Дата документу 06.11.2014
Справа № 334/6091/14-ц
Провадження № 2/334/2383/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Ленінський
районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Лисенко Л.І.

при секретарі - Піка А.А.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання договору
довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
розірвання договору довічного
утримання, вказавши, що на праві
спільної приватної власності йому та
ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року його дружина ОСОБА_3
померла.

14 лютого 2011 року між ними - ОСОБА_3,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
нотаріально посвідчений договір
довічного утримання, згідно до якого
відповідачка зобов'язалася надавати їм
допомогу, утримувати їх, а сама
отримала право власності на квартиру з
моменту укладення договору. 16.02.2011 року
були внесені доповнення до договору
довічного утримання (догляду), згідно
до яких відповідачка повинна була
забезпечувати їх продуктами
харчування, медикаментами на суму 1000
гривень, та у разі смерті сплатити
вартість ритуальних послуг.

Відповідачка не виконує свої
зобов'язання, не надає йому допомогу, з
серпня 2012 року він та його дружина
ОСОБА_3 обслуговували себе самостійно,
відповідачка також не сплачувала
витрати на поховання його дружини, т.я.
він надав ОСОБА_2 12000 гривень для
організації поховання та поминального
обіду.

Після смерті ОСОБА_3 відповідачка до
нього не з'являється, догляд здійснює
ОСОБА_4, яка на теперішній час проживає
разом із ним.

Просить розірвати договір довічного
утримання, укладений 14.02.2011 року між
ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований в реєстрі за № 79,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала
частково та пояснила, що її баба ОСОБА_3
та ОСОБА_1 перебували у шлюбі та разом
проживали в АДРЕСА_1. Вона надавала їм
матеріальну допомогу, передавала
продукти харчування, а потім привозила
готові обіди, кожні два дні вона
приїздила до них, проводила прибирання,
прала білизну, привозила до бабусі
дільничного лікаря та лікаря-онколога
кожні 10 днів, купувала ліки та
спеціальне харчування для ОСОБА_3 Після
смерті бабусі ОСОБА_3 в квартиру до
ОСОБА_1 переїхала проживати її мати,
ОСОБА_4, яка в теперішній час здійснює
догляд за позивачем. Договір довічного
утримання відносно бабусі ОСОБА_3 вона
виконала, згодна відмовитися від
виконання договору відносно ОСОБА_1,
оскільки вона не може всупереч волі
відповідача доглядати за ним.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно до ст..744 ЦК України за договором
довічного утримання одна сторона
(відчужував) передає другій стороні
набувачеві у власність квартиру,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
довічно.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений
принцип змагальності сторін у
цивільному судочинстві. Відповідно до
ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
допустимими доказами ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що з
лютого 2011 року по день смерті ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 року відповідачка
виконувала свої обов'язки по договору
довічного утримання, забезпечувала
ОСОБА_3 спеціальними продуктами
харчування, ліками, поховала її. На
підтвердження надала копії квитанцій
ПП «ОСОБА_11» на суму 12165 гривень,
затрачений на організацію поховання
(а.с. ). Доводи представника позивача
про те, що саме таку суму - 12000 гривень
ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 на поховання у
судовому засіданні нічим підтверджені
не були. Допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_6- лікар -онколог,
підтвердила, що вона майже кожні 10 днів
оглядала хвору ОСОБА_3, хвора була
доглянута, в квартирі та постільна
білизна були завжди чисті, вона
виписувала дорогі ліки, які купувалися
відповідачкою для хворої. Даний свідок
є сторонньою людиною, яка не
зацікавлена у вирішенні даної справи,
тому підстав для сумніву в її показах у
суду немає.

Покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 суд не
приймає до уваги, оскільки вони в
квартирі позивача не бували, обставини
знають поверхнево. Свідки ОСОБА_9,
ОСОБА_10 є родичами відповідачки, тому
суд також не приймає до уваги їхні
покази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду
на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини.
Договір довічного утримання
припиняється зі смертю відчужувача.

Правовим наслідком розірвання
договору довічного утримання у зв'язку
з невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором є повернення до відчужувача
права власності на майно, яке було ним
передане (частина перша статті 756 ЦК
України).

За життя ОСОБА_3 не зверталася з позовом
про розірвання договору довічного
утримання, тому, підстав визнавати
договір недійсним в цій частині немає.
Процесуальне правонаступництво в
даному випадку не допускається.

Що стосується визнання недійсним
договору довічного утримання ОСОБА_1,
то позов у цій частині підлягає
задоволенню, оскільки відповідачка
визнає, що після смерті бабусі в
квартиру до ОСОБА_1 переїхала проживати
її мати, ОСОБА_4, яка і здійснює догляд
за ним.

Виходячи з наведеного, керуючись
ст.ст.10,60,212,213 ЦПК України, ст.ст.744,755,756
ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
договору довічного утримання
задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання,
укладений 14.02.2011 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №
79, посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Запорізької області
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя:
Лисенко Л. І.