АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/9078/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3202/14
Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.,

при секретарі: Колодюк О.П.,

за участюю: представника позивача ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» Гапона О.Я.,
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,
представника третьої особи Служби у
справах дітей виконкому Київської
районної у м. Полтаві ради - Тригубенко
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 8 вересня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про
виселення й зняття з державної
реєстрації, та

за позовом ОСОБА_8 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Полтавської
дирекції акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» про припинення
договору іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулось до суду з позовом, у
якому просив виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
неповнолітніх ОСОБА_9, 1997 року
народження та ОСОБА_10, 2011 року
народження, з квартири АДРЕСА_1, що
належить відповідачу ОСОБА_3 на праві
власності, та зобов'язати Київський
районний відділ у м. Полтаві УДМС
України у Полтавській області зняти
відповідачів з реєстраційного обліку у
вказаній квартирі.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало
тим, що 12 липня 2007 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 у забезпечення
належного виконання останнім
зобов'язань за кредитним договором
№014/6560/74/85083 від 11 липня 2007 року, було
укладеного іпотечний договір за
№014/6560/74/85083, за умовами якого в іпотеку
банку передано квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх
зобов'язань за кредитним договором,
рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 11 жовтня 2010 року з нього на
користь АТ «Райффайзен Банк Аваль»
стягнуто заборгованість за
вищезазначеним кредитним договором
№014/6560/74/85083 від 11 липня 2007 року у
загальній сумі 539 353,69 грн.

Під час примусового виконання ВДВС
Полтавського МУЮ вищезазначеного
рішення суду, позивач дізнався, що
ОСОБА_3 без отримання на те згоди банку
зареєстрував у іпотечній квартирі
місце проживання ОСОБА_5 та
неповнолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_10

Банк вирішив звернути стягнення на
предмет іпотеки, направивши на адресу
відповідачів письмові вимоги про
добровільне звільнення квартири та
зняття з реєстрації, яке останніми
залишилось не виконаним.

З цих підстав, посилаючись на ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання», просили задовольнити
позовні вимоги банку.

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що
рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 11 жовтня 2010 року у
достроковому порядку з нього на
користь АТ «Райффайзен Банк Аваль»
стягнуто заборгованість за кредитним
договором №014/6560/74/85083 від 11 липня 2007
року.

Дане рішення суду набрало законної
сили 22.10.2010 року, з чим ОСОБА_3 пов'язує
виникнення у банку права вимоги щодо
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, передану ним в іпотеку банку
на підставі укладеного між сторонами
іпотечного договору за №014/6560/74/85083 від
12 липня 2007 року.

Посилаючись на відсутність у договорі
іпотеки відомостей щодо строку його
дії, а також те, що банк скористався
своїм правом на дострокове стягнення
заборгованості за кредитним договором
та пропустив встановлений законом
строк звернення до суду щодо звернення
на майно, передане в іпотеку банку,
ОСОБА_3 просив визнати договір іпотеки
№014/6560/74/85083 від 12.07.2007 року припиненим з
23.10.2013 року.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 22 січня 2014 року вказані
вище позови ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_3 об'єднані в одне
провадження з присвоєнням цивільній
справі №552/9078/13-ц.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 8 вересня 2014 року позовні
вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
задоволено, виселено ОСОБА_3,ОСОБА_5
разом з дітьми ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, з квартири
АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_3

Зобов'язано Управління ДМС України у
Полтавській області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_3,ОСОБА_5,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3,ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» витрати по
сплаті судового збору в рівних частках,
а саме: по 114 грн. 70 коп. з кожного.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про припинення
договору іпотеки відмовити за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив
рішення місцевого суду скасувати,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального й
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову банку та задоволення позовних
вимог заявленого ним позову.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги, зазначав, що у справі відсутні
докази прийняття рішення по зверненню
стягнення на предмет іпотеки, крім
того, посилався на набрання на момент
постановлення оскаржуваного ним
рішення місцевого суду чинності
Законом України №1304-VII від 03.06.2014 року
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
розгляді справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про її часткове
задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим судом, що 11
липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» (правонаступник - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №014/6560/74/85083,
за умовами якого банк надав
позичальнику кредит в іноземній валюті
у сумі 63 600 доларів США зі строком
повернення кредитних коштів до 11 липня
2027 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за вказаним кредитним
договором, між цим ж сторонами було
укладено договір іпотеки від 12 липня 2007
року, відповідно до п. 1.2. якого ОСОБА_3
передав у іпотеку банку належну йому на
праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Київського
районного суду м. Полтави від 11 жовтня
2010 року з ОСОБА_3 на користь АТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Полтавської дирекції, стягнуто
заборгованість за кредитним договором
№014/6560/74/85083 від 11 липня 2007 року у
розмірі 539 353,69 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС
Полтавського МУЮ від 4 жовтня 2012 року
відкрито виконавче провадження
стосовно видано Київського районного
суду м. Полтави 26.10.2012 року виконавчого
листа по примусовому виконанню
вказаного рішення суду

Задовольняючи позов банку, місцевий
суд виходив з того, що за наявності
підстав для звернення стягнення на
предмет іпотеки, відповідачі
ОСОБА_3,ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
підлягають виселенню з іпотечної
квартири без надання їм іншого
житлового приміщення та зняття з
реєстраційного обліку.

Проте, із таким висновком місцевого
суду погодитися не можна з наступних
підстав.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 109 ЖК Української
РСР виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

Жодною стороною не заперечується, що
зобов'язання позичальника за кредитним
договором №014/6560/74/85083 від 11 липня 2007
року після ухвалення рішення про
дострокове стягнення заборгованості
залишається невиконаним.

У такому випадку, з огляду на положення
ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у
банку виникло право задовольнити свої
вимоги за рахунок предмету іпотеки.

Між тим, з огляду на положення ст. 33
Закону України «Про іпотеку» (у
редакції, чинній на момент виникнення
іпотечних правовідносин, зміни у
редакції якої на момент розгляду
справи судом не вносились), звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Аналогічні положення знайшли своє
закріплення й у п. 5.4. договору іпотеки
від 12 липня 2007 року, у відповідності до
якого, звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється за рішенням суду
або у безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса, або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя (а.с. 9).

Між тим, банком не надано доказів того,
що у встановленому Законом України
«Про іпотеку» на іпотечну квартиру
зверталося стягнення на підставі
рішенням суду, виконавчого напису
нотаріуса чи договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, позовних
вимог щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки банком у даній справі
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» також не
заявлялося.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 32 Закону
України «Про виконавче провадження»
заходом примусового виконання судових
рішень є звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника,
у тому числі якщо вони перебувають у
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб.

Згідно з ч. 1 статті 52 цього ж Закону
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

З огляду на положення ч. 8 ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, звернення стягнення на
предмет іпотеки в порядку примусового
виконання рішення суду про стягнення
заборгованості допускається за
виконавчими документами для
задоволення вимог стягувача
(іпотекодержателя), який має переважне
право перед іншими особами на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки.

З урахуванням викладеного,
пред'явлення банком до суду позивних
вимог щодо виселення іпотекодавця
разом з іншими зареєстрованими у
іпотечній квартирі особами та зняття
їх з державної реєстрації у квартирі
без вирішення питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки є
передчасним та у місцевого суду не було
правових підстав для задоволення
позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» .

Крім того, на момент ухвалення судом
першої інстанції рішення, з 7 червня 2014
року набрав чинності Закон України №
1304-VII від 3 червня 2014 року «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», який
розповсюджується на правовідносини
сторін у даній справі (ст. 1 п.1 Закону).

Квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки,
якою забезпечено зобов'язання ОСОБА_3
за споживчим кредитом та
використовується як місце постійного
проживання позичальника і членів його
сім'ї, які не мають іншого житла;
загальна площа квартири складає 57,9
кв.м.

Водночас, зобов'язуючи Управління ДМС
України у Полтавській області зняти
відповідачів з реєстраційного обліку,
суд першої інстанції вирішив права та
обов'язки вказаної третьої особи, що не
була залучена до участі у справі.

У частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, висновки
місцевого суду відповідають вимогам
матеріального й процесуального права
та встановленим обставинам по справі,
з огляду на наступне.

Пред'являючи позов щодо визнання
зобов'язань за іпотечним договором
припиненими, ОСОБА_3 обґрунтовував свої
вимоги відсутністю у договорі іпотеки
положень про строк дії іпотеки та
спливу трьох років з моменту ухвалення
судом рішення від 11 жовтня 2010
року про дострокове стягнення
заборгованості.

У свою чергу, у силу положень ч. 5 ст. 3
Закону України «Про іпотеку» іпотека
має похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до припинення
основного зобов'язання або до
закінчення строку дії іпотечного
договору.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про
іпотеку" іпотека припиняється у разі
припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору.

З матеріалів справи вбачається,
що попри дострокове стягнення судовим
рішенням заборгованості за кредитним
договором, зобов'язання ОСОБА_3 за
кредитним договором залишаються
невиконаними, що надає
іпотекодержателю право на задоволення
у подальшому свої вимог за рахунок
предмету іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення місцевого суду у
частині задоволенні позовних вимог
банку про виселення та зняття з
реєстрації ухвалено з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
тому підлягає у цій частині скасуванню,
з ухваленням нового рішення, яким у
задоволенні позовних вимог банку слід
відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 8 вересня 2014 року у частині
виселення ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та зобов'язання Управління ДМС
України у Полтавській області зняти їх
з державної реєстрації свого місця
проживання у АДРЕСА_1 скасувати,
ухвалити у цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3,
ОСОБА_7 про виселення й зняття з
державної реєстрації відмовити.

В іншій частині рішення Київського
районного суду м. Полтави від 8 вересня
2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
О.Ю. Кузнєцова

Судді:
С.Ю. Мартєв

Л.М. Хіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: