Справа № 456/174/14-ц
Провадження № 2/456/569/2014
РІШЕННЯ

іменем України

27 жовтня 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді Янко Б.
Я.

при секретарі Стасів
О.Я.

за участю адвоката позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

адвоката відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4.

представника відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, секретаря Йосиповицької
сільської ради Стрийського району
ОСОБА_4 про визнання заповіту
нікчемним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_6 звернулася в суд з
позовною заявою в якій просить визнати
заповіт, вчинений на користь ОСОБА_2 та
посвідчений секретарем Йосиповицької
сільської ради 07.08.2012 року за №68 -
нікчемним.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачка покладається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її рідний брат
ОСОБА_7 Після його смерті відкрилася
спадщина і оскільки спадкоємці першої
черги відсутні, вона, як рідна сестра
спадкодавця, є спадкоємцем другої
черги за законом у зв'язку з чим
звернулась в нотаріальну контору із
заявою про прийняття спадщини. Однак
21.12.2012 року Стрийською державною
нотаріальною конторою їй була надана
відповідь про те, що єдиним спадкоємцем
за заповітом, посвідченим
Йосиповицькою сільською радою 07.08.2012
року за № 68 після смерті ОСОБА_7 є
ОСОБА_2.

Ознайомившись з вказаним заповітом,
вважає, що такий заповіт є нікчемним,
оскільки складений з порушенням вимог
щодо його форми та посвідчення, так
зокрема текст заповіту був складений
за ініціативою матері спадкоємця
секретарем сільської ради у приміщенні
сільської ради за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів
(комп'ютера) без прохання на те
заповідача. Крім того, даний заповіт не
був прочитаний вголос особисто
заповідачем ОСОБА_7, йому не було
роз'яснено правові наслідки укладення
такого заповіту, та було порушено
таємницю заповіту, оскільки у кімнаті
під час його підписання знаходились
посторонні особи, зокрема спадкоємець
ОСОБА_2, його мати ОСОБА_8, рідна сестра
заповідача ОСОБА_9 та його дружина
ОСОБА_10. Також у тексті заповіту
містяться недостовірні дані про час та
місце його посвідчення, а саме вказано,
що заповіт підписано у приміщені
сільської ради, хоча насправді такий
був підписаний заповідачем у його
житловому будинку за адресою АДРЕСА_1.
Державне мито було сплачено матір'ю
спадкоємця, а за адресою проживання
заповідача ОСОБА_7 секретар приїжджала
тільки один раз із вже готовим
заповітом та не зважаючи на такі
фізичні вади спадкодавця, як порушення
слуху - двобічний хронічний
кохлеоневрит та двобічний адгезивний
отит, порушення функції суглобів,
внаслідок чого ОСОБА_7 не міг
пересуватися, рак правої легені,
посвідчення заповіту відбулось без
присутності свідків.

На підставі вищенаведеного, вважає, що
за таких обставин неправомірні дії
секретаря сільської ради при
посвідченні заповіту, не можуть
об'єктивно відображати внутрішню волю
спадкодавця та досягти бажаного
юридичного результату, у зв'язку з чим
вона і звернулась у суд з даною
позовною заявою.

Позивач ОСОБА_6 в судове засідання не
з'явилася, хоча була належним чином
повідомлена про час та день слухання
справи, про причини неявки суд не
повідомила, заяви про можливість
розгляду справи у її відсутності не
подавала.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав, викладених у
позовній заяві, та просить позов
задоволити у повному обсязі, оскільки
оспорюваний заповіт, було складено з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, зокрема у ньому не
відображено, що такий написаний зі
слів заповідача, не відображено, що
заповіт до підписання уголос
прочитаний заповідачем і власноручно
підписаний ним, не зроблено відмітку,
що заповіт посвідчувався за межами
сільської ради та не названо причини
цього.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та
заперечував проти їх задоволення.
Додатково пояснив, що спадкодавець
ОСОБА_7 є його вуйком, в якого він жив та
доглядав за ним та його дружиною
ОСОБА_10 протягом 2012-2013 років. Йому було
відомо про намір ОСОБА_7 заповісти своє
майно тому хто буде за ним доглядати.
07.08.2012 року близько 15 год до будинку
ОСОБА_7 прийшла секретар сільської
ради, так як ОСОБА_7 мав намір скласти
заповіт. Секретар деякий час
розмовляла з ОСОБА_7 та пішла, після
чого повернулась в 17 год. з документами
та зачитала ОСОБА_7 заповіт. Після цього
цей заповіт був прочитаний особисто
ОСОБА_7 та підписаний ним. У кімнаті
під час підписання заповіту були також
присутні він, його мати ОСОБА_8, сестра
заповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_10. На
прохання секретаря вийти всім з
кімнати вуйко ОСОБА_7 заперечив та
виявив бажання щоб усі вони були
присутні та чули про що йде мова.

Адвокат відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у
судовому засіданні просив суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог, оскільки ОСОБА_2 протягом
тривалого періоду часу здійснював
догляд за ОСОБА_7 та його дружиною,
допомагав їм по господарству та
проживав у них, у зв'язку з чим
волевиявлення заповідача ОСОБА_7 було
вільним. Незначні технічні помилки, які
були допущенні секретарем під час
посвідчення заповіту ОСОБА_7 не можуть
бути підставою для зміни волі
заповідача, у зв'язку з чим позовні
вимоги є безпідставними та такими, що
не підлягають до задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов не визнала та просила відмовити у
його задоволенні. Пояснила, що вона
працює секретарем Йосиповицької
сільської ради Стрийського району та
на неї покладені обов'язки
посвідчувати заповіти, тому 07.08.2012 року
вона посвідчувала заповіт зроблений
ОСОБА_7, який проживав за адресою
АДРЕСА_1. Пояснила, що приходила до
будинку заповідача двічі перший раз
близько 15 год. для встановлення його
волі та другий раз о 17 год. з готовим
текстом заповіту набраним нею на
прохання заповідача на компютері у
сільській раді. Прочитавши заповіт
вголос, вона дала його прочитати ОСОБА_7
Після прочитання заповіту заповідачем,
йому було роз'яснено зміст відповідних
статей ЦК України, а також запитано чи
все йому зрозуміло. Давши ствердну
відповідь ОСОБА_7 власноручно підписав
заповіт.

Додатково пояснила, що при встановлені
волі заповідача, а також під час
підписання заповіту ОСОБА_7 перебував
при здоровому розумі та ясній пам'яті,
усвідомлював значення своїх дій, діяв
вільно, за відсутності будь-якого
насильства та примусу. На її вимогу до
присутніх у кімнаті ОСОБА_8, ОСОБА_2,
ОСОБА_11 та дружини заповідача ОСОБА_10
вийти, заповідач ОСОБА_7 категорично
заперечив та виявив бажання що всі вони
були присутні у кімнаті.

Також у судовому засіданні ОСОБА_4
зазначила, що дійсно нею була допущена
помилка у змісті заповіту, де зазначено
що такий підписаний ОСОБА_7 та
посвідчений нею у приміщені сільської
ради, хоча насправді такий був
підписаний за місцем проживання ОСОБА_7
у АДРЕСА_1, що стверджується записом у
реєстрі для вчинення нотаріальних дій.
Однак вважає, що така формальна помилка
не може бути підставою для позбавлення
права на спадщину спадкоємця за
заповітом та зміни волі заповідача
ОСОБА_7, у зв'язку з чим вважає, що у
задоволені позову слід відмовити.

Представник відповідача секретаря
Йосиповицької сільської ради - Хромець
О.І. у судовому засіданні заперечувала
проти задоволення позовних вимог.
Вважає, що посилання представника
позивача на той факт, що ОСОБА_7 хворів
та був особою похилого у зв'язку з чим
його волевиявлення не було вільним є
безпідставними так як не підтверджені
жодними доказами, зокрема висновком
відповідної експертизи. Крім того той
факт, що при посвідченні заповіту
секретарем була допущена помилка, а
саме у заповіті не вказано місце його
посвідчення за межами сільської ради
не є істотною підставою для визнання
заповіту нікчемним, оскільки
волевиявлення заповідача було вільним,
а тому така помилка не може вплинути на
права спадкоємця за заповітом. Також
вважає, що під час складання заповіту
не було порушено таємниці заповіту,
оскільки перебування посторонніх осіб,
а саме ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_11 під час
підписання заповіту було волею самого
заповідача ОСОБА_7.

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
вирішення справи, заслухавши думку
осіб які беруть участь у справі суд
прийшов до висновку, що позов не
підлягає задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Так у судовому засіданні встановлено,
що згідно копії свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 від 21.11.2012 року,
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7, який за життя
склав заповіт від 07.08.2012 року, згідно
якого на випадок своєї смерті зробив
розпорядження про те, що все своє майно,
з чого б воно не складалось і де б воно
не було, і взагалі все те що буде
належати на день його смерті і на що він
за законом матиме право заповів ОСОБА_2.

Даний заповіт було посвідчено
секретарем Йосиповицької сільської
ради Стрийського району ОСОБА_4, та
зареєстровано у реєстрі № 68, оскільки
така згідно рішення виконавчого
комітету Йосиповицької сільської ради
від 29.07.2011 року № 33 була наділена
відповідними повноваженнями по
вчиненню нотаріальних дій.

Як вбачається із копії вищезазначеного
заповіту такий був підписаний
заповідачем ОСОБА_7 власноручно. Даний
факт не оспорювався та не
спростовувався сторонами у судовому
засіданні.

Крім того як вбачається з матеріалів
справи, а саме з копії журналу обліку
викликів відповідального за вчинення
нотаріальних дій поза приміщенням
Йосиповицької сільської ради секретар
виконкому Йосиповицької сільської
ради ОСОБА_4 07.08.2012 року двічі приходила
до будинку заповідача ОСОБА_7 за
адресою АДРЕСА_1, а саме перший раз о 15:00
год. для встановлення волі та другий
раз о 17:00 год. для підписання та
посвідчення заповіту, про що свідчить
особистий підпис ОСОБА_7 у даному
журналі.

У зв'язку з вищенаведеним суд приходить
до переконання, що дані записи
спростовують твердження позивача у
позовній заяві про те, що секретар
ОСОБА_4. приїжджала у будинок ОСОБА_7
лише один раз із вже готовим заповітом.

Також суд вважає голослівними та
такими, що не підтверджені жодними
доказами посилання позивача у позовній
заяві, а також представника позивача у
судовому засіданні на ті факти, що
заповіт був написаний у сільській раді
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів (комп'ютера) без
прохання на те заповідача,
оскаржуваний заповіт не був прочитаний
особисто заповідачем та йому не було
оголошено зміст заповіту а також не
роз'яснено правових наслідків, а сам
заповіт було посвідчено з порушенням
нотаріальної таємниці.

Дані посилання не знайшли свого
підтвердження у ході судового розгляду
та спростовуються показами свідків,
які були допитані у судовому засіданні,
а саме:

показами свідка ОСОБА_8, яка показала,
що вона є матір'ю ОСОБА_2, який жив разом
з вуйком ОСОБА_7, так як здійснював
догляд за ним та його дружиною. 07.08.2012
року на прохання ОСОБА_7 вона ходила у
сільську раду та просила секретаря
зайти до ОСОБА_7 так як останній не міг
пересуватись. Секретар сільської ради
прийшла до будинку ОСОБА_7 близько 15
год. та деякий час розмовляла з ним.
Після цього прийшла о 17 год. та зачитала
заповіт, який потім був зачитаний
особисто ОСОБА_7 та підписаний ним
особисто. У кімнаті під час підписання
заповіту були присутні також ОСОБА_2,
вона, сестра заповідача ОСОБА_9 та його
дружина ОСОБА_10 так як на цьому
настоював сам заповідач ОСОБА_7.
Зазначила, що волевиявлення ОСОБА_7
було добровільним, він перебував при
своєму розумі, та завжди мав намір
заповісти своє майно ОСОБА_2 так як
останній доглядав його та допомагав по
господарству.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
показала, що вона доводиться рідною
сестрою померлого ОСОБА_7 Їй відомо що
ОСОБА_2 проживав та здійснював догляд
за її братом. 07.08.2012 року вона особисто
була присутня при підписанні заповіту,
так як цього бажав брат. Секретар
сільської ради 07.08.2012 року приходила до
її брата двічі, другий раз із заповітом,
який спочатку сама зачитала, а потім
читав ОСОБА_7, при цьому секретар
постійно перепитувала його чи йому все
зрозуміло та роз'яснювала йому. Заповіт
було підписано ОСОБА_7 особисто.
Зазначила, що воля її брата була
вільною та останній знаходився при
добрій пам'яті та розумі.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні
показала, що вона працює соцробітником
та тричі на тиждень обслуговувала
ОСОБА_7. Відповідач ОСОБА_2 постійно
перебував у ОСОБА_7 та допомагав по
господарству. Сам ОСОБА_7 до смерті був
адекватним, чув добре, розмовляв, читав
газети та отримував пенсію.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні
показав, що працював разом з ОСОБА_7 та
йому було відомо, що ОСОБА_2 допомагає
йому по господарству. ОСОБА_7 та його
дружина, з їх слів, мали намір заповісти
своє майно ОСОБА_2, однак за заповіт він
нічого не знає.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні
показав, що він є батьком відповідача
ОСОБА_2, який останнім часом постійно
проживав у вуйка ОСОБА_7 так як доглядав
та допомагав йому та його дружині.
Повідомив, що за життя ОСОБА_7 обіцяв
все майно записати на ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні
показав, що він не був присутній при
складанні заповіту, однак йому відомо,
що до ОСОБА_7 приходила секретар
сільської ради. Також показав, що
ОСОБА_2 постійно допомагав та жив у
ОСОБА_7 та ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні
показала, що вона працює у ЦРЛ та інколи
заходила до ОСОБА_15. Зі слів вуйка
ОСОБА_7 та тьотки ОСОБА_10 їй відомо, що
вони мали намір заповісти все майно
ОСОБА_2 так як останній доглядав за
ними, однак свідком складання заповіту
вона не була.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні
показала, що свідком підписання
заповіту вона не була однак їй відомо,
що такий був зроблений зі слів матері
ОСОБА_2.

На підставі вищенаведеного, зокрема
проаналізувавши покази свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, суд критично оцінює твердження
представника позивача про те, що
заповіт не було прочитано ОСОБА_7 та
йому не було роз'яснено правові
наслідки такого заповіту, а також, що
було порушено таємницю заповіту, що
ставить під сумнів добровільність
волевиявлення заповідача ОСОБА_7.
Натомість суд надає віри показам
ОСОБА_8, ОСОБА_9, та поясненням
відповідача ОСОБА_2, які є послідовними
та об'єктивними, та не сумнівається у
їх правдивості так як такі були
безпосередніми свідками та очевидцями
посвідчення та підписання заповіту,
яке мало місце 07.08.2012 року у будинку
ОСОБА_7.

Посилання позивача у позовні заяві на
той факт, що одним із порушень
допущених секретарем під час складання
заповіту була те, що такий заповіт
повинен був бути посвідчений у
присутності двох свідків, оскільки
ОСОБА_7 мав фізичні вади - порушення
слуху, порушення функції суглобів та
рак правої легені є безпідставними,
оскільки ці вади жодним чином не
перешкоджали позивачу самому
прочитати даний заповіт.

Так, згідно п 1.11. Порядку про
затвердження вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України від 22.12.2012 року
на бажання заповідача, а також у
випадках, якщо заповідач через фізичні
вади не може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватись
не менше ніж при двох свідках.

Як передбачено п.2.6 розділу ІІ Порядку
вчинення нотаріальних дій органами
місцевого самоврядування глуха, німа
або глухоніма фізична особа, яка
звернулася за вчиненням нотаріальної
дії, сама читає заповіт чи заяву і
підписує його (її).

Таким чином, суд проаналізувавши
вищенаведені норми законодавства
прийшов до переконання, що наявність у
померлого ОСОБА_7 такої вади як
порушення слуху не позбавило
можливості заповідача самому
прочитати та підписати заповіт, що і
було ним зроблено та знайшло своє
підтвердження у ході судового
засідання.

Окрім цього у судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження доводи
позивача про те, що державне мито було
сплачено матір'ю ОСОБА_2, оскільки як
вбачається з наявної у матеріалах
справи копії квитанції про сплату
державного мита така містить підпис
ОСОБА_7.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 у
судовому засіданні посилався на той
факт, що заповіт від 07.08.2014 року був
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, а саме секретарем
сільської ради при посвідчені
заповіту не дотримано вимог Додатку 1
до Порядку вчинення нотаріальних дій
посадовими особами органів місцевого
самоврядування, зокрема не
відображено, що заповіт написаний зі
слів відповідача, не відображено, що
заповіт до підписання у голос
прочитаний заповідачем і власноручно
підписаний ним у присутності, не
зроблено відмітку що заповіт
посвідчується за межами сільської ради
та не названо причини цього.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину встановлено
законом, то він є нікчемним і визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

Оскільки право на складання заповіту
має особа з повною цивільною
дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК), згідно з ч. 1
ст. 1257 ЦК підставою для нікчемності
заповіту є кваліфікація його як такого,
що складений особою, яка не мала на це
права. Це зокрема, заповіт, вчинений
недієздатною, малолітньою,
неповнолітньою особою, особою з
обмеженою цивільною дієздатністю,
представником від імені заповідача.

У судовому засіданні позивачем ОСОБА_2
та її представником не ставилось
питання про те, що ОСОБА_7 був
недієздатний чи обмежено дієздатним у
зв'язку з чим не вправі був складати
заповіт та з такими позовними вимогами
остання у суд не зверталась.

Також підставою нікчемності заповіту
є порушення вимог щодо його форми та
посвідчення. Загальні вимоги до форми
заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України,
а саме: письмова форма, нотаріальне
посвідчення або посвідчення особами,
уповноваженими на це законом,
зазначення у заповіті місця та часу
його складання, підписання заповіту
заповідачем.

У відповідності до ч. 2 ст. 1248 ЦК України
передбачено, що нотаріуси може на
прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем та підписаний
ним.

У зв'язку з вищенаведеним суд не
приймає до уваги твердження
представника позивача про те, що у
заповіті не відображено того, що
заповіт написаний зі слів заповідача
та не відображено, що заповіт до
підписання у голос прочитаний
заповідачем і власноручно підписаний
ним у присутності, оскільки з наданої
суду копії спірного заповіту
вбачається, що текст заповіту
записаний нотаріусом за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів, а
заповідач підтвердив, що текст
заповіту написаний з його слів і ним
вголос прочитаний, про що свідчить його
власноручний підпис у заповіті, який
позивач не оспорювала. Також той факт,
що заповіт було прочитано особисто
вголос заповідачем та ним підписано
стверджується показами свідків ОСОБА_8
та ОСОБА_9.

Що стосується твердження представника
позивача про те, що не зроблено
відмітку, що заповіт посвідчується за
межами сільської ради та не названо
причини цього, то слід зазначити
наступне.

Згідно 2.1. розділу ІІ Порядку вчинення
нотаріальних дій органами місцевого
самоврядування нотаріальні дії
вчиняються в приміщенні органу
місцевого самоврядування. В окремих
випадках, коли громадянин не може
з'явитися в зазначене приміщення,
нотаріальні дії можуть бути вчинені
поза вказаним приміщенням. Якщо
нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням органу місцевого
самоврядування, то в посвідчувальному
написі на документі і в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій
записується місце вчинення
нотаріальної дії із зазначенням
адреси, а також причини, з якої
нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням органу місцевого
самоврядування.

У оспорюваному заповіті місцем
посвідчення зазначено приміщення
сільської ради с. Йосиповичі,
Стрийського району Львівської області.
Разом з тим як видно із пояснень
секретаря Йосиповицької сільської
ради Стрийського району ОСОБА_4,
заповіт був посвідчений поза
приміщенням органу місцевого
самоврядування, на прохання самого
заповідача у будинку де він проживав за
адресою АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_7 був
хворою людиною та не міг самостійно
пересуватися., однак вона помилково
вказала у заповіті, що такий підписаний
у сільській раді, а не за місцем
проживання ОСОБА_7.

Те що оспорюваний заповіт був
підписаний за місцем проживання ОСОБА_7
також стверджується наявною у
матеріалах справи копією журналу
реєстрації нотаріальних дій у якому
вказано про посвідчення заповіту
вчинено за місцем проживання
заповідача за адресою АДРЕСА_1 у зв'язку
з похилим віком.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що обгрунтування позовних
вимог зводиться тільки до констатації
незаконності дій посадової особи
органу місцевого самоврядування при
складанні заповіту, а саме зазначення
недостовірних даних про місце його
посвідчення та відсутність посилання
на те, з яких причин заповіт було
посвідчено за межами сільської ради.
Однак дані факти не можуть служити
підставою для задоволення позовних
вимог, оскільки заповідач ОСОБА_7 який
звернувся до секретаря сільської ради
для посвідчення заповіту, а також
відповідач ОСОБА_2 на користь якого
було вчинено заповіт, не мають
відношення до порядку організації
роботи органу місцевого
самоврядування, та не несуть
відповідальність за дії чи
бездіяльність посадових осіб, а тому
така помилка не може вплинути на
волевиявлення спадкодавця ОСОБА_7 та
права спадкоємця ОСОБА_2, які виникають
у нього на підставі даного заповіту.

З даного приводу існує позиція
Європейського суду з прав людини,
викладена у справі «Федоренко проти
України», згідно якої громадяни не
несуть відповідальності за незаконні
дії органів державної влади чи
місцевого самоврядування та повинні
бути впевнені в тому, що органи
державної влади чи місцевого
самоврядування при розгляді заяв
громадян діятимуть в межах
законодавства.

Крім того, відповідно до правової
позиції висловленої в ухвалі судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 04.12.2013 року відсутність у
тексті заповіту напису, що він
складався та посвідчувався поза
приміщенням виконкому місцевої ради,
але в межах нотаріального округу, не є
істотною умовою для визнання заповіту
недійсним, якщо судом буде встановлено,
що форма заповіту відповідає вимогам
ст. 1247 ЦК України і волевиявлення
заповідача було вільним.

Що стосується вільної волі заповідача,
то суд приходить до висновку, що
посилання представника позивача на той
факт, що у силу похилого віку та хвороби
волевиявлення ОСОБА_7 не було вільним є
безпідставними та надуманими, не
підтвердженими жодними доказами. Крім
того, суд приходить до переконання, що
волевиявлення ОСОБА_7 заповісти своє
майно відповідачу по справі ОСОБА_2
стверджується показами свідків
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_21, ОСОБА_16,
ОСОБА_17.

На підставі вище наведеного, повно та
всебічно проаналізувавши матеріали
справи, давши оцінку зібраним доказам
суд прийшов до переконливого висновку,
що у судовому засіданні знайшов
підтвердження той факт, що секретарем
Йосиповицької сільської ради
Стрийського району під час складання
та посвідчення заповіту 07.08.2012 року
було допущено незначну технічну
помилку, а саме невірно вказано місце
його посвідчення та не зроблено
посилання на те, з яких причин заповіт
був посвідчений за межами сільської
ради, однак дана помилка не є істотною
та не могла вплинути на волевиявлення
заповідача ОСОБА_7, що було
підтверджено фактичними обставинами
справи, зокрема наданими у судовому
засіданні показами свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, а тому такі незначні порушення
не можуть бути підставою для визнання
заповіту нікчемним.

Що стосується посилання позивача та
його представника про те, що заповіт
був написаний у сільській раді за
допомогою загальноприйнятих технічних
засобів (комп'ютера) без прохання на те
заповідача, секретар сільської ради
приходила один раз з уже готовим
заповітом який не був прочитаний
особисто заповідачем та йому не було
оголошено зміст заповіту, а також не
роз'яснено правових наслідків, а сам
заповіт було посвідчено з порушенням
нотаріальної таємниці, то такі, у не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні.

Суд вважає їх голослівними та не
приймає їх до уваги, оскільки такі
твердження спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами, зокрема
власноручним підписом ОСОБА_7 у
заповіті, який позивачем не
оспорювався, а також показами свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9 які ствердили, що
заповіт зачитувався як секретарем так
і ОСОБА_7, а також те, що їх присутність у
кімнаті під час посвідчення заповіту
була волею самого ОСОБА_7.

Таким чином, оцінюючи здобуті докази в
їх сукупності, суд приходить до
обґрунтованого висновку, що форма
оспорюваного заповіту відповідає
вимогам ст. 1247 ЦК України. У заповіті
зазначено час та місце його складання,
текст прочитаний уголос, підписаний
особисто заповідачем та йому
роз'яснено зміст статей 1241,1254 ЦК
України, а тому посилання позивача на
підставність позовних вимог не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Незначна технічна помилка щодо місця
складання та посвідчення заповіту
допущена секретарем сільської ради під
час посвідчення заповіту 07.08.2012 року, не
може бути підставою для зміни волі
заповідача ОСОБА_7, у зв'язку з чим
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст.10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. ст. ч.1,3 ст. 203, 1216, 1217, 1222, 1223,
1233, 1247, 1248, 1251, 1255, 1257 ЦК України,
Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських
селищних, міських Рад народних
депутатів України затвердженою
наказом Міністерства юстиції України
від 25.08.1994 року № 22/5, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 до ОСОБА_2 третьої особи
секретаря Йосиповицької сільської
ради Стрийського району ОСОБА_4 про
визнання заповіту нікчемним.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене
в апеляційному порядку шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення або десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення особами, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час його проголошення.

Головуючий-суддя Б. Я. Янко