УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відібрання дитини та
визначення її місця проживання, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 18 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про відібрання
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
визначення її місця проживання.

Позовні вимоги мотивовано тим, 30
березня 2012 року та 10 вересня 2012 року
надав дозволи на перетин їх спільною
дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, кордону з
Республікою Молдова у супроводі її
матері ОСОБА_4 В кінці вересня 2012 року
дізнався, що ОСОБА_4 не збирається
повертатись до України, дитину
залишила з собою. Відповідач проживає в
Молдові, не працює, власного житла не
має. Умови проживання їх спільної дочки
значно гірші умов у яких вона проживала
в Україні. Вказував, що дочка
забезпечена лише необхідним,
позбавлена можливості пройти медичне
обстеження у кваліфікованих медичних
спеціалістів, будучи громадянкою
України, проживає в іншій державі без
реєстрації місця проживання. Зазначав,
що відповідач без його згоди змінила
місце проживання малолітньої дитини,у
зв'язку з чим вважає, що доньку слід
відібрати у відповідача без
позбавлення її батьківських прав та
визначити її місце проживання за
місцем реєстрації: АДРЕСА_1.

Рішенням Сарненського районного суду
Рівненської області від 27 березня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено.
Відібрано малолітню дитину ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, від її матері ОСОБА_4, яка
проживає в с. Варваровка Флорештського
району Республіки Молдова і повернуто
дитину за попереднім місцем проживання
в АДРЕСА_1, визначивши її місце
проживання з батьком ОСОБА_3.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 18 серпня 2014
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати оскаржуване рішення
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що сторони в
добровільному порядку визначили
місцепроживання малолітньої дитини за
адресою: АДРЕСА_1, проте відповідач
самовільно та всупереч інтересам
дитини, змінила її місцепроживання, у
зв'язку з чим дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд зазначив про
відсутність правових підстав для
визначення місця проживання та
відібрання дитини в порядку ст.ст. 161, 162
СК України, оскільки протиправність
поведінки ОСОБА_4 не встановлено. Крім
того, зазначив, що рішення про
визначення місця проживання
малолітньої дитини з батьком не
ухвалювалось.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

За змістом частини першої статті 160 СК
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України в п. 24
постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»
роз'яснив, що, вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається, суд
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Якщо один з батьків самочинно, без
згоди другого з батьків, змінить її
місце проживання, у тому числі способом
її викрадення, суд за позовом
заінтересованої особи має право
негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її тому,
з ким вона проживала (ст. 162 СК
України).

Під час розгляду судом спорів щодо
місця проживання дитини відповідно до
чч. 4, 5 ст. 19 СК України обов'язковою є
участь органу опіки і піклування, який
також подає до суду письмовий висновок
щодо розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з 07 червня 2003 року по 13 липня 2012 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

30 березня 2012 року та 10 вересня 2012 року
ОСОБА_3 надав дозволи на перетин
малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
кордону з Республікою Молдова у
супроводі її матері ОСОБА_4 строком до 31
грудня 2013 року.

Судами встановлено, що малолітня
дитина ОСОБА_5 на даний час проживає
разом з матір'ю ОСОБА_4 с. Варваровка
Флорештського району Республіки
Молдова, де створила нову сім'ю.

З 01 січня 2014 року термін дії дозволу на
перебування дитини за кордоном минув,
однак до України вона повернута не
була.

Оцінюючи зібрані у справі докази
апеляційний суд не врахував, що
неповернення дитини в Україну є
протиправною поведінкою відповідачки
щодо самовільного вивезення дитини з
місця її постійного проживання за
кордон, а висновки апеляційного суду
щодо відсутності рішення про
визначення місця проживання
малолітньої дитини з батьком є не
обґрунтованими, оскільки дитина
проживала з батьком в силу закону, за
місцем своєї реєстрації.

В той же час, розглядаючи справу, суд
першої інстанції не звернув увагу на
необхідність отримання висновку
органу опіки та піклування у
відповідності до вимог ст. 19 СК України,
що є обов'язковим при розгляді справ
цієї категорії.

Таким чином, при розгляді позовних
вимог не повно з'ясовані обставини
справи і не надано їм належної оцінки, а
з'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору, за таких обставин рішення судів
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від 27 березня 2014
року та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 18 серпня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К.
Гримич

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська