І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2014 року
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Рибалко Н.І., при секретарі Косатій М.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на частку
квартири, позову третьої особи з
самостійними вимогами на предмет спору
-ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третьої
особи - ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
визнання права власності на частку
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
права власності на 39/50 частин квартири
АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначила, що 08 березня
2012 року вона передала своєму сину
(відповідачу по справі) грошові кошти у
сумі 18 500 доларів США для купівлі їй
однокімнатної квартири для подальшого
проживання. Факт передачі коштів
підтверджується розпискою та
показаннями свідків.17.05.2012 року її син
отримав в ПАТ „Ощадбанк" грошові кошти
у розмірі 70 000 грн., оскільки наданих нею
коштів було недостатньо для придбання
квартири, та того ж дня уклав договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Після погашення кредиту син пообіцяв
їй переоформити право власності на
квартиру за нею, однак цього не зробив,
порушуючи її права власності на
згадану квартиру. Згідно з договором
купівлі-продажу квартири її вартість
становить 192 000 грн., за її особисті
кошти було сплачено 78% вартості
квартири, тому вважає що за нею слід
визнати право власності на 39/50 частин
Ухвалою суду в якості третіх осіб по
справі залучені - ОСОБА_3 (чоловік
позивачки) та ОСОБА_4.(невістка
Третя особа по справі - ОСОБА_4 в свою
чергу звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, визнання за нею права
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1. В позові зазначила, що спірна
квартира була придбана у період їх
сумісного проживання однією сім"єю з
ОСОБА_2 за їх спільні кошти, а саме з 1998
року по 2012 рік у них накопичилися
крім того в квітні 2012 року вони продали
належний їм автомобіль „Ланос" за 5000
доларів США, та чоловік взяв в кредит 70
000 грн. на придбання квартири. Крім того,
її чоловік - ОСОБА_2 брав позичку за
за якою розрахувався з підприємством в
грудні 2013 року. Шлюб між ними
розірваний в травні 2013 року, фактично
проживали з чоловіком та вели спільне
господарство до січня 2014 року.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
та її представник підтримали позовні
вимоги, просять суд задовольнити позов
у повному обсязі з підстав, зазначених
Відповідач - ОСОБА_2 позов ОСОБА_1
підтримав, позовні вимоги ОСОБА_5 не
визнав, пояснивши що з ОСОБА_4 проживали
однією сім"єю 15 років, від шлюбу мають
доньку. Обоє працювали, кошти витрачали
на одежу, взуття, їжу. За час шлюбу
купували автомобіль Ланос, яку в
листопаді 2012 року продали за 23 500 грн.
Квартиру АДРЕСА_1 купували за кошти, які
йому давала в березні 2012 року його мати,
грн. для придбання квартири.
Представник третьої особи - ОСОБА_4 у
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги ОСОБА_4 та просить їх
задовольнити з підстав, зазначених у
Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що в січні
2014 року перевозив речі ОСОБА_4 з
квартири на АДРЕСА_2 на квартиру в
Бородинському мікрорайоні м.Запоріжжя,
на яку переїздила ОСОБА_5 у зв"язку з
Свідок ОСОБА_7 стверджувала, що ОСОБА_1
давала кошти ОСОБА_2 для придбання
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_1
у березні 2012 року позичала у неї кошти у
розмірі 5000 доларів США для придбання
Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили той
факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебуваючи у
шлюбі купували квартиру для доньки.
Крім того, ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_4
проживала разом з ОСОБА_2 до січня 2014
року, збирали кошти на придбання
квартири, в 2012 році продали автомобіль
Ланос, щоб купити квартиру на
вул.Патріотичній в м.Запоріжжя.
Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх
позовних вимог і заперечень, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню, позовні вимоги ОСОБА_5
підлягають задоволенню, з наступних
Судом встановлено, що спірним майном у
справі є квартира АДРЕСА_1.
Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є
матір"ю відповідача ОСОБА_2
ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4 з 25.07.1998 року по 06.06.2013
року, фактично проживали однією сім"єю
по січень 2014 року. Від шлюбу мають
доньку - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.
17.05.2012 року ОСОБА_2 уклав договір
купівлі-продажу квартири з ОСОБА_12,
згідно з яким ОСОБА_2 прийняв у
власність квартиру АДРЕСА_1 за ціною 192
000 грн . (а/с 5-6).
П.5.2 договору купівлі-продажу
передбачено, що цей договір
укладається за письмовою згодою
дружини покупця - ОСОБА_4, посвідченої
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_14
17 травня 2012 року за реєстром № 757.
17 травня 2012 року ОСОБА_2 за згодою з
ОСОБА_4 уклав з ПАТ „Державний ощадний
банк України" договір про іпотечний
кредит № 893, згідно з яким банком надані
грошові кошти ОСОБА_2 у розмірі 70 000 грн.
на придбання квартири АДРЕСА_1 з
терміном остаточного погашення
кредиту не пізніше 17 травня 2032 року. (а/с
9-11). Поручителем за іпотечним договором
виступила ОСОБА_1 згідно з договором
поруки № 893-2п від 17.05.2012 року (а/с 19-20).
Матеріали справи також містять
розписку від ОСОБА_2 датовану 08.03.2012
року про отримання ним від ОСОБА_1
грошових коштів на придбання квартири
Згідно з витягом про державну
реєстрацію прав від 23.06.2012 року право
власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_2 (а/с 8).
Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку ( доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя. За вимогами ч. 1
ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі
поділу майна, що є об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
Здійснення подружжям
права спільної сумісної власності
регламентовано ст.63 СК України, згідно
з якою дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розпоряджання спільним
сумісним майном подружжя може
відбутися шляхом його поділу,
виділення частки. Поділ майна, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
є підставою набуття особистої
власності кожним з подружжя.
За роз'ясненнями п. 24
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" не належить
до спільної сумісної власності майно
одного з подружжя, набуте особою до
шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто; речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть якщо вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя;
кошти, одержані як відшкодування за
втрату (пошкодження) речі, що належала
особі, а також як відшкодування
завданої їй моральної шкоди; страхові
суми, одержані за обов'язковим або
добровільним особистим страхуванням,
якщо страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
власністю кожного з них
Обставини, на підставі яких можливо
зробити висновок про належність
спірної квартири до особистої
приватної власності чоловіка,
заперечував проти поділу майна та
визнання за ОСОБА_13 права власності на
частку квартири, оскільки він придбав
квартиру за рахунок кредитних коштів, а
також коштів, отриманих ним у борг у
матері - ОСОБА_1 особисто.
За правилами ст. 60 СК України
належність майна, придбаного у період
шлюбу до сумісної власності подружжя
презюмується. Отже обов'язок доведення
тих обставин, що певне майно не
належить до спільної сумісної
власності подружжя, покладений саме на
того з подружжя, хто заявив про вказані
Належних та допустимих
доказів про придбання квартири за
власні кошти ОСОБА_2 не надав.
За правилами ст. 65 СК України
вважається , що один із подружжя діє від
Досліджені під час судового
розгляду договір купівлі продажу від
17.05.2012 року (а.с. 5-7) та договір про
іпотечний кредит від 17.05.2012 року (а.с.
9-11), розписка про отримання коштів від
08.03.2012 року (а.с.4), не підтверджують той
факт, що спірна квартира придбана саме
за особисті кошти ОСОБА_2, а навпаки
підтверджують той факт, що спірна
квартира була придбана в період шлюбу
за спільні кошти подружжя, оскільки як
підтверджено сторонами, обоє
працювали, отримували постійний
заробіток. Враховуючи встановлені
судом обставини, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог ОСОБА_5
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за
нею права власності на 39/50 частин
квартири АДРЕСА_1 не ґрунтуються на
вимогах цивільного законодавства, є
недоведеними, та не підлягають
Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Згідно із ч. З ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі й щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
Розпискою від 08.03.2012 року, на яку
посилається позивач та показаннями
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7 не
підтверджується спрямування
зазначених у розписці коштів на
придбання спірної квартири. Посилання
в позові на те, що фактично між нею та її
сином ОСОБА_2 був укладений усний
договір доручення, за яким вона
доручила її сину купити за її кошти для
неї квартиру не підтверджуються
належними та допустимими доказами по
справі. Крім того, договір
купівлі-продажу квартири від 17.05.2012
року є діючим, сторонами не
оспорювався, недійсним в установленому
законом порядку не визнаний. Посилання
в обґрунтування позовних вимог на ст.321
ЦК України є неспроможними, оскільки
право власності на спірну квартиру
позивачкою не набувалося.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати покладаються на відповідачів
за позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_2, ОСОБА_1
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215, 224 ЦПК
України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на частку
квартири,- залишити без задоволення.
Позов третьої особи з самостійними
вимогами на предмет спору - ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3
про поділ майна подружжя, визнання
права власності на частку квартири, -
В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право
власності на ? частину квартири
Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 на відшкодування судових витрат
по 480 грн. відповідно з кожного.
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя:
Н.І.Рибалко