Провадження №2/761/5095/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

17 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Булах Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення безпідставно утримуваних
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_1 (далі по
тексту - позивачка, ОСОБА_1) звернулася
до Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач, ОСОБА_2) про
стягнення безпідставно утримуваних
коштів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
22.10.2013 року вона уповноважила
відповідача представляти її інтереси в
усіх (без виключення) підприємствах,
установах, організаціях, незалежно від
форм власності, підпорядкування та
галузевої належності, в органах
нотаріату (в тому числі у приватній
нотаріальній конторі та/або у
державній нотаріальній конторі), у
відповідному бюро технічної
інвентаризації, у будь-яких
реєстраційних органах, в органах
ЖЕК/ЖЕО, у відділах реєстрації актів
цивільного стану, будь-яких
банківських установах тощо, та вчиняти
усі (без виключення) необхідні дії,
пов'язані з оформленням її спадкових
прав на майно. Згідно нотаріально
посвідченої довіреності відповідач
мав повноваження продати квартиру, яка
знаходиться у АДРЕСА_1, за ціною та на
умовах відомих йому, та провести
розрахунки з позивачкою у
безготівковій формі, шляхом
перерахування грошових коштів за
продану квартиру на належний позивачці
рахунок. На даний час позивачці стало
відомо, що 20.12.2013 року відповідач, на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності, діючи від її імені, за
договором купівлі-продажу квартири,
продав спадкове майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1, громадянину ОСОБА_3 Грошові
кошти від проданої квартири, розмір
яких склав 3150000,00 рублів, не зараховані
на належний позивачці рахунок, у
зв'язку з чим ОСОБА_1 08.04.2014 року
направляла відповідачу письмову
вимогу щодо добровільного виконання
взятих на себе зобов'язань по
поверненню коштів отриманих від
продажу спадкового майна, однак
останній відмовився отримати письмову
вимогу, та така повернулась без
вручення адресату. А тому, позивачка
звернулась з позовом до суду,
відповідно до якого просить стягнути з
відповідача грошові кошти у розмірі
3150000,00 рублів.

В судовому засідання представники
позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні
вимоги підтримали в повному обсязі,
просили позов задовольнити, проти
заочного розгляду справи не
заперечили.

Позивачка в судовому засіданні, яке
відбулось 30.09.2014 року, позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, просила
позов задовольнити, проти заочного
розгляду справи не заперечила.

Відповідач у судові засідання не
з'являвся, про час і місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки в суд не
повідомив. Заяв та клопотань від нього
на адресу суду не надходило.

Суд, керуючись ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України № 1618-IV
від 18.03.2004 року (далі по тексту - ЦПК
України), ухвалив провести заочний
розгляд справи на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, отримавши
на це згоду позивача.

Вислухавши пояснення представників
позивача, позивача, дослідивши та
оцінивши письмові докази у справі у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню, враховуючи
наступне.

Згідно ст. 15 ЦПК України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що позивачка 22.10.2013
року уповноважила ОСОБА_2 представляти
її інтереси в усіх (без виключення)
підприємствах, установах,
організаціях, незалежно від форм
власності, підпорядкування та
галузевої належності, в органах
нотаріату (в тому числі у приватній
нотаріальній конторі та/або у
державній нотаріальній конторі), у
відповідному бюро технічної
інвентаризації, у будь-яких
реєстраційних органах, в органах
ЖЕК/ЖЕО, у відділах реєстрації актів
цивільного стану, будь-яких
банківських установах тощо, та вчиняти
усі (без виключення) необхідні дії,
пов'язані з оформленням її спадкових
прав на майно, що залишилось після
смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
і до дня смерті постійно мешкав за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Як вбачається з даної довіреності,
квартира АДРЕСА_1, входить до
спадкового майна, належного позивачці,
та якою вона уповноважила
розпоряджатися відповідача.

Також, даною довіреністю позивачка
уповноважила відповідача продати від
її імені квартиру АДРЕСА_1, за ціну та на
умовах йому відомих; розрахунки
провести у безготівковій формі, шляхом
перерахування грошових коштів за дану
квартиру на належний позивачці рахунок
НОМЕР_3.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу квартири від 20.12.2013
року, ОСОБА_1 в особі представника
ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 квартиру за
адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 38-39).

Згідно п. 5 Договору купівлі-продажу від
20.12.2013 року, квартира АДРЕСА_1 була
оцінена в сумі - 1500000,00 рублів.

Відповідно до розписок, наявних в
матеріалах справи, відповідач 30.12.2013
року отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у
розмірі 1650000,00 рублів та 1500000,00 рублів за
продану квартиру за адресою: АДРЕСА_3
(а.с. 35-36).

Згідно свідоцтва про державну
реєстрацію права, ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
20.12.2013 року, зареєстрував вищевказану
квартиру, про що в Єдиному державному
реєстрі прав на нерухоме майно та угод
з ним 26.12.2013 року зроблено запис
реєстрації №78-78-41/101/2013-093 (а.с. 40).

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного
кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 р.
(далі по тексту - ЦК України),
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ст.530
ЦК України).

Враховуючи те, що строк виконання
зобов'язання не був встановлений,
позивачка звернулась до відповідача з
письмовою вимогою про необхідність
виконання зобов'язань за довіреністю
та повернення безпідставно
утримуваних коштів, проте дана вимога
залишилась без задоволення (а.с. 5-6).

Відповідно до приписів ст. 626 ЦК
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно вимог ст. 629 ЦК
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст.1213 ЦК України, набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Стаття 1212 ЦК України, дає визначення
поняття безпідставного набуття,
збереження майна (безпідставного
збагачення) і встановлює умови його
виникнення. Зобов'язання з
безпідставного придбання майна
виникають за наявності трьох умов:
по-перше, щоб мало місце набуття або
зберігання майна; по-друге, щоб набуття
або зберігання здійснено за рахунок
іншої особи; по-третє, щоб були відсутні
правові підстави для набуття або
зберігання майна.

З викладеного вбачається, що
відповідачем були порушені умови,
передбачені довіреностю від 22.10.2013
року, в односторонньому порядку не
виконується зобов'язання, яке виникло
на підставі довіреності від 22.10.2013 року,
якою позивачка уповноважила
відповідача займатися оформленням її
спадкових прав. Крім того, слід
зазначити, що грошові кошти, отримані
за рахунок продажу квартири, яка
належала позивачці, не перераховано на
належний ОСОБА_1 рахунок, що
передбачено довіреністю від 22.10.2013
року.

З огляду на те, що ОСОБА_2 належним чином
не виконав взяті на себе зобов'язання,
кошти відповідачем повернуті не були,
та такі кошти утримуються ним
безпідставно, суд приходить до
висновку про необхідність їх стягнення
у судовому порядку, як це передбачено
ст. 1212 ЦК України, а тому суд вважає за
можливе задовольнити вимогу ОСОБА_1 про
стягнення на її користь з відповідача
суми коштів 3150000,00 російських рублів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України,
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Тому, з урахуванням вищевикладеного,
оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення безпідставно
утримуваних коштів є обґрунтованими,
доведеними та такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд
вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача
судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218,
223, 224-233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
безпідставно утримуваних коштів -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2) - кошти у
розмірі 3150000,00 російських рублів, що
станом на 17.10.2014 року відповідно до
курсу НБУ складає 996355 (дев'ятсот
дев'яносто шість тисяч триста п'ятдесят
п'ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2) судовий
збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот
п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя: