АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1053/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Полубан М.П. Доповідач - Свистунова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Ремеза В.А.,
Гайдук В.І.

за участю секретаря Книш К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 вересня 2013 року

по цивільній справіза позовом
Прокурора Петропавлівського району
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Дніпропетровського
обласного фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Дніпропетровського обласного фонду
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі, ОСОБА_3, третя
особа у справі: ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору поруки,-

В С Т А Н
О В И Л А:

У червні 2013 року прокурор
Петропавлівського району
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Дніпропетровського
обласного фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі, звернувся із зазначеним
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості.

Крім того, із зустрічними
вимогами 17.06.2013 року до
Дніпропетровського обласного фонду
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі, ОСОБА_3, третя
особа у справі: ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору поруки звернулась
ОСОБА_4.

Рішенням Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 вересня 2013 року позов
прокурора Петропавлівського району
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Дніпропетровського
обласного фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі задоволено частково, стягнуто
солідарно: з відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 на користь держави 22098 грн. 29 коп.
та судовий збір у розмірі 260 грн.
Зустрічні вимоги ОСОБА_4 задоволено,
визнано недійсним договір поруки №117-а
від 24.03.2009 року та стягнуто солідарно на
користь позивачки з ОСОБА_3 та ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Додатковим рішенням
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4
за основними вимогами, у іншій частині
резолютивна частина рішення
залишилась без змін та викладена у
остаточному вигляді. Окремо додаткове
рішення не оскаржено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення або змінити йог з урахуванням
викладеного у апеляційній скарзі.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що між сторонами у справі:
Дніпропетровським обласним фондом
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі та ОСОБА_327.12.2007
року було укладено кредитний договір №
123/12/08-Д у вигляді встановленого кредиту
на добудову та реконструкцію житлового
будинку у АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання
вказаних зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитною угодою від 27.12.2007 р. № 123/12/07-Д
перед кредитором- Дніпропетровським
обласним фондом підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі, між кредитором та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки № 117 від 27.12.2007
року.

Крім того, на забезпечення
виконання вказаних зобов'язань ОСОБА_3
за кредитною угодою від 27.12.2007р. №
123/12/07-Д перед кредитором-
Дніпропетровським обласним фондом
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі, між кредитором та
ОСОБА_4 було укладено договір поруки №
117-а від 24.03.2009 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК
України, боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщоінше не
встановленого договором або законом,
не випливає і зсуті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Порука - це договір, за яким до
обов'язку основного боржника додатково
приєднано зобов'язання іншої особи, яка
за нього поручається. Крім того,
відповідно до ст. 533 ЦК України
поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язань
боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК
України у випадку порушення боржником
зобов'язання, яке забезпечено порукою,
боржник та поручитель, відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або фінансова
установа (кредитор) зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальнику в розмірі та на підставах,
передбачених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3
кредитних зобов'язань, згідно
розрахунку суми заборгованості за
кредитним договором за відповідачем
рахується заборгованість у сумі 26098
грн. 29 коп. З урахуванням наявної у
справі квитанцій «ПриватБанку» №
40348.204.4 від 04.07.2013 р. згідно якої
вбачається, що ОСОБА_3 сплачено на ім"я
одержувача -Дніпропетровського
обласного фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі - 4000 грн. (р/р 1101
призначення платежу - для повернення
кредиту), у зв'язку з чим, судом було
зменшено цю суму та стягнуто 22 098 грн. 29
коп.

ОСОБА_4, не погоджуючись із вимогами
за первісним позовом, звернулась до
суду із зустрічною позовною заявою до
Дніпропетровського обласного фонду
підтримки індивідуального будівництва
на селі, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору поруки.

У обґрунтування заявлених вимог
зазначала, що вона ніколи не укладала
та не підписувала кредитної угоди про
яку йдеться у первісному позові
прокурора. У день підписання договору
поруки - 24.03.2009 р. знаходилась на роботі
у смт. Петропавлівка. Крім того,
зазначила, що вона не мала ніякого
бажання вчиняти договір - поруки та
підписувати кредитну угоду та додаток
до неї.

Посилання позивачки на ті
обставини, що остання даний договір не
укладала, його не підписувала і тому її
волевиявлення на вчинення правочину у
вигляді договору поруки не було, в ході
судового розгляду справи у суді першої
інстанції не спростовано, а ні
позивачем, а ні іншими сторонами у
справі. Суду відповідних доказів у
порядку ст. 60 ЦПК України не надано.

Крім того, дані обставини
підтверджені висновком судової
почеркознавчої експертизи № 1702-14 від
26.08.2014 року, що проведена була у суді
апеляційної інстанції (а.с.197-205).
Висновком зазначено: що підпис від
імені ОСОБА_4 у графі «Поручитель»
кредитної угоди № 123/12/07-Д від 27.12.2007
року укладеної між Дніпропетровським
обласним фондом підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі та ОСОБА_3; підпис у додатковій
угоді №2 від 24.03.2009 року до кредитної
угоди № 123/12/07-Д від 27.12.2007 року
укладеної між Дніпропетровським
обласним фондом підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі та ОСОБА_3; підпис у договорі
поруки №117-а від 24.03.2009 року укладеним
між Дніпропетровським обласним фондом
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі та ОСОБА_3,ОСОБА_4,
ОСОБА_2 - виконані не ОСОБА_4, а іншою
особою. Крім того, зазначено, що ознаки,
які б свідчили про дію на виконавця
підписів від імені ОСОБА_4 у графах
«Поручитель» у вищевказаних договорах
збиваючих факторів природного
характеру, а також штучного характеру -
зміна ознак власного почерку (авто
підробка), у даних підписах - відсутня.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостоюстатті 203 ЦК України.

Серед загальних вимог, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, передбачених статтею 203 ЦК
України, існує вимога, яка міститься у
частині 3 цієї статті та згідно якої
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про
задоволення вимог позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору поруки та про
відмову у задоволенні позовних вимог
до ОСОБА_4, як до відповідача за
первісним позовом. З урахуванням
викладеного та зібраних вході розгляду
справи у суді апеляційної інстанції
доказами, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги у цій
частині підлягають відхиленню, як
необґрунтовані.

Крім того, колегія суддів вважає
правомірним висновок суду першої
інстанції, що визнання даного договору
поруки недійсним не звільняє
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від
зобов"язання виконати належним чином
умови вищезазначеного кредитного
договору.

Порука є одним із видів забезпечення
виконання зобов'язань, що передбачено
статтею 546 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 553
ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Відповідно до
ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до умов договору поруки
№ 117 від 27 грудня 2007 року, що укладений
між Дніпропетровським обласним Фондом
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі і ОСОБА_2, а саме
розділу 3 п.3.2. визначено, що поручитель
не відповідає за сплату боржником
процентів та відшкодування збитків, за
сплату неустойки (штрафу, пені). Тобто,
саме у відповідності до умов
кредитного договору визначено обсяг
відповідальності поручителя, який
обмежується сплатою суми у 50 000 грн.
Тобто, поручитель відповідає лише в
частині стягнення тіла кредиту.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що не підлягають задоволенню вимоги
позивача у частині солідарного
стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 заборгованості по відсотках -
2423грн. 38 коп. та нарахованої пені -
4669 грн.77 коп.

А тому, доводи апеляційної скарги у
цій частині вимог є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню, а
рішення суду у цій частині скасуванню
та прийнятті нового про відмову у
задоволенні позовних вимог прокурора
Петропавлівського району
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Дніпропетровського
обласного фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі до ОСОБА_2 про солідарне
стягнення суми заборгованості по
відсотках та пені.

Як зазначено у п.2.2. договору поруки
№ 117 від 27 грудня 2007 року, що укладений
між Дніпропетровським обласним Фондом
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі і ОСОБА_2, строк
основного договору складає - 8 років. В
ході розгляду справи у суді першої
інстанції апелянтом будь-яких
заперечень щодо позовних вимог до
нього не зазначалось, доказів не
надавалось, клопотань не заявлялось.
Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 11 ЦПК
України особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК
України покладено на сторони, кожна з
яких зобов»язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 ЦПК України. З
урахуванням зазначеного, колегія
вважає, що рішення суду в частині
солідарного стягнення з відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача за
первісним позовом заборгованості по
тілу кредиту у розмірі 15005 грн. 14 коп. є
обґрунтованим та законним, а тому,
доводи апеляційної скарги у цій
частині підлягають відхиленню.

Однак, доводи апеляційної скарги
щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 судових витрат на користь
ОСОБА_4, позивача за зустрічним позовом,
у розмірі 114, 70 грн., колегія суддів
вважає обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав. Як убачається зі змісту
зустрічного позову, процесуальний
статус ОСОБА_2 визначено, як третя
особа, тобто, він не є стороною у справі
у розумінні ст. 89 ЦПК України та ст. 2
Закону України «Про судовий збір». А
тому, вимоги ОСОБА_4 до третьої особи
ОСОБА_2 про солідарне стягнення судових
витрат у справі підлягають відхиленню
та стягненню зазначеної суми лише з
ОСОБА_3.

Крім того, колегія суддів вважає, що
рішення суду в частині солідарного
стягнення судового збору за первісним
позовом підлягає зміні, оскільки,
діючим законодавством, зокрема ст. 88
ЦПК України, не передбачено стягнення
судового збору на користь позивача у
солідарному порядку з відповідачів.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків у
рішеннях суду, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, матеріалам справи,
зводяться до переоцінки доказів по
справі.

З урахуванням викладеного
рішення суду першої інстанції та
додаткове рішення у відповідній його
частині підлягають частковому
скасуванню та зміні, а в іншій частині
рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 313-316
ЦПК України, колегія суддів, -

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2-
задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 вересня 2013 року в частині
солідарного стягнення з ОСОБА_2 на
користь держави в особі
Дніпропетровського обласного фонду
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі заборгованості по
відсотках та нарахованої пені та в
частині стягнення судових витрат з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 - скасувати.

Рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 вересня 2013 року в частині
солідарного стягнення ОСОБА_3 на
користь держави в особі
Дніпропетровського обласного фонду
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі заборгованості по
відсотках та нарахованої пені та в
частині солідарного стягнення судових
витрат з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - змінити.

Відмовити у задоволенні позовних
вимог прокурора Петропавлівського
району Дніпропетровської області в
інтересах держави в особі
Дніпропетровського обласного фонду
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі до ОСОБА_2 про
солідарне стягнення суми
заборгованості по відсотках та пені.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
в особі Дніпропетровського обласного
фонду підтримки індивідуального
житлового будівництва на селі
заборгованості по відсотках у розмірі -
2 423 грн. 38 коп. та нарахованої пені у
розмірі - 4 669 грн. 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 користь держави
судовий збір у розмірі - 229, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на
користь держави у розмірі - 229,40 грн.

Відмовити у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до
третьої особи ОСОБА_2 про солідарне
стягнення судових витрат у справі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 судові витрати у сумі 114 грн. 70
коп.

У іншій оскаржуваній частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді