справа № 2/489/2348/14
Рішення

Іменем України

03 листопада 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про спростування недостовірної
інформації та стягнення моральної
шкоди

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Ленінського районного суду м.Миколаєва
з позовом в якому просив зобов'язати
відповідачів спростувати
недостовірну інформацію та стягнути з
них в солідарному порядку 2000,00 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

У обґрунтування вимог позивач вказав,
що з березня 2014 року ініціативною
групою на чолі з відповідачем ОСОБА_2
поширюється відносно нього
недостовірна інформація про те, що в
середині Садівничого товариства
«Путієць» існує обслуговуючий
кооператив, про який йому було відомо і
засновників якого умисно приховав від
правління і членів товариства.
Звинувачення зі сторони відповідачів
були висловлені публічно в грубій і
образливій формі. Неправомірні дії
відповідачів заподіяли моральну
шкоду, яка виразилася в моральних
стражданнях та переживаннях, порушенні
душевної рівноваги. Через ображення і
приниження в присутності членів
садівничого товариства позивач
вимушений був виправдовуватися перед
ними, а згодом подати заяву про
звільнення з посади голови правління.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив
задовольнити.

Відповідачі проти задоволення позову
заперечували з посиланням на
приховування позивачем інформації
щодо статусу і діяльності товариства.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи і
оцінивши зібрані ній докази вважає
позов таким, що не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 11
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України) суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статтею 34 Конституції
України, кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.
Це право кореспондує обов'язку не
поширювати про особу недостовірну
інформацію та таку, що ганьбить її
гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 270 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) встановлено, що
відповідно до Конституції України
фізична особа, зокрема, має право на
повагу до гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації (частина
перша статті 277 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
України негативна інформація, поширена
про особу, вважається недостовірною,
якщо особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності).

При цьому, позивач повинен довести факт
поширення інформації відповідачем, а
також те, що внаслідок цього було
порушено його особисті немайнові
права.

За положеннями частини першої статті 30
Закону України «Про інформацію» ніхто
не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення
оціночних суджень.

Частиною 2 статті 30 наведеного Закону
передбачено, що оціночними судженнями,
за винятком наклепу, є висловлювання,
які не містять фактичних даних,
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки принижують її гідність, честь
чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

У пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
роз'яснено, що вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням. Не
є предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції про захист прав людини і
основних свобод.

У пункті 15 зазначеної Постанови
Пленуму Верховного Суду України також
вказав на те, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Перелік особистих немайнових благ, які
підлягають захисту в судовому порядку,
наведено в статті 201 ЦК України, до яких,
зокрема, віднесено честь, гідність і
ділову репутацію.

Із змісту позову та пояснень позивача
ОСОБА_1, який до 22.06.2014 обіймав посаду
голови правління Садівничого
товариства «Путієць», встановлено, що
підставою його звернення до суду стало
поширення відповідачами ОСОБА_2 і
ОСОБА_4 на загальних зборах та
правлінні відносно нього у грубій
формі недостовірної інформації про
існування в середині товариства
обслуговуючого кооперативу «Путієць»,
від діяльності якого він має майновий
інтерес.

На підтвердження своїх доводів
позивач посилався на відомості
викладені в заяві нинішнього голови
правління Садівничого товариства
«Путієць» ОСОБА_2 від 13.07.2014, та
письмових зверненнях від 30.03.2014 та
після цієї дати, адресованих правлінню
товариства, головою якого на той час
був позивач, деякими його членами, в
т.ч. відповідачами. Які, як вважає
позивач, спростовуються відомості
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій (далі -
ЄДРПОУ), відповідно до яких
організаційно-правова форма
товариства «садівниче товариство», а
не «обслуговуючий кооператив».

Заперечуючи проти позову відповідачі
вказували, що позивач, перебуваючи на
посаді голови правління, приховував
від них та інших членів товариства
інформацію щодо статусу Садівничого
товариства «Путієць», не вніс зміни до
статутних документів щодо його
засновників, які раніше в 2006 році були
незаконно внесені до ЄДРПОУ колишнім
головою товариства ОСОБА_5, а також
зміни до організаційно-правової форми
товариства шляхом зміни її на
«громадську організацію»,
безпідставно нараховував собі
заробітну плату, підписував окремі
документи із зазначенням посади
«директор», а не «голова правління», та
сплачував податок на прибуток, не
зважаючи на неприбутковість
товариства.

У підтвердження своїх доводів
відповідачі надали до суду
Повідомлення про взяття на облік
страхувальника, виданого Ленінською
районною виконавчою дирекцією Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності 18.06.2010, в якому
товариство вказано як Обслуговуючий
кооператив Садівниче товариство
«Путієць».

У письмових запереченнях, до якого
додано витяг з ЄДРПОУ, та судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2 вказав
на незрозумілість позиції позивача
щодо поширення відносно останнього
інформації про створення в середині
товариства окремої юридичної особи.

Із витягів з ЄДРПОУ та листа Головного
управління статистики у Миколаївській
області від 29.11.2013 № 364/04.3-11,
адресованого на ім'я ОСОБА_2,
встановлено, що з 20.02.1995 Садівниче
товариство «Путієць», згідно діючого
на той час Класифікатора
організаційно-правових форм
господарювання, було зареєстровано з
організаційно-правовою формою
господарювання «садівниче
товариство», через зміну
Класифікатора з 01.07.2004 як
«обслуговуючий кооператив», а з 12.01.2010
знову «садівниче товариство».

Позивач пояснив, що нарахування і
виплата йому заробітної плати
проведена відповідно до статуту
товариства. Підписання окремих
документів в статусі «директора»
зумовлено лише формою таких
документів, а прибутковість товариства
вільними коштами, які були розміщені
на депозитному рахунку. Також зазначив,
що при перебуванні на посаді голови
правління надав повну і достовірну
інформацію відповідачам щодо статусу і
засновників товариства.

Вказані обставини підтвердила свідок
ОСОБА_6, яка працювала бухгалтером в
садівничому товаристві.

Оцінюючи наявні в справі докази, в т.ч.
показання свідка відповідачів ОСОБА_7,
які зводилися до оцінки дій позивача,
суд приходить до висновку, що
висловлювання відповідачів є
оціночними судженнями. Фактично своїми
діями, які основувалися на наявних у
справі письмових доказах, ними надано
оцінку (у даному випадку, критичну)
діяльності позивача на посаді голови
правління, що, з огляду на наведені
вище норми матеріального права, не може
бути предметом судового розгляду.

Посилання позивача і свідка ОСОБА_8 на
звинувачення відповідачів, які
висловлено в грубій формі, суд вважає
безпідставними, оскільки вони не
підтверджені належними і допустимий
доказами. Крім того, в позові не
вказано у якій саме формі були
висловлені образи в адресу позивача,
коли конкретно і при яких умовах, а
також відсутнє посиланням на докази.

Посилання позивача на лист голови
правління ОСОБА_2 від 13.07.2014 також є
безпідставним, так як наведена в ньому
оцінка бездіяльності позивача
ґрунтується на повідомленні
Реєстраційної палати від 03.11.2009, тобто
до зміни організаційно-правової форми
господарювання товариства з
«обслуговуючого кооперативу» на
«садівниче товариство», яка відбулася
12.01.2010.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову в цілому.

Інші доводи сторін не спростовують
висновку суду, а тому необхідності в
наданні ним оцінки суд не вбачає.

При зверненні до суду позивач сплатив
судовий збір в сумі 243,60 грн. (квитанція
№ 2257.101.1 від 02.07.2014.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1
частини другої статті 4 Закону України
«Про судовий збір» сплаті підлягає 487,20
грн. (заявлено дві вимоги немайнового
характеру та вимогу про відшкодування
моральної шкоди до 5 розмірів
мінімальної заробітної плати, які
кожна підлягають оплаті судовим збором
за ставкою 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати).

Так як спір вирішено по суті і в позові
відмовлено на підставі статті 88 ЦПК
України з позивача на користь держави
підлягає стягненню 243,60 грн.
недоплаченого судового збору.

Керуючись статтями 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про
спростування недостовірної інформації
та стягнення моральної шкоди -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті
сорок три гривні 60 коп.).

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 06.11.2014.