Справа № 536/1896/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року.
Кременчуцький районний суд
Полтавської області

в складі : головуючого - судді
Кузнецова А.В.

при секретарі Гусач
С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кременчуці справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд
з позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення 17371 грн. 27 коп. боргу за
договором позики та 243 грн. 60 коп.
судового збору і 700 грн. витрат на
адвоката, мотивуючі, що 15 січня 2012 року
з відповідачкою уклала договір позики,
по якому позичила ОСОБА_2 10000 грн. з
зобов'язанням повернути до 30.06.3013 року
15000 грн.

Однак відповідачка добровільно свої
зобов'язання не виконала, тому просить
суд стягнути обумовлену договором
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми та судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та
її представник підтримали позовні
вимоги в повному обсязі, пояснивши, що
ОСОБА_1 знаходилась з ОСОБА_2 в дружніх
стосунках, остання звернулась до неї з
проханням надати позику в зв'язку з
тяжким матеріальним станом, в січні 2012
року, точної дати вказати не може, вона
позичила відповідачці гроші та
отримала розписку на «афішному
аркуші», а через деякий час порадившись
з фахівцем запропонувала ОСОБА_2
оформити договір позики на бланку, який
надала, щоб відзвітувати перед сином у
Росії. Відповідача заповнила бланк
договору, а розписку знищила. Гроші
повертати відмовляється, тому вона
звернулась до суду.

Відповідачка ОСОБА_2 та його
представник позов не визнали і
пояснили, що ніяких грошей особисто для
себе у ОСОБА_1 не отримувала. Дійсно
зверталась до позивачки з проханням
позичити гроші в зв'язку з тяжким
матеріальним станом - хворобою
чоловіка, але ОСОБА_1 запропонувала
заповнити бланк договору позики, щоб
показати його сину в Росії. Вона
заповнила бланк, грошей не брала, а в
подальшому чоловік взяв кредит і до
позивачки за позикою більше не
зверталась.

Суд, вислухавши сторони та
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позивачкою ОСОБА_1 на підтвердження
факту укладення договору надано суду
договір позики від 15 січня 20012 року,
інших доказів не надано.

Відповідно до Правової позиції
(постанова Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 18
вересня 2013 року № 6-63цс13) досліджуючи
боргові розписки чи договори позики,
суди повинні виявляти справжню правову
природу укладеного договору, незалежно
від найменування документа, і залежно
від установлених результатів робити
відповідні правові висновки.

При цьому суд враховує, що пунктом 5
договору позики від 15 січня 20012 року
зазначено, що «даний договір
вважається укладеним з моменту
фізичної передачі Позикодавцем
Позичальникові обумовленої суми»,
тобто передбачає обов'язкову умову
укладення договору підтвердження
факту фізичної передачі грошових
коштів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставина, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, позивачка не надала
переконливих доказів, що мало місце
фізична передача позикодавцем
визначеної грошової суми позичальнику,
при цьому суд враховує, що текст
договору запропонований самою ОСОБА_1,
після консультації з фахівцем,
наявність та знищення розписки
заперечується відповідачкою та ні чим
не підтверджено, надані банківські
квитанції датовані 16 січня 2012 року,
тобто після дати договору - 15 січня 2012
року, тоді як зі свідчень позивачки
гроші вона надавала за декілька
місяців до вказаної в договорі дати.

При таких обставинах суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 не доведені та
не підлягають захисту.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги. У разі якщо рішення
було постановлено без участі особи, яка
його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
А. В. Кузнецов