Справа № 182/7347/13-ц
Провадження № 2/0182/3307/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.10.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

В складі : головуючого судді
Бабаніної В.А.

При секретарі
Нагаєвій Н.О.

З участю позивача ОСОБА_1представника
позивача ОСОБА_2,

Представників відповідача ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 про поділ сумісно нажитого
майна під час перебування у шлюбі.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до
ОСОБА_1 про визнання майна особистою
приватною власністю, та стягнення
боргу за зворотною вимогою.

Встановив:

08.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся з названим
позовом у яком вказує, що з ОСОБА_5
перебували у зареєстрованому шлюбі з
09.07.1986 року. Шлюб було розірвано 08.11.2005
року

( свідоцтво про розірвання шлюбу
НОМЕР_6), однак і після розірвання шлюбу,
продовжували жити однією сім"єю, вести
спільне господарство до листопада 2011
року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_6,
котрий мешкає разом із матір»ю.

Під час перебування у шлюбних
відносинах, було придбано майно :

житловий будинок із надвірними
будівлями АДРЕСА_1, який був ними
проданий у 2012 році за 28000 долларів США,
з яких18800 доларів США пішло на сплату
боргу по кредиту банка, 9200 долларів США,
що становить 9200 х13,00 =119600 гривень
відповідач забрала собі, витративши на
купівлю житлового будинку АДРЕСА_3,
право власності на який було оформлено
на матір відповідачки - ОСОБА_7

У 2003 році було придбане нежитлове
приміщення на першому поверсі будинку
АДРЕСА_2 (склад-крамниця) 240,1 кв.м. за 114000
гривень, право власності на який було
оформлено на відповідачку.

У 2006 році придбаний автомобіль
НОМЕР_1. за 35 тисяч гривень, право
власності на який було оформлено на
ОСОБА_1, який знаходиться у
користуванні відповідачки коштує 16000
гривень.

Загальна вартість 1/2 частини усього
набутого у шлюбі майна становить :

( 119600+114000+ 16000): 2= 124800 гривень, що
становить його частку.

Позивач просить поділити сумісно
нажите майно в рівних долях: визнати за
ним право власності на ? частину коштів
після продажу придбаного у шлюбі
житлового будинк

АДРЕСА_1 -59800 гривень(9200 дол.США х 13,00) :2.;

? частину нежитлового приміщення на
першому поверсі будинку АДРЕСА_2 ( склад
крамниця) вартістю 114000:2=57000 грн.;

? частину автомобіля „ Таврія”
держномер НОМЕР_1 вартістю 16000: 2 = 8000 грн.
всього на суму 124800 грн.

ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала і
звернулась з зустрічною позовною
заявою у якій указує, що шлюб між нею і
ОСОБА_1 офіційно було розірвано 26.10.2005
року, але фактично шлюбно-сімейні
відносини між ними було припинено в
червні 2005 року, що підтвержується
рішенням Нікопольського
міськрайонного суду про розірвання
шлюбу.

Саме з цього періоду з позивачем разом
не проживають, не ведуть спільного
господарства. Сумісно нажите майно
було ними добровільно поділено , а саме
у 2012 році укладено угоду
купівлі-продажу (відчуження) житлового
будинку із надвірними будівлями
АДРЕСА_1 Дана угода відбулась в
присутності відповідача та за його
згодою, оскільки даний об»єкт
нерухомості мав статус сумісно
набутого майна подружжя. Отримані
кошти порівну були поділені між ними.

Інше зазначене відповідачем майно, а
саме житловий будинок із надвірними
будівлями АДРЕСА_3 , не може бути
сумісно нажитим майном подружжя,
оскільки є власністю іншої людини, і
належить їй на законних підставах .
Ніякого відношення до купівлі-продажу
цього будинку, ні вона ні позивач , не
мають.

Частина нежитлового вбудованого
приміщення на першому поверсі будинку
АДРЕСА_2 (склад -крамниця) було придбано
нею в період фактично припинених
шлюбно-сімейних відносин з ОСОБА_1
Підтверження зазначеного факту
знайшло своє відображення у винесеному
судом рішенні від 26.10.2005 року та подана
позовна заява про розірвання шлюбу, під
час розгляду якої ОСОБА_1 був присутній,
поданий позов визнав та проти
розірвання шлюбу не заперечував.

Частина нежитлового приміщення на
першому поверсі будинку АДРЕСА_2 (
склад-крамниця) була куплена нею для
здійснення підприємницької діяльності
і за рахунок коштів отриманих за
результатами її підприємницької
діяльності. Сплата за придбаний об»єкт
здійснювалась в серпні та вересні 2005
року, після чого 08.09.2005 року їй було
видано свідоцтво про право власності
на вищевказане нерухоме майно.

У зв»язку з скрутним становищем в 2007
році та не можливістю повністю
розрахуватись з боргами, вона була
вимушена подарувати 7/170 частин
нежитлових будівель, площею 120.7 кв.м. на
першому поверсі будинку АДРЕСА_2,
ОСОБА_8, в рахунок свого боргу .

На даний час у її власності
знаходиться 6/170 частин нежитлових
будівель, площею 119,4 кв.м. на першому
поверсі будинку АДРЕСА_2 , вартість якої
складає 28 853, 17 грн.

Крім того, 02 червня 2011 року нею та
відповідачем ( як позичальниками) було
отримано кошти в сумі 96 000 (дев»яносто
шість тисяч) гривень 00 копійок з
терміном повернення 02 вересня 2011 р. від
громадянина ОСОБА_9, за договором
позики, Договір був посвідчений
приватним нотаріусом Нікопольського
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_10
зареєстрованим під № 1028.

У зв»язку із не виконанням
зобов»язань за вказаним договором
позикодавцем було ініційовано
вчинення виконавчого напису нотаріуса
на договорі позики.

20.01.2012 р. приватним нотаріусом
Нікопольського міського ноторіального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_10 було вчинено виконавчий напис,
зареєстрований в реєстрі за № 207, на
договорі позики від 02 червня 2011 р. за
реєстрованим № 1028, про стягнення з
ОСОБА_5 як солідарного позичальника

( боржника), суми в розмірі 183 740 (сто
вісімдесят три тисячі сімсот сорок)
гривень 00 копійок на користь
громадянина ОСОБА_9.

05 червня 2012 року нею було виконано
зобов»язання перед громадянином
ОСОБА_9 за договором позики від 02 червня
2011 року в повному обсязі, тобто
сплачена вся сума боргу в розмірі 183 740 (
сто вісімдесят три тисячі сімсот сорок)
гривень 00 копійок.

ОСОБА_5 просить визнати за нею право
особистої приватної власності на

6/170 частининежитлової будівлі,
нежитлового вбудованого приміщення
(літ А-2), площею 119,4 кв.м. яке
складається: з коридору 1-57=5,0 кв.м.,
кладовки 1-59=8,9 кв.м., складу 1-60=37,4 кв.м.,
прим 1-60=8,9 кв.м., складу 1-61=13.3 кв.м., шкафу
1-62=0,6 кв.м, коридору 1-63=2.5 кв.м, тамбуру
1-64=1,9 кв.м., складу 1-65=19,3, приміщення
1-65/=8,5 кв.м., шкафу 1-66=0,7 кв.м., складу 1-67=12,4
кв.м. розташованої на першому поверсі
будинку № 85 А по вул. Гагаріна у
м.Нікополі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5

борг за зворотньою вимогою у сумі 91 870
(дев»яносто одна тисяча вісімсот
сімдесят)

гривень 00 копійок та судові витрати
по справі.

ОСОБА_1 зустрічні позовні вимоги не
визнав і пояснив, що кошти у ОСОБА_9
були ними взяті для придбання
автомобіля Fiat Ducato. Який був
зареєстрований на нього та
використовувався ним і відповідачем
для комерційної діяльності, так як вони
проживали на той час однією сім"єю. У
зв"язку з неможливістю погасити борг, 05
червня 2012 року автомобіль був ними
проданий і борг ОСОБА_9 погашений
повністю.

Вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 і ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 09.07.1986 року.
Шлюб розірвано рішенням
Нікопольського міськрайонного суду
від 26 жовтня 2005 року яке набрало
законної сили 06.11.2005 року ( а.с.29).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Сторони визнали, що їх спільною
сумісною власністю був житловий
будинок АДРЕСА_1, який був придбаний по
договору купівлі-продажу від 06.12.2001
року і зареєстрований на ОСОБА_5
Будинок ними продано 21 травня 2012 року .

З копії договору купівлі-продажу
вказаного будинку і з нотаріально
завіреної заяви ОСОБА_1 якою він
дозволяє ОСОБА_5 продати вказаний
будинок видно, що вони оформлені в один
день-21.05.2012 року , одним і тим же
нотаріусом, що підтверджує пояснення
ОСОБА_5, що будинок ними проданий
спільно.( а.с.21-23).. ОСОБА_1 не надав
доказів, які б спростували твердження
ОСОБА_5, що ОСОБА_1 свою частку грошей
від проданого будинку отримав, тому
суд вважає, що в цій частині позовних
вимог позивачу слід відмовити.

Як видно з договору оренди , укладеного
9 вересня 2004 року між Нікопольським
комунальним підприємством „
Аварійно-технічна служба" і приватним
підприємцем ОСОБА_5 частину
приміщення на перщому поверсі будинку
АДРЕСА_2 площею 248 .кв.м. вона
орендувала під складське приміщення (
а.с.44-49).

ОСОБА_5 зареєстрована як фізична
особа-підприємець12.03.1997 року.

12 липня 2005 року ( а не в 2003 році як вказує
позивач) по договору купівлі-продажу
укладеного з комітетом по управлінню
комунальним майном Нікопольської
міської ради ОСОБА_5 придбала частину
нежитлового вбудованого приміщення
загальною площею 240,1 кв.м., що складає
13/170 частин нежитлової будівлі по
АДРЕСА_2, на підставі договору
купівлі-продажу їй видано свідоцтво
про право власності на вказане
приміщення 08.09.2005 року. ( а.с.31).

31 липня 2007 року ОСОБА_5 подарувала
ОСОБА_8120,7 кв.м. нежитлового вбудованого
приміщення що становить 7/ 170 частин
нежитлових будівель ( а.с.34).

ОСОБА_5 належить 6/170 частин вказаної
нежитлової будівлі, які
використовуються як оптовий магазин
фізичної особи підприємця ОСОБА_5 яка
веде торгово-купівельну діяльність. (
а.с. 41-42).

В своїй позовній заяві про розірвання
шлюбу ОСОБА_5 вказувала, що спільне
проживання з ОСОБА_1 ними припинено з
червня 2005 року і вона переїхала
проживати до своєї матері. Як видно з
рішення Нікопольського міськрайонного
суду від 26 жовтня 2005 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу ОСОБА_1 у судовому
засіданні позов визнав ( а.с.28-29). Таким
чином спірне приміщення ОСОБА_5
придбано12 липня 2005 року за час
окремого проживання у зв"язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин.

Частина 6 ст.57 Сімейного кодексу
України передбачає, що суд може визнати
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка майно, набуте нею, ним за час
їхнього окремого проживання у зв»язку
з фактичним припиненням шлюбних
відносин.

ОСОБА_1 не спростовані пояснення
ОСОБА_5, що спірне приміщення придбано
за кошти отримані нею від
підприємницької діяльності та не
надано доказів, що спірне приміщення
придбано за спільні сумісні кошти
подружжя.

Верховний Суд України по справі № 6-79
цс 13 в постанові від 2 жовтня 2013 року
вказав, що належність майна до спільної
сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але й
спільною участю подружжя коштами або
працею в набутті майна.

Щодо автомобіля ЗАЗ 110557 держномер
НОМЕР_1 придбаний ОСОБА_1 28.12.2006 року
(а.с.13) ОСОБА_1 вказує, що він є спільним
майном, оскільки придбаний після
розірвання шлюбу , але під час
проживання однією сум"єю з ОСОБА_5

Відповідно до ст.74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім"єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно набути ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

ОСОБА_5 не заперечує проти поділу
автомобіля. В цій частині позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимого ОСОБА_5 про
стягнення з ОСОБА_1 сплаченого нею
боргу за договором позики і його частки
у сумі 91870грн.

Як видно з нотаріально посвідченого
договору позики від 2 червня 2011 року (
а.с.36) ОСОБА_5 і ОСОБА_1 отримали від
ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 96000,00 грн.
строком на три місяці- до 02.09.2011 року. 20
січня 2012 року нотаріус вчинив
виконавчий напис про стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 з урахуванням
пені- 183740 грн.( а.с.37). ОСОБА_5 надала
заяву ОСОБА_9 від 05.06.2012 року про
виконання ОСОБА_5 зобов"язання по
договору від 02 червня 2011 року в повному
обсязі. Сума отриманих коштів не
вказана ( а.с.38).

ОСОБА_1, як видно з відповіді на запит
суду, наданої Центром надання послуг,
пов"язаних з використанням
автотранспортних засобів, 05.06.2012 року
знято з обліку в комісійний магазин
автомобіль Fiat Ducato який був
зареєстрований на ОСОБА_1, що
підтверджує його доводи, що борг ОСОБА_9
вони з ОСОБА_5 повернули, продавши
автомомбіль Fiat Ducato

( а.с.69). Тому суд вважає, що вимоги
ОСОБА_5 щодо стягнення з ОСОБА_1
сплаченого боргу не підлягають
задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню зі
сторін на користь одне одного
відповідност.88 ЦПК України
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

Зважаючи на наведене, керуючись ст.
10,11,60,88,212,214,215,218 ЦПК України, на
підставі

ст. ст. 57,60, 61,70,74 суд-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя
визнавши за ОСОБА_1 і ОСОБА_5 право
власності за кожним на ? частку
автомобіля ЗАЗ 110557 ,двигун № НОМЕР_4,
кузов № НОМЕР_5 держномер НОМЕР_1
зареєстрованим за ОСОБА_1.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право особистої
приватної власності на

6/170 частини нежитлових вбудованих
приміщень (літ А-2) будинку АДРЕСА_2 ,
площею 119,4 кв.м.. яка складається з
коридору 1-57=5,0 кв.м., кладовки 1-59=8,9 кв.м.,
складу 1-60=37,4 кв.м., прим 1-60 =8,9 кв.м.,
складу 1-61=13.3 кв.м., шкафу 1-62=0,6 кв.м,
коридору 1-63=2.5 кв.м, тамбуру 1-64=1,9 кв.м.,
складу 1-65=19,3, приміщення 1-65/=8,5 кв.м.,
шкафу 1-66=0,7 кв.м., складу 1-67=12,4 кв.м.
розташованої на першому поверсі .

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
судові витрати 288 грн.53 коп. З ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 243 грн.60 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошенння через Нікопольський
міськрайонний суд.

Суддя: В. А. Бабаніна