Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

при секретарі - Сірош О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

31 липня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом, в якому
просить суд стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на її користь аліменти на
утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі ?
частини усіх доходів ОСОБА_2 щомісяця
до досягнення дитиною повноліття, але
не менше, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що з
08.10.2007 року по 01.09.2013 року позивач та
відповідач проживали разом у
громадянському шлюбі. Від даного
громадянського шлюбу сторони мають
двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які проживають з
позивачем та перебувають на її
утриманні. Сторони вже рік разом не
проживають, будь-які стосунки між ними
припинені. Відповідач тривалий час
добровільному порядку не виконує своїх
обов'язків по утриманню та вихованню
дітей, не піклується про їх здоров'я, їх
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Матеріальний стан позивача
не дає можливості в повному обсязі
забезпечувати повноцінний та
всебічний розвиток дітей та усі їх
потреби. Відповідач не має на утриманні
інших дітей та непрацездатних батьків.
Аліменти в розмірі по 1/ 4 частині на
кожну дитину є найбільш прийнятними
для утримання дітей в даному віці.
Обставини, які б унеможливлювали
виконання відповідачем своїх
батьківських обов'язків відсутні,
місце офіційного працевлаштування
відповідача позивачу не відомо.

Позивач та її представник в судове
засідання не з'явилися, представник
позивача подав до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав суду письмові
заперечення на позов, в яких зазначив,
що починаючи з народження дітей і до
теперішнього часу не припиняв
утримувати та матеріально
забезпечувати їх, постійно приймає
участь у їх вихованні, догляді за ними,
намагається надати їм повноцінне
батьківське піклування та турботу,
щодня прикладає зусилля у вирішенні їх
повсякденних питань та проблем, не
зважаючи на те, що з липня 2014 року
спільно з ними не проживає та позивач
перешкоджає зустрічам з дітьми.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України,
фіксування судового процесу
звукозаписувальними технічними
засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вивчивши наявні докази в їх сукупності,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
сторони мають двох дітей - доньку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвами про народження (а.с. 7, 8).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції
України та ст. 180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного
кодексу України, способи виконання
батьками обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій або натуральній
формі. За рішенням суду кошти на
утримання дитини присуджуються у
частці від доходу її матері, батька або
у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу
України, частка заробітку (доходу)
матері, батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і
більше дітей, суд визначає єдину частку
від заробітку (доходу) матері, батька на
їх утримання, яка буде стягуватися до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття.

Згідно довідки про взяття на облік
платника податків від 30.11.2012 р. № 4475
відповідач ОСОБА_2 є керівником ТОВ
«Компанія «Альфа Люкс» (а.с. 38).

Позивач ОСОБА_1 офіційно не
працевлаштована, що підтверджується
копією трудової книжки НОМЕР_2 (а.с. 9-16).

Статтею 8 Закону України «Про охорону
дитинства» визначено, що кожна дитина
має право на рівень життя достатній для
її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного та
соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг прав і не звільняє від
обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України,
регулювання сімейних відносин має
здійснюватись з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист
прав дитини», суд повинен докласти всіх
можливих зусиль для того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки
несуть основну відповідальність за
виховання та розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини.

Згідно довідки ЖРЕО-409 № 913 від 30.07.2014р.
сторони по справі, а також їх доньки
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за
однією адресою (а.с. 19). Разом з тим
відповідачем не заперечується той
факт, що з початку липня 2014 року,
позивач разом з дітьми проживають
окремо від відповідача.

Відповідно до довідки, виданої В.о.
завідувача Дошкільного навчального
закладу №672 22.07.2014р. №9, діти ОСОБА_1
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відвідують вказаний
навчальний заклад. Під час перебування
дітей в дошкільному закладі позивач
виконувала умови закладу та приймала
активну участь у всіх дошкільних
заходах (а.с.17).

Згідно довідки виданої завідувачем ДНЗ
№672 22.08.2014р. за № 13, батько здійснював
належний догляд та виховання свої
дітей (а.с. 39). Разом з тим, з даної
довідки не вбачається, що ОСОБА_2 надає
матеріальну допомогу на утримання
доньок, які разом з ним не проживають.
Крім того, відповідачем суду не надано
жодного доказу на підтвердження
викладених ним заперечень стосовно
того, що він не припиняв надавати кошти
чи інші види допомоги для утримання
дітей, як і доказів того, що позивач
перешкоджала йому в цьому.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України,
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, між 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Пленум Верховного Суду України
Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» в підпункті 4
пункту 17 зазначив, що розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж
до максимального розміру аліментів,
які стягуються з боржника, то
відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України
від 21 квітня 1999 року «Про виконавче
провадження» він не повинен
перевищувати 50 відсотків заробітної
плати цієї особи.

За таких обставин, з урахуванням
положень ст. 182 СК України, суд
враховуючи як матеріальне становище
позивача, яка офіційно не працює,
проживає з дітьми та утримує їх, а також
має ще одну доньку - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка також проживає з
позивачем (а.с. 18), так і матеріальне
становище відповідача, який офіційно
працевлаштований, проте матеріальної
допомоги на утримання доньок в повній
мірі не надає, непрацездатних осіб на
утриманні не має, стягнень за
виконавчими документами з відповідача
не проводиться, вважає, що розмір
аліментів який буде стягуватись на
утримання двох малолітніх дітей
повинен бути встановлений у розмірі 1/ 3
частини від заробітку (доходу)
відповідача, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно, до
досягнення дітьми повноліття. При
визначенні розміру аліментів, суд
виходить із засад розумності та
справедливості, обов'язок обох батьків
утримувати дітей, враховує можливість
відповідача надавати допомогу в
зазначеному розмірі для належного
утримання та розвитку дітей сторін.
Таким чином, позов підлягає частковому
задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів у
межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з
відповідача в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір у розмірі 243
гривні 60 копійок, від сплати якого при
зверненні до суду була звільнена
позивач.

На підставі викладеного, ст.ст. 7, 141,
180-183, 191 Сімейного кодексу України,
Закону України «Про охорону
дитинства», керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 179,
197, 208, 209, 212-215, 218, 294, 367 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, який
працює керівником в Товаристві з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Альфа Люкс», зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_1, на утримання доньок
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/ 3
частини з усіх видів його заробітку
(доходу) щомісячно, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, починаючи з 31
липня 2014 року і до досягнення дітьми
повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню в
частині стягнення аліментів у межах
суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі через Дніпровський районний суд
м. Києва апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: