог позивача про
передання предмету іпотеки в його
управління на період реалізації майна,
то така умова не передбачена іпотечним
договором, а тому задоволенню не
підлягає.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
на підставі пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України як таке, що ухвалено судом з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
наявним у справі доказам, з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог, з
зазначених вище підстав.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 309, 316, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 10 червня
2014 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_2 за
договором позики від 23 грудня 2010 року
на суму 574 663 (п'ятсот сімдесят чотири
тисячі шістсот шістдесят три) гривні 58
копійок звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом
застосування визначеної ст.38 Закону
України «Про іпотеку» процедури
продажу шляхом надання
іпотекодержателю ОСОБА_2 права на
продаж предмета іпотеки будь-якій
третій особі-покупцю на його власний
розсуд за ціною, встановленою на рівні,
не нижчі за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності або
незалежним експертом на стадії оцінки
майна на момент продажу.

В іншій частині позову ОСОБА_2
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -