22-ц/775/276/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Соловйов О.Л.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Баркової
Л.Л.

суддів Гаврилової Г.Л.,Сороки
Г.П.

при секретарі Макаровій О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
невиплаченої заробітної плати та
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 23 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
невиплаченої заробітної плати та
моральної шкоди. В обґрунтування вимог
зазначив, що 13.02.2012 року на підставі
трудового договору укладеного між ним
та ОСОБА_2 був прийнятий на роботу
водієм автотранспортного засобу,
зазначений договір було зареєстровано
у Маріупольському міському центрі
зайнятості. 25 червня 2013 року, при
звільненні за власним бажанням, на
підставі ч.І ст.38 КЗпП України,
роботодавцем не було проведено
кінцевий розрахунок, а саме не сплачено
заборгованість по заробітній платі за
весь відпрацьований час, що становить
619 днів та у грошовому еквіваленті, з
урахуванням індексу інфляції, складає
25 105,21 грн. Тривалим часом затримки
розрахунку позивачеві було спричинено
моральну шкоду, яка полягає у постійних
стражданнях та хвилюваннях через брак
коштів та яку він оцінює у 10 000 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя від 23 грудня 2013 року у
задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі. В
обґрунтування апеляції зазначає,що
відповідач не має відомостей про
нарахування та виплату йому заробітної
плати, отже з цих підстав судове
рішення є незаконним.

Відповідачка ОСОБА_2 та позивач
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, до суду не
з'явились, клопотань до апеляційного
суду не надали, що у відповідності до
ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справі за їх
відсутність.(а.с.159-160 )

Заслухавши
суддю-доповідача,представника
позивача ОСОБА_3, яка підтримала доводи
апеляційної скарги, просила її
задовольнити, представника
відповідача ОСОБА_4, який просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3, ч.2 ст.10 ЦПК
України кожна сторона має в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Кожна сторона
повинна довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з
13 лютого 2012 року по 25 червня 2013 року
перебував в трудових відносинах з
відповідачкою ОСОБА_2, що
підтверджується трудовим договором
між працівником і фізичною особою, яка
використовує найману працю.

Відповідно до п.п.2,3 вказаного договору
ОСОБА_1 зобов'язаний виконувати посаду
водія ,кермувати автобусом, щоденно
здавати виручку, якісно надавати
послуги пасажирам, дотримуватися
правил безпеки руху. ОСОБА_2зобов'язана:
оплачувати роботу працівника у розмірі
1190 гривень на місяць, забезпечити
безпечні і нешкідливі умови праці. Час
виконання робіт встановлено з графіком
при сумарному обліку робочого часу за
місяць, який не перевищує 40 годин на
тиждень.( а.с.45)

Зазначений договір було розірвано 25
червня 2013 року за власним бажанням
працівника,на підставі ст. 38 КЗпП
України, про що свідчить відповідний
запис у договору про зняття з
реєстрації у Маріупольському центрі
зайнятості.

Відповідно до ст. 94 КЗпП та ст. 1 Закону
України "Про оплату праці" заробітна
плата - це винагорода, яку за трудовим
договором власник виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про
оплату праці" заробітна плата
виплачується особисто працівникові за
місцем роботи або за його заявою через
банківські установи.

Відмовляючи у задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що
сторони погодились на певний розмір
заробітної плати, який позивач
отримував, згідно відомостей з
центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб ДПА України та
Пенсійного Фонду підтверджений факт
виплати позивачеві заробітної плати у
розмірі, обумовленим трудовим
договором , отже, сама по собі
відсутність відомостей про виплату
заробітної плати не є безумовною
підставою для задоволення позову про
стягнення заробітної плати.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду.

Згідно умов трудового договору між ПП
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 витікає, що сторони
досягли умови про розмір заробітної
плати на місяць у сумі 1190 гривень.( а.с.45)

Як пояснив представник позивача
апеляційному суду, ОСОБА_1 фактично
працював за

графіком: 2 дні робочих, 2 дні вихідних.

Згідно пояснень позивача суду першої
інстанції, за усною домовленістю з
роботодавцем при укладенні договору
його фактична заробітна плата
складалась із сум денної виручки,
отриманої за перевезення пасажирів,за
відрахуванням сплати відповідачці
«планової» виручки у розмірі 1087
гривень. При цьому понадпланова
виручка, яка фактично була його
заробітною платою, складала від 50 до 300
гривень на день.( а.с. 116 протокол
судового засідання, аудіо запис). Судом
також встановлено, що згідно пояснень
позивача,розмір його заробітної плати
дозволяв йому самостійно винаймати
працю залученого ним працівника -
кондуктора.

Дані висновки суду не оспорюються
апелянтом.

Відповідно до відомостей із
центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб ДПА України про
суми виплачених доходів ОСОБА_1( ІНН
НОМЕР_1), останньому у І-1У кварталах 2012
року СПД ОСОБА_2 виплачена заробітна
плата в розмірі по 3570 гривень за
квартал, у І кварталі 2013 року - в
розмірі 3570 грн., у II кварталі 2013 року - в
розмірі 4700 гривень, що свідчить про
відсутність заборгованості по
заробітній платі ОСОБА_1 за періоди
його роботи у відповідача: з 13 лютого 2012
року по 25 червня 2013 року ,і суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про безпідставність
заявлених вимог про стягнення
заробітної плати за цей період часу.(
а.с. 35,32,38,39,41,43)

Як вбачається із наданих Управлінням
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі міста Маріуполя відомостей
персоніфікованого обліку на ОСОБА_1 за
період з січня 2012 року по травень 2013
року сума щомісячного заробітку для
нарахування пенсії складає 1190
гривень,а у червні 2013 року-2320,00 гривень,
що відповідає п.3 умови трудового
договору за цей період часу. (а.с.20)

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які працюють водіями
на тому ж маршруті у ПП ОСОБА_2
пояснили, що щомісячний заробіток
водія становить вище за обумовлену
суму трудовим договором у розмірі 1190
гривень; позивач працював за
однаковими умовами з ними та скарг від
нього на невиплату заробітної плати не
було.

З урахуванням встановлених обставин,
посилання позивача та його
представника на те, що підтвердженням
факту виплати ОСОБА_1 заробітної плати
можуть бути тільки
розрахунково-платіжні відомості про її
сплату, є неспроможними і не можуть
бути підставою для задоволення
позову, оскільки відповідно до
положень ст.ст.57-58 ЦПК України надані
відомості із Жовтневої МДПІ м.
Маріуполя щодо отриманих позивачем
доходів у вигляді заробітної плати в
період роботи у відповідача та
відомостей Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі
міста Маріуполя містять інформацію
відносно предмету доказування, є
належними доказами, що підтверджують
факт отримання позивачем заробітної
плати.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
з'ясував усі обставини справи, що мають
значення для справи та дійшов
обґрунтованого висновку про
недоведеність позовних вимог щодо
наявності заборгованості по сплаті
заробітної плати в період з 13 лютого 2012
року по 25 червня 2013 року та
обґрунтовано відмовив у задоволені
позову.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, та є безумовною
підставою для скасування рішення у
справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів не вбачає апеляційних підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки воно відповідає
обставинам справи та нормам
матеріального права, ухвалене
відповідно до вимог процесуального
закону, тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И
Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
23 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді