АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/3251/2014
Головуючий в І інстанції: Рябцева М.С.
Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 11 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на
рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 08 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року позивач звернувся
до суду з позовом, в якому після
уточнень просив стягнути з ОСОБА_3
матеріальну шкоду в розмірі 10 353 грн.44
коп., з яких 7131грн.90 коп. - збитки
понесені у зв'язку з лікуванням та
відновленням здоров'я, 3221 грн.54 коп. -
збитки у зв'язку з недоотриманою
заробітною платою за період з 14.08.2013
року по 31.01.2014 року та моральну шкоду в
сумі 50 000грн.

Позов обґрунтував тим, що 14.08.2013 року
близько 18.30 год. в м.Херсоні ОСОБА_3,
керуючи транспортним засобом -
трактором Т 150 К БКУ-1, здійснюючи виїзд
з вулиці Нестерова, другорядної дороги
на головну вулицю Миколаївське шосе, в
порушення вимог п.16.11 Правил
дорожнього руху України, не надавши
перевагу в русі т/з, який рухався по
головній дорозі, допустив зіткнення з
мопедом «Musstang MT 49-2» під його
керуванням. Згідно висновку
судово-медичної експертизи №1576 йому
(позивачу) були заподіяні тілесні
ушкодження, які відносяться до
середнього ступеня тяжкості. Вироком
Суворовського районного суду м.Херсона
від 13.11.2013 року ОСОБА_3 визнано винним
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1
ст.286 КК України. Посилаючись на те, що
внаслідок ДТП йому було завдано
тілесні ушкодження, він був змушений
проходити курс лікування, витрачаючи
при цьому грошові кошти, тривалий час
знаходився на лікарняному та був
позбавлений можливості отримувати
заробітну плату.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 08 квітня 2014 року позовні
вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 понесену ним
матеріальну шкоду, завдану ушкодженням
здоров'ям в розмірі 10353грн. 44коп., з
яких: 7131грн.90 коп. збитки понесені по
лікуванню та відновленню здоров'я,
3221грн. 54коп. - збитки отримані у зв'язку
з недоотриманою заробітною платою, а
також моральну шкоду в сумі 4 000 грн., а
всього 14 353грн.44коп.

Додатковим рішенням Суворовського
районного суду м.Херсона від 16 квітня
2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір в сумі 487,50грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в
інтересах ОСОБА_3, просить рішення
скасувати і ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права. Зокрема, щодо
моральної шкоди зазначив, що суд не
звернув уваги на те, що факт повної
компенсації матеріальної та моральної
шкоди встановлений розпискою від 22.08.2013
року та зафіксований вироком суду, а
ухвалення оскаржуваного судового
рішення порушує ст.61 Конституції
України щодо повторного притягнення до
відповідальності за одне і те саме
правопорушення та ст.23 ЦК України щодо
одноразового відшкодування моральної
шкоди. Щодо стягнення матеріальної
шкоди, зазначив, що поза увагою суду
залишилась та обставина, що відповідач
компенсував її у розмірі 20000грн., а не у
розмірі 4500грн., як безпідставно вважав
суд. При цьому покази свідків, а саме
родичів (матері та бабусі позивача), які
є заінтересованими особами із сторони
позивача, не можуть бути прийнятими при
визначені розміру відшкодованої суми
шкоди.

Справа переглядалась судами
апеляційної та касаційної інстанції.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 08.10.2014 року
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 21.05.2014 року було скасовано в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про стягнення матеріальної
шкоди, а справу в цій частині
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Таким чином, рішення апеляційного суду
Херсонської області від 21.05.2014 року в
частині стягнення моральної шкоди
набуло законної сили, а дана апеляційна
скарга розглядається в частині
стягнення лише матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Вироком Суворовського районного суду
м.Херсона від 13.11.2013 року встановлено,
що 14.08.2013 року близько 18.30 год. в
м.Херсоні ОСОБА_3, керуючи транспортним
засобом - Трактором Т 150 К БКУ-1 р/н
НОМЕР_1, здійснюючи виїзд з улиці
Нестерова другорядної дороги на
головну вулицю Миколаївське шосе, в
порушення вимог п.16.11 Правил
дорожнього руху України, не надавши
перевагу в русі т/з, який рухався по
головній дорозі, допустив зіткнення з
мопедом ?Musstang MT 49-2? під керуванням
ОСОБА_4 В результаті ДТП ОСОБА_4 було
заподіяно тілесні ушкодження, які
відносяться до середнього ступеня
тяжкості за критерієм тривалості
розладу здоров'я, а саме закритий
перелом медіального мищелка правої
великоберцової кістки, нижнього полюсу
наколінника, садини правого колінного
суглобу (а.с.4).

За вказаним вироком ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України та
призначено покарання у вигляді 1 року
обмеження волі в
кримінально-виконавчій установі
відкритого типу з застосуванням ст.75
КК України з іспитовим строком 1 рік
без позбавлення права керувати
транспортним засобом.

У зв'язку з отриманими травмами позивач
був змушений тривалий час перебувати
на лікуванні, та знаходився на
лікарняному, що підтверджується
відповідними медичними довідками,
листами непрацездатності,
листами-розрахунками. Зокрема,
перебував на лікарняному з 14.08.2013 року
по 12.11.2013 року, госпіталізований з 13.11.2013
року по 19.11.2013 року на стаціонарному
лікуванні, переніс операцію 15.11.2013 року
"пластика передней крестообразной
святки правого коленного сустава
системой Stryker Cross Rin", продовжено
лікарняний до 20.11.2013 року, а потім до
31.01.2014 року (а.с.5-19; 56-58).

Відповідно до розписки від 22.08.2013 року
ОСОБА_4 не має майнових та інших
претензій до ОСОБА_3 у зв'язку з
компенсацією завданої шкоди в
результаті ДТП (а.с.38).

За твердженням позивача відповідач у
добровільному порядку сплатив 22.08.2013
року йому 4500грн.

Згідно довідки ТОВ ?Веста Сервис? від
11.10.2013 року №283, копій розрахунку
лікарняних листів позивач ОСОБА_4
працює у ТОВ ?Веста Сервис? на посаді
оператора заправочної станції
Херсонського регіону з 03.07.2013 рік по
теперішній час, з 14.08.2013 року по 31.04.2014
рік розраховані лікарняні листи (а.с.20,
56-68).

Розрахунок недоотриманої заробітної
плати, розрахований представником
позивача в розмірі 3221,54грн. за період з
14.08.2013 року по 31.01.2014 року (а.с.85), а також
розмір витрат, пов'язаних із лікуванням
позивача в розмірі 7131,90грн. (а.с.9-19),
відповідачем не оспорюється. При цьому,
з доказів (квитанцій, чеків, накладних
тощо) вбачається, що вказані витрати
понесені позивачем вже після складання
розписки від 22.08.2013 року, в якій він
вказав, що не має майнових та інших
претензій до ОСОБА_3

В силу ч.1 ст.1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про стягнення на
користь позивача матеріальної шкоди,
оскільки такий висновок відповідає
нормам закону. При цьому колегія суддів
враховує, що витрати на лікування були
понесені позивачем як потерпілим після
22.08.2013 року, тобто після складення ним
розписки.

Оскільки позивач тривалий час
знаходився на лікуванні, переніс 15.11.2013
року операцію, то розмір матеріальної
шкоди, яка була завдана на дату
складання розписки, збільшився. В той
же час вищезгадана розписка не містить
даних про те, що потерпілий, тобто
позивач, не матиме претензій до
відповідача у майбутньому.

Саме на це звернув увагу і суд
касаційної інстанції у своїй ухвалі
від 08.10.2014 року, вказавши, що заявлені
позивачем вимоги щодо відшкодування
майнової шкоди стосуються саме витрат,
пов'язаних з його лікуванням внаслідок
отриманих під час ДТП тілесних
ушкоджень і дані витрати ним понесені
після написання згаданої розписки.

Доводи апеляційної скарги до уваги не
приймаються, оскільки не підтверджені
належними доказами і висновків суду не
спростовують. Посилання заявника на те,
що відповідач компенсував матеріальну
шкоду позивачу в розмірі 20000грн.
належними доказами не підтверджуються
та не впливають на правильність
прийнятого рішення, оскільки шкода
була отримана позивачем протягом
тривалого часу після складання
розписки.

Разом з тим, суд першої інстанції
безпідставно керувався ст.1187 ЦК
України, оскільки в даному випадку слід
керуватись ст.1188 вказаного Кодексу,
оскільки ДТП сталася за участю двох
транспортних засобів. Крім того, суд
помилково вважав правочином розписку
від 22.08.2013 року, написану позивачем щодо
відсутності майнових та інших
претензій до відповідача, оскільки між
сторонами не виникли договірні, у тому
числі, грошові зобов'язання.

Таким чином, судове рішення на підставі
п.4 ч.1 ст.309 ЦК України слід змінити,
виключивши з його мотивувальної
частини посилання на ст.1187 ЦК України
та на розписку від 22.08.2013 року як на
правочин, а також зазначити, що позов
вирішено на підставі, зокрема, ст.1188 ЦК
України.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.309 ЦК
України, ст.ст.1188, 1195 ЦК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого
в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м.Херсона від 08 квітня 2014 року
змінити, виключивши з його
мотивувальної частини посилання на
ст.1187 ЦК України та на розписку від
22.08.2013 року як на правочин, а також
зазначити, що позов вирішено на
підставі, зокрема, ст.1188 ЦК України.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і на нього може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
моменту його проголошення.

Головуючий:

судді: