Справа № 495/3065/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Савенко М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/3065/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Органу опіки та піклування
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації

про визначення способу участі батька у
вихованні дитини, яка проживає окремо
від нього

В С Т А Н О В И В :

28.04.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору Органу опіки та
піклування Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації (далі
по тексту - третя особа) про визначення
способу участі батька у вихованні
дитини, яка проживає окремо від нього.

Так, позивач просив суд зобов'язати
ОСОБА_2 надавати можливість ОСОБА_1
побачення з ОСОБА_3 протягом 24 годин в
один день однієї неділі та спільного
відпочинку один раз на рік на протязі
одного місяця в дитячому оздоровчому
закладі України.

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не
з'явився, але його представником -
ОСОБА_4, подано до суду заяву,
відповідно до якої змінено позовні
вимоги в частині 3 годин в суботу та
неділю на побачення батька ОСОБА_1 з
сином ОСОБА_5. Цією ж заявою представник
позивача просив розглянути справу за
його відсутності.

Відповідач - ОСОБА_2, в судове засідання
не з'явилася, але подала до суду заяву,
згідно з якою змінені вимоги позивача
по справі № 495/3065/14-ц підтримує,
заперечень не має та просить
розглянути справу за її відсутності.

Третя особа - ООП Б-Дністровської РДА,
відзив, заперечення або пояснення на
позов ОСОБА_1 до суду не надала та її
представник в судове засідання не
з'явився без поважних причин, про
причини не явки суд не повідомив,
будь-яких клопотань не заявляв, хоча
про час та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином, про що
свідчить наявна в матеріалах справи
відповідна розписка.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності учасників судового
процесу на підставі наявних та
достатніх для розгляду матеріалів
справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_6,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
надані докази, суд дійшов до висновку
про законність, правомірність та
обґрунтованість уточнених позовних
вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визначення
способу участі батька у вихованні
дитини, яка проживає окремо від нього,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
15.11.2008 року між позивачем - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачем - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, було зареєстровано шлюб
Відділом реєстрації актів цивільного
стану по місту Білгород-Дністровському
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області, про що зроблено
відповідний актовий запис за № 372.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3
народився син - ОСОБА_3.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26.03.2014 року по справі № 495/10109/13-ц
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини - сина ОСОБА_3 у розмірі 400 грн.
щомісяця, починаючи з 16.12.2013 року та до
досягнення дитиною повноліття.

На даний час дитина ОСОБА_6 та ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, проживає з матір'ю ОСОБА_2, а
його батько ОСОБА_6 просить свою
колишню дружину ОСОБА_2 не перешкоджати
йому у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у
принципі 6 проголошено, що дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові і
розуміння. Вона повинна, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків, і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Згідно із ст.3 «Конвенції про права
дитини», прийнятої 44-ю сесією
Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року
(набрала чинності для України 27.09.1991
року), в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.151 Сімейного
кодексу України, батьки мають
переважне право перед іншими особами
на особисте виховання дитини.

Завдяки природній близькості між
батьками та дітьми, тому особливому
емоційно-психологічному мікроклімату,
створити який можливо лише в умовах
родини, інтенсивності та
результативності впливу на дітей,
сімейне виховання виступає необхідною
умовою успішного формування
особистості. Право на здійснення
особистого виховання дітей покликане
сприяти найефективнішому здійсненню
батьками своїх обов'язків щодо
виховання дитини. Здійснюючи право на
особисте виховання своїх дітей, батьки
тим самим виконують обов'язки щодо
виховання дітей та забезпечують
реалізацію права на одержання
належного сімейного виховання. Тому
сутність батьківського права на
особисте виховання своїх дітей полягає
перш за все в активному його здійсненні
шляхом виконання батьківських
обов'язків. Пріоритетність
батьківського виховання
забезпечується наявністю у батьків
цілого комплексу інших немайнових
прав, які покликані забезпечити
ефективне виконання батьками їхніх
прав та обов'язків по вихованню дитини.
Так, батьки мають право, зокрема, на
безперешкодне спілкування з дитиною
(ст.ст. 153, 157, 168 СК України).

Статтею 153 Сімейного кодексу України
встановлено, що мати, батько та дитина
мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.

Спілкування - важлива складова частина
соціального буття людини як суспільної
істоти, джерело її життєдіяльності,
умова формування особистості. Людина
не може існувати поза спілкуванням з
іншими людьми. Потреба у спілкуванні -
одна з базових потреб індивіда.
Спілкування батьків і дітей повинне
будуватися на повазі гідності один
одного, дотриманні вироблених людством
простих норм моральності та звичок.
Спілкування може бути включеним в
діяльність (праця, навчання, гра) або
визначатися самою потребою в
спілкуванні як такому; може бути
безпосереднім, тобто здійснюватися
«лицем до лиця», або опосередкованим
різними системами комунікації (пошти,
телефону, комп'ютеру тощо); вербальним
або невербальним. Зниження
інтенсивності і якості спілкування
дитини з іншими людьми, особливо у
дитячому і ранньому віці, звичайно
призводить до затримки і відхилення у
психічному розвитку.

Закріплення права батьків та дитини на
спілкування у чинному законодавстві
України відповідає світовим
стандартам захисту прав дитини. Стаття
9 Конвенції прав дитини передбачає
право дитини, яка розлучається з одним
чи обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини. Аналогічні
положення містяться у ст.ст. 14, 15 Закону
України «Про охорону дитинства».
Спілкування є необхідною умовою
здійснення батьками виховання дитини.
Саме спілкування є основним способом
здійснення батьками свого права на
особисте виховання дитини. Легальне
визнання права батьків та дітей на
спілкування є правовим засобом
забезпечення права дитини на належне
батьківське виховання, а також
правовою гарантією належного
здійснення батьками своїх обов'язків
щодо виховання дитини.

Згідно із ч.ч. 1-3 статті 157 Сімейного
кодексу України, питання виховання
дитини вирішується батьками спільно.
Той із батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Процес сімейного виховання дитини
включає в себе безліч питань переважно
педагогічного характеру. Вони
вирішуються або обома батьками, або
одним з них за погодженням або
мовчазною згодою другого. При цьому
презюмується, що батьки дотримуються
інтересів дитини. Різного роду
суперечності між батьками по питанню
виховання дитини повинні долатись
самими батьками.

Батько (мати), що проживає окремо від
дитини має право на спілкування з
дитиною і право брати участь у її
вихованні. Формою здійснення
батьківських прав особою, яка не
проживає зі своєю дитиною, є участь у
вихованні. Така участь передбачає
використання різних способів
позитивного впливу на дитину, що робить
благотворний вплив на формування її
особистості. Для цього
використовується не лише особистий
контакт (спілкування), але й телефонний
зв'язок, переписка і т.д.

Право на спілкування з дитиною
належить до особистих немайнових прав
батьків, про що прямо зазначає закон.
Порушення цього права, створення умов,
за яких неможливе його реалізація, є
правопорушенням. Причому порушуються
права не тільки батька (матері), але й
дитини. Тому дані положення
забороняють тому із батьків, з ким
проживає дитина, перешкоджати тому з
батьків, хто проживає окремо,
спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні, якщо таке спілкування
не перешкоджає нормальному розвиткові
дитини.

Статтею 159 Сімейного кодексу України
визначено, що якщо той із батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи. Під час вирішення спору щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини береться до уваги ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення, в тому числі стан
психічного здоров'я одного з батьків,
зловживання ним алкогольними напоями
або наркотичними засобами. За заявою
заінтересованої сторони суд може
зупинити виконання рішення органу
опіки та піклування до вирішення спору.
У разі ухилення від виконання рішення
суду особою, з якою проживає дитина, суд
за заявою того з батьків, хто проживає
окремо, може передати дитину для
проживання з ним. Особа, яка ухиляється
від виконання рішення суду, зобов'язана
відшкодувати матеріальну та моральну
шкоду, завдану тому з батьків, хто
проживає окремо від дитини.

Спілкування дитини і батьків є
неодмінним елементом належного
розвитку і виховання дитини. Таке
спілкування слугує задоволенню
життєво важливих потреб як дитини, так
і дорослих членів сім'ї. Судовий
порядок захисту прав батьків, що
проживають окремо від дитини, слугує
надійною гарантією здійснення права на
спілкування.

Як встановлено матеріалами справи та
було вище зазначено, на даний час
дитина ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
проживає з матір'ю ОСОБА_2, а його батько
ОСОБА_6 просить свою колишню дружину
ОСОБА_2 не перешкоджати йому у
спілкуванні з дитиною ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладені обставини,
норми чинного законодавства та той
факт, що відповідач - ОСОБА_2, з
уточненими позовними вимогами ОСОБА_1
погодилась, суд вважає за доцільне такі
вимоги задовольнити та визначити
спосіб участі батька у вихованні
дитини, яка проживає окремо від нього.

Керуючись статтями 151, 153, 157, 159
Сімейного кодексу України, статтями 3,
10, 11, 57-60, 157, 169, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Органу опіки та піклування
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації про
визначення способу участі батька у
вихованні дитини, яка проживає окремо
від нього - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
надавати можливість ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, побачення з сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, протягом 3 годин кожної
суботи та неділі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко