інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/6354/14 Доповідач у 2 інстанції Гуль
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Гуль В.В.,

суддів Таргоній Д.О.,
Сушко Л.П.,

при секретарі Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Акцент-Банк" на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 19 вересня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Акцент-Банк"
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

у грудні 2013 року ПАТ ''Акцепт-Банк'' як
правонаступник ЗАТ ''Акцепт-Банк''
звернувся до суду із позовом,
посилаючись на те, що відповідно до
кредитного договору від 21.07.2008 року
банк надав відповідачу 3000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку.

Оскільки відповідач взяті на себе
зобов'язання не виконав та допустив
заборгованість, яка станом на 05.12.2013
року складає: 3000 грн. заборгованості за
тілом кредиту; 10982,78 грн. по процентам за
користування кредитом; 6930 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом); 500 грн. штрафу
(фіксована частина); 1045,64 грн. штрафу
(процентна складова), позивач просив
стягнути вказані суми в загальному
розмірі 22458,42 грн. на свою користь.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 19
вересня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду в зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та постановити
нове рішення про стягнення
заборгованості з боржника.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Постановляючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами договору кредиту укладено не
було.

Такий висновок суду не відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи ЗАТ
''Акцепт-Банк'' ПАТ правонаступником
якого є ''Акцепт-Банк'', відповідно до
кредитного договору від 21.07.2008 року
банк надав відповідачу 3000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку під 24 % річних
на один календарний рік, що
підтверджується анкетою-заявкою,
пам'яткою клієнта (яка свідчить про
видачу платіжної картки) та правилами
надання банківських послуг.

Станом на 05.12.2013 року заборгованість
боржника складає: 3000 грн.
заборгованості за тілом кредиту; 10982,78
грн. по процентам за користування
кредитом; 6930 грн. заборгованості по
комісії за користування кредитом); 500
грн. штрафу (фіксована частина); 1045,64
грн. штрафу (процентна складова) в
загальному розмірі 22458,42 грн.

Розміри цих сум у встановленому
законодавством порядку відповідачем
не спростовані.

Кредитний договір відповідачем не
оспорений.

Таким чином висновки суду першої
інстанції про те, що кредитний договір
між сторонами не укладався не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону в зв'язку з чим рішення
суду підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга в цій частині підлягає
задоволенню.

Проте позов не може бути задоволений з
тих підстав, що позивачем пропущений
строк позовної давності.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною картою
граничний строк дії картки (місяць, рік)
указано на ній самій і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця, вказаного на картці (поле MONTH),
про що вказано у правовому висновку
Верховного Суду України у справі №
6-14цс14 від 19 березня 2014 року, що в силу
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим судам
у його застосуванні.

Оскільки картка видана на два роки, то
термін її дії закінчився 21.07.2010 року.

Таким чином, якщо із позовом про
стягнення заборгованості позивач
звернувся лише у грудні 2013 року, усі
строки позовної давності, передбачені
ст. ст. 253, 257, 258, 266 ЦК України як до
основних вимог, так і додаткових вимог
для звернення до суду позивачем
пропущені і поважних причин пропуску
цього строку судом не встановлено.

При цьому позивачем заперечується сам
факт пропуску строку позовної
давності.

Оскільки відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦК
України відповідач просив про
застосування позовної давності у цьому
спорі, це є підставою для відмови у
задоволенні позову в зв'язку з чим
апеляційна скарга в цій частині
задоволенню не підлягає і не може також
бути задоволений і позов.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині про те, що строк позовної
давності не пропущений, оскільки
сторони кредитного договору
домовилися, що він пролонговується за
мовчазною згодою у разі, якщо не
надійде відповідна заява, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
правового значення у даному випадку не
мають, оскільки строк дії кредитної
картки закінчився 21.07.2010 року і саме з
наступного дня від цієї дати рахується
строк позовної давності для звернення
до суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акцент-Банк"
задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
19 вересня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Акцент-Банк"
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: