Справа № 2/593/440/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р.
Бережанський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючої - судді
Данилів О.М.

при секретарі
Паньків М.М.

за участі представника позивача
Новака В.П.

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бережанах
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором кредиту,-

В С Т
А Н О В И В :

ПАТ «УкрСиббанк», вказуючи, що
всупереч умовам кредитного договору
№ 0 від 26 квітня
2007 року відповідачка не виконала своїх
зобов`язань, і у встановлені терміни не
повернула кредит, відсотки та не
сплатила пеню, своїми діями спричинила
йому майнову шкоду на суму 26 810, 97
доларів США, що станом на день
звернення позивачем до суду
еквівалентно 343 876 гривням 94 коп.,
звернувся до суду з позовом про її
відшкодування відповідачкою в
примусовому порядку.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені ним позовні вимоги
підтримав, просить їх задоволити в
повному обсязі.

Представник відповідачки позову не
визнав, своє заперечення проти
позовних вимог обґрунтував тим, що
саме позивач не виконав своїх
зобов"язань за кредитним договором та
не представив суду жодних
підтверджуючих документів про
виконання ним своїх зобов"язань перед
відповідачкою, а тому просить
відмовити позивачу у задоволенні його
позовних вимог за їх недоведеністю.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін та розглянувши
матеріали справи і дослідивши письмові
докази, прийшов до висновку, що позовні
вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до
задоволення не підлягають, виходячи з
таких підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу України.

І хоч в матеріалах справи мається
кредитний договір № 0 від 26
квітня 2007 року за яким Банк
зобов'язався надати ОСОБА_3 кредитні
кошти у розмірі 50 000 доларів США на
строк користування 84 місяці, а ОСОБА_3
зобов'язувалася повернути суму кредиту
з відсотками в термін не пізніше 25
квітня 2014 року, проте, як свідчать
пояснення представника відповідачки,
Банк всупереч вимогам ст. 526 ЦК України
не виконав своїх зобов»язань за
вказаним кредитним договором, і жодних
доказів, які би свідчили про належне
виконання ним своїх зобов»язань за
вказаним кредитним договором суду не
надав.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обгрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Порядок допустимості доказів
визначається ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
згідно якої обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

А так як предметом розгляду справи
є встановлення факту виконання
сторонами кредитного договору, то
згідно ст. 9 Закону України " Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" єдино допустимими доказами
є первинні бухгалтерські документи.

Згідно п. 1.4 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22
зарахування коштів з позичкового на
поточний рахунок оформляється
меморіальним ордером - розрахунковим
документом, який складається за
ініціативою банку для оформлення
операцій щодо списання коштів з
рахунку платника і
внутрішньобанківських операцій
відповідно до Закону України " Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" та нормативно-правових актів
Національного Банку України.

Відповідно до п. 4 глави 3 розділу 111
"Інструкції про касові операції в
банках України", затвердженої
постановою правління НБУ № 337 від 14
серпня 2003р." Видача готівки іноземної
валюти здійснюється за такими
видатковими документами:

за заявою на видачу готівки-
юридичним особам, їх відокремленим
підрозділам, а також підприємцям з їх
поточних рахунків на цілі, передбачені
нормативно-правовими актами; фізичним
особам з їх поточних, вкладних
(депозитних) рахунків та переказу без
відкриття рахунку, а також - за
операціями з відшкодування банкнот
іноземної валюти прийнятих на інкасо;

за видатковим касовим ордером -
працівникам банку за
внутрішньобанківськими операціями;

за документами на отримання
переказу в готівковій формі,
установленими відповідною платіжною
системою - фізичним особам.

Хоч відповідно до ч. 1 ст.131
ЦПК України сторони зобов"язані подати
свої докази суду до або під час
попереднього судового засідання у
справі, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться - до
початку розгляду справи по суті, проте
позивач ні до попереднього судового
засідання у справі, ні до початку
розгляду справи по суті не надав суду
доказів, які би свідчили про виконання
ним своїх зобов"язань по кредитному
договору, ним не надано суду
бухгалтерські документи (меморіальний
ордер, що підтверджує перерахування
кредитних коштів з позичкового рахунку
на поточний рахунок) та документи
(заяву на видачу готівки, яка би
підтверджувала отримання
відповідачкою кредитних коштів з
поточного рахунку), хоч за умовами
кредитного договору - «кредит
надається шляхом зарахування Банком на
поточний рахунок позичальника №
8900.

Для підтвердження підставності своїх
позовних вимог позивач надав суду
довідку-розрахунок заборгованості за
кредитом (а.с. 10-21), однак суд не може
зіслатися на неї як на доказ, оскільки
вказана довідка не є свідченням того,
що відповідачці були видані банком
грошові кошти.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Проте відповідно до наданих позивачем
доказів, які знаходяться в матеріалах
справи, позивачем не доведено ті
обставини, на які він посилався, як на
підставу своїх вимог, що Банк виконав
свої зобов'язання за вказаним
кредитним договором, щодо надання
Позичальнику ОСОБА_3 кредитних коштів в
розмірі 50 000 доларів США, ця обставина
не була доведена в судовому засіданні і
представником ПАТ «УкрСиббанк»,
останній не представив суду жодних
доказів, які би свідчили, що банк
виконав свої зобов»язання і надав
відповідачці кредитні кошти у
зазначеному вище розмірі.

За таких обставин та на підставі
досліджених в судовому засіданні
доказів, які знаходяться в матеріалах
справи, суд вважає, що відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог позивача, а тому в задоволенні
позову Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором слід відмовити з
підстав його недоведеності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в
зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог не підлягають стягненню
з відповідачки і судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.
9 Закону України " Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність", ст.ст. 526,
1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58- 60, 88, 131,
209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором кредиту відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на його
оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Тернопільського
апеляційного суду через Бережанський
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області
Данилів О.М.