Справа
Провадження № 6/461/85/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2014 року
Галицький районний суд м.Львова

у складі:
головуючого-судді Государського А.В.,

при
секретарі Скаб В.О.,

з участю:
представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові скаргу
ОСОБА_3 на постанову старшого
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ОСОБА_2 від 19.07.2013 року про
звільнення майна боржника з-під арешту,

в с т а н о в и в :

скаржник звернулася в суд зі
скаргою на постанову старшого
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ОСОБА_2 від 19.07.2013 року про
звільнення майна боржника з-під арешту.
В обґрунтування заявленої скарги
покликається на те, що в провадженні
відділу державної виконавчої служби
ЛМУЮ перебуває на виконанні виконавчий
лист №2-2192/11, виданий 25.10.2011 року
Галицьким районним судом м.Львова, за
яким вона була стягувачем. Стверджує,
що звільнення майна боржника з-під
арешту на тій підставі, що воно
знаходиться у заставі банку не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки у ст.60 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено вичерпний перелік підстав
для його зняття. Просить суд скасувати
постанову державного виконавця про
звільнення майна з-під арешту.

Представник скаржника в
судовому засіданні надав пояснення,
аналогічні викладеним у скарзі.
Просить суд скасувати постанову
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ від 19.07.2013 року про звільнення
майна боржника з – під арешту.

Державний виконавець
Галицького ВДВС ЛМУЮ – ОСОБА_2І.у
судовому засіданні заперечив проти
задоволення скарги, оскільки вважає, що
постанова про звільнення майна
боржника з-під арешту винесена з
дотриманням вимог чинного
законодавства. Додатково пояснив про
те, що при знятті арешту з майна
боржника, державний виконавець
керувався ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження». У ПАТ
«Приват-банк» право застави виникло до
винесення рішення суду на яке
посилається представник скаржника, а
саме 05.06.2007 року, тому звільнення майна
боржника з-під арешту відбулося
правомірно. Просить суд відмовити
скаржнику у задоволенні скарги,
оскільки така є безпідставною.

Заслухавши пояснення
представника скаржника та державного
виконавця, дослідивши матеріали
скарги, суд приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що
рішенням Галицького районного суду
м.Львова від 25.10.2011 року у справі №2-2192/11
вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 2000 євро за договором позики, 360
євро відсотків, 240 грн. витрат судового
збору та 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

Згідно зі ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Постановою державного виконавця
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції ОСОБА_2 від
19.07.2013 року звільнено майно боржника
з-під арешту на підставі ст.54 Закону
України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч.1 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 60 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
вичерпний перелік підстав для знаття
арешту з майна боржника, зокрема за
постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту, а
також у разі наявності письмового
висновку експерта, суб’єкта оціночної
діяльності – суб’єкта господарювання
щодо неможливості чи недоцільності
реалізації арештованого майна
боржника. У всіх інших випадках
незавершеного виконавчого провадження
арешт майна чи коштів може бути знятий
за рішенням суду.

За ч.3 ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження» для
задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про

стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателя.

Таким чином, оскільки оскаржувана
постанова про звільнення майна
боржника з-під арешту винесена
передчасно, за відсутності фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом, чим
порушено права стягувача та вимоги
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
Галицького відділу державної
виконавчої служби ЛМУЮ ОСОБА_2, суд
приходить до висновку, що скаргу слід
задовольнити.

Керуючись ст.ст. 383, 387 ЦПК України,
Законом України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року у редакції
від 08.03.2011 року з наступними змінами,
суд,

у х в а л и в :

скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
ОСОБА_2 при виконанні виконавчого
провадження №38347824.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
ОСОБА_2 від 19.07.2013 року про звільнення
майна боржника з-під арешту.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно.

Головуючий

А.В. Государський