У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014

м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області Семерак І.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді подання
головного державного виконавця
міського відділу державної виконавчої
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
громадянина України ОСОБА_1, –

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду з
поданням звернувся головний державний
виконавець МВ ДВС Ужгородського МРУЮ
про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду громадянина
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон
без вилучення паспорту громадянина
України.

В обґрунтування вимог у поданні
зазначається, що на виконанні в МВ ДВС
Ужгородського МУЮ знаходиться
виконавче провадження по примусовому
виконанню виконавчого листа №2-1205 від
28.10.2002 року виданого Ужгородським
районним судом про стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 аліментів на
утримання сина: ОСОБА_3, в розмірі 1/4
частина всіх видів заробітку,
щомісячно, починаючи з 19.02.2003 року і до
досягнення ним повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд
негайно розглядає подання, зазначене в
частині першій цієї статті, без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

У судове засідання державний
виконавець не з'явився, проте просив
суд розглянути справу без участі
державного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали подання,
дійшов до наступного висновку, що
подання не обґрунтоване,
держвиконавець до суду не з`явився, за
таких обставин суд вирішує справу на
підставі матеріалів подання.

Згідно матеріалів подання,
встановлено, що на виконанні МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ знаходиться
виконавче провадження ЄДРВП №4193488 по
примусовому виконанню виконавчого
листа №2-1205 від 28.10.2002 року виданого
Ужгородським районним судом про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання сина: ОСОБА_3, в
розмірі 1/4 частина всіх видів
заробітку, щомісячно, починаючи з 19.02.2003
року і до досягнення ним повноліття.

Так, згідно зі ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Як передбачено п.2 ст. 6 цього Закону,
підставою для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон є наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження", визначено, що
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням. Тобто,
зазначене звернення здійснюється в
межах повноважень державного
виконавця як посадової особи органу
державної влади.

Таким чином, при зверненні до суду з
вказаним поданням органи державної
виконавчої служби повинні послатися на
обставини та підтвердити їх
відповідними доказами про те, що
боржник має паспорт для виїзду за
кордон, ухиляється від виконання
зобов'язань та його дії свідчать про
намір виїхати за кордон.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1, хоча і частково, однак виконує
рішення суду та сплачує аліменти, що
стверджується наявною в матеріалах
подання заяви стягувача – ОСОБА_2 від
16.07.2014 року, згідно якої нею отримано
частково кошти в розмірі 10000 грн. в
рахунок погашення заборгованості по
сплаті аліментів.

Таким чином, оцінюючи представлені
суду докази у їх сукупності, суд не
вбачає об'єктивних доказів того, що
боржник ухиляється від сплати
заборгованості, що виникла за
виконавчим листом №2-1205 виданого 28.10.2002
року Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області, тому на даний
час не існує підстав для встановлення
тимчасового обмеження боржника у праві
її виїзду за кордон.

За таких обставин суд вважає, що в
задоволенні даного подання слід
відмовити.

На підставі наведеного, керуючись
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в’їзду в Україну громадян
України», 11 Закону України "Про
виконавче провадження", ст. 377-1 ЦПК
України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Головного
державного виконавця МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ про тимчасове
обмеження у праві виїзду громадянина
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон
– відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція
протягом п’яти днів з дня її
проголошення.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги, передбачених ст. 294
ЦПК.

Суддя Ужгородського

міськрайонного
суду

ОСОБА_4