Справа № 203/928/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 жовтня 2014 року          Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого – судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі – Авраменко А.М.,

за участю представника позивача –
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, –

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся позивач через свого
представника із вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
послався на те, що 23 січня 2008 року між
сторонами у справі було укладено
кредитний договір б/н, на підставі
якого відповідач отримав кредит в
розмірі 3000 гривень зі сплатою 24% річних
на суму залишку заборгованості за
кредитом та з кінцевим терміном
повернення кредиту, що відповідає
строку дії картки. Вказуючи на те, що
відповідач свої договірні
зобов’язання не виконав, кредит не
повернув, а сам кредитний договір у
відповідності до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг
пролонговано, і він діє на час
звернення із позовом до суду, позивач
просив суд стягнути з відповідача
заборгованості за вказаним кредитним
договором станом на 23 січня 2014 року в
розмірі 22523,98 гривень, а також судові
витрати по справі.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити в повному
обсязі, проти розгляду справи в
заочному порядку не заперечувала.

Відповідач в два останні судові
засідання не з’явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, про причини своєї
неявки суд не повідомив, заяву про
розгляд справи за своєї відсутності не
подавав. При цьому, від відповідача до
суду в ході розгляду справи надійшла
письмова заява про застосування
строків позовної давності, в якій він
просив суд відмовити у задоволенні
позову, мотивуючи це тим, що строк дії
кредитного договору збігається зі
строком дії платіжної картки, виданої
за умовами такого договору, а такий
строк давно сплив. Також відповідач
послався на те, що Умови надання
банківських послуг, Правила
користування платіжною карткою та
Тарифи банку, які є додатками до
кредитного договору, ним не підписані,
а сам письмовий кредитний договір між
сторонами не укладався (а.с.85-86).

За викладених обставин суд вважає за
можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК
України здійснити розгляд даної
цивільної справи в заочному порядку
відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК
України.

Вислухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 23
січня 2008 року між сторонами у справі
було укладено кредитний договір б/н,
який складається із заяви відповідача,
Умов та правил надання банківських
послуг, що містять Правила
користування платіжною картою. За
умовами такого кредитного договору
відповідач, як позичальник, отримав від
позивача, як кредитодавця, платіжну
(кредитну) карту №SAMDN 9399 зі
встановленим на картковому рахунку
кредитним лімітом в розмірі 3000 гривень,
зобов’язавшись сплати кредитодавцю 14%
щомісяця на суму залишку
заборгованості за користування
кредитом та 2% щомісячної комісії, а
також повернути кредит в повному
обсязі не пізніше останнього дня
строку дії картки. (а.с.9-15, 17-18, 39-43)

Згідно п.3.1.1 Правил користування
платіжною картою строк дії карти
вказаний на лицевій стороні карти
(місяць і рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця.

Пунктом 3.1.3 тих же Правил визначено, що
по закінченню строку дії відповідна
карта продовжується банком на новий
строк (шляхом надання позичальнику
карти з новим строком дії), якщо раніше
(до початку місяця закінчення строку
дії) не надійшла письма заява
позичальника про закриття карткового
рахунку, а також за умов наявності
грошових коштів на картковому рахунку
для оплати послуг з виконання
розрахункових операцій по картковому
рахунку (в передостанній день місяця
закінчення строку дії) та при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором.

Положеннями п.5.4 Правил користування
платіжною картою визначено, що строк
погашення по кредиту (кредитний ліміт,
кредитна лінія) за платіжними картами
без встановленого мінімального
обов’язкового платежу проводиться в
наступному порядку: строк погашення
процентів по кредиту – щомісяця за
попередній місяць; строк погашення
кредиту – в повному обсязі, не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній карті.

Як встановлено судом під час розгляду
справи з пояснень сторони позивача та
зі змісту заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності, і не спростовується жодними
наявними в матеріалах справи доказами,
відповідачу видавалась карта при
укладенні кредитного договору б/н від 23
січня 2008 року, строк дії якої становить
два роки, при цьому після спливу строку
дії такої картки у першому кварталі 2010
року нова карта позивачем відповідачу
не видавалась.

Відповідно наданого позивачем
розрахунку заборгованості, відповідач
свої кредитні зобов’язання не виконав,
кредит не повернув, внаслідок чого
виникла заборгованість, розмір якої
позивачем розраховано станом на 23
січня 2014 року в розмірі 26587,86 гривень, що
складається із заборгованості за тілом
кредиту – 3000 гривень, заборгованості
за процентами за користування кредитом
– 14374,1 гривень, заборгованості за
комісією за користування кредитом 7665
гривень, штрафів – 500 гривень
(фіксована частина) та 1048,76 гривень
(процентна частина) (а.с.3, 5-8, 46-61).

26 грудня 2008 року Кіровським районним
судом м. Дніпропетровська було видано
судовий наказ про стягнення з
відповідача на користь позивача боргу
за кредитним договором в розмірі 4063,88
гривень. Дану суму позивач просить
вирахувати із суми загальної та
приведеної вище судом заборгованості
відповідача за кредитним договором б/н
від 23 січня 2008 року, визначаючи
остаточну суму заборгованості в
розмірі 22523,98 гривень (а.с.3-4).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень вказаного
вище договору, врегульовані нормами ЦК
України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК
України підставами для виникнення
цивільних прав та обов’язків, зокрема,
є договір, який є обов’язковим для
виконання сторонами, одностороння
відмова від зобов’язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Різновидом
договору є кредитний договір, який
обов’язково укладається в письмові
формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.634 ЦК України
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору,
зокрема у визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов’язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов’язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК
України передбачено, що якщо у
зобов’язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України
порушенням зобов’язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов’язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов’язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки,
різновидом якої є штраф (ст.549 ЦК
України).

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених норм цивільного
законодавства, суд приходить до
висновку, що в судовому засіданні
знайшов підтвердження факт укладення
між позивачем, як кредитодавцем, та
відповідачем, як позичальником,
кредитного договору б/н від 23 січня 2008
року із дотриманням вимог
законодавства, а також встановлено
невиконання відповідачем, на відміну
від кредитодавця, своїх зобов’язань за
даним договором, що призвело до
утворення заборгованості у
визначеному позивачем розмірі і мало б
бути достатньою підставою для
стягнення цієї заборгованості з
відповідача на користь позивача на
підставі судового рішення. В той же час,
позовні вимоги позивача задоволенню не
підлягають в повному обсязі на
підставі наступного.

Так, відповідно до ст.ст.256-258 ЦК України
позовна давність – це строк, в межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Для позовних вимог
про стягнення кредитної
заборгованості законом встановлену
загальну трирічну позовну давність.
При цьому, до вимог про стягнення
неустойки (пеня, штраф) встановлена
спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Початок перебігу позовної давності
визначено ст.261 ЦК України, частина 5
якої встановлює, що за зобов’язаннями
з визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення. При
цьому за змістом ст.11 ч.11 п.7 Закону
України «Про захист прав споживачів»
позовна даність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі і
застосовується також до додаткових
вимог банку. Аналогічна правова
позиція викладена в п.31 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» №5 від 30
березня 2012 року. Згідно ж ст.1 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживчим кредитом є кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Отже, підсумовуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги, що укладеним між
сторонами кредитним договором б/н від 23
січня 2008 року встановлений строк
остаточного виконання позичальником
свого договірного зобов’язання
(повернення кредиту в повному обсязі)
не пізніше останнього дня строку дії
карти, виданої відповідачу позивачем
на виконання умов договору (п.3.1.1, 5.4
Правил користування платіжною картою),
а такий строк сплив ще в першому
кварталі 2010 року, в той же час як
позивач звернувся до суду із даним
позовом про стягнення кредитної
заборгованості лише 11 лютого 2014 року,
сам кредитний договір має споживчий
характер, до того ж відповідачем подано
заяву про застосування строку позовної
давності, суд приходить до безумовного
висновку, що передбачений законом (ст.257
ЦК України) трирічний строк позовної
давності у відповідності до вимог
ст.ст.260, 261 ч.5 ЦК України сплив на час
звернення позивача до суду із даним
позовом і має бути застосований судом.
Останнє, в свою чергу, зумовлює
обов’язкову відмову у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі на
підставі ст.ст.266, 267 ч.4 ЦК України.

При цьому, суд вважає безпідставними та
такими, що не ґрунтуються на фактичних
обставинах спірних правовідносин, а
тому не приймає до уваги твердження
сторони позивача про те, що строк
позовної давності не сплив внаслідок
пролонгації строку дії кредитного
договору згідно п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг. Правова
позиція суду заснована на тому, що
позивачем не надано жодного доказу про
отримання відповідачем карти з новим
терміном дії, що відповідно до змісту
п.3.1, 3.4 Умов та правил надання
банківських послуг, п.3.1.1, 3.1.3 та п.5.4
Правил користування платіжною картою з
урахуванням на призначення такої карти
свідчило б про належне продовження
строку дії кредитного договору.

Крім того, суд критично ставиться та не
приймає до уваги твердження
відповідача про не укладення
письмового договору між сторонами,
необхідність підпису відповідача на
тексті Умовах надання банківських
послуг, Правил користування платіжною
карткою та Тарифах банку, які є
додатками до кредитного договору. Свою
позицію суд мотивує тим, що означені
додатки є формулярами/стандартними
формами, які у сукупності із заявою
позичальника, підписаною відповідачем,
у відповідності до ст.634 ЦК України
утворюють єдиний письмовий договір
приєднання – кредитний договір, умови
якого викладені не в одному, а в
декількох різних документах. Щодо
відсутності підпису відповідача, то
наявність цього підпису відповідача на
заяві позичальника за її змістом і є
підтвердженням ознайомлення та
погодження відповідачем зі всіма
умовами кредитного договору,
викладеними в усіх
документах/додатках, що утворюють цей
договір – Умовах надання банківських
послуг, Правилах користування
платіжною карткою та Тарифах банку, а
відтак підпис усіх додатків не є
необхідним в даному випадку
(а.с.9-зворот).

Приймаючи до уваги результат вирішення
справи та враховуючи положення ст.88 ЦПК
України, судові витрати, понесені
позивачем при зверненні до суду із
даним позовом, відшкодуванню не
підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.6, 11, 15, 16, 256-261, 266, 267, 525, 526, 530, 549, 610-612,
627, 629, 634, 1054, 1055 Цивільного кодексу
України, ст.ст.1, 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст.ст.3, 10, 11,
57-61, 64, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, Глави 8 Розділу
ІІІ ЦПК України ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Публічному акціонерному товариству
комерційний банк «ПриватБанк» у
задоволенні позовних вимоги до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості –
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
про перегляд заочного рішення, яка може
бути подана відповідачем протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем протягом 10 днів з
дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя

Ф.Ф. Маймур