провадження 8/201/29/2014
УХВАЛА

13 листопада 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретаре Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську заяву
ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
04 грудня 2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в жовтині 2012 року
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2, треті особи ТОВ
«Райффайзен ОСОБА_3» і ОСОБА_4 про
звернення стягнення на заставлене
майно (спір стосувався застави
автомобіля БМВ, 2008 року випуску).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 червня
2014 року апеляційна скарга представника
ОСОБА_2 відхилена, рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
04 грудня 2013 року залишене без змін.

В касаційному порядку вказане рішення
і ухвала не оскаржувалися. Отже,
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року
набрало законної сили.

07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 через свого
представника звернулася до суду з
заявою про перегляд рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
04 грудня 2013 року за нововиявленими
обставинами з тих підстав, що вказаним
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська і ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Дніпропетровського
апеляційного суду не повністю
досліджені обставини спору, зокрема,
спірний договір застави вказаного
автомобіля було укладено 09 жовтня 2008
року, а право вимоги у ТОВ «Райффайзен
ОСОБА_3» виникло пізніше, тому суд
дійшов помилкового висновку про
необґрунтованість позову ОСОБА_1, а
також встановлено відсутність
оригіналу боргового документу
(оригіналу договору про борг
відповідача), а він є; також були
відсутні відомості про наявність
обтяжень і заборон стосовно вказаного
автомобіля. Ці обставини для заявника є
нововиявленими, оскільки в дійсності
заявник все робив вірно по закону,
оригінал договору є, право вимоги
з’явилося пізніше. Вказані обставини,
на думку заявника, говорять про
незаконність рішення суду від 04 грудня
2013 року і є основною причиною, що
унеможливлює виконання вказаного
рішення суду, це рішення (оскаржуване)
винесено без врахування всіх його
процесуальних прав, не надана
можливість використати всі законні
права в наданні доказів та додаткових
матеріалів, а надані документи і
матеріали фальсифікувалися, надані
заявником докази не прийняті до уваги і
належним чином не оцінені, документи та
докази відповідача, банку були не
правдиві і не відповідаючі дійсності і
це, на думку заявника, перешкодило суду
всебічно і повно розглянути всі
обставини справи, а тому і винесено не
вірне рішення суду. Просив рішення від
04 грудня 2013 року скасувати, відновити
провадження, розглянути її заперечення
і заяву, а нововиявлені, на його думку,
обставини ведуть до задоволення його
позиції і спростування позиції
відповідача і ТОВ «Райффайзен ОСОБА_3».

Заявник в ході судового засідання,
представник ОСОБА_1, вимоги заяви
підтримав, наполягав на її законності і
просив задовольнити в повному обсязі.

Представник ТОВ «Райффайзен ОСОБА_3» в
судовому засіданні не визнав заяву,
заперечував проти її обставин та
доводів представника ОСОБА_1, вважаючи
заяву необґрунтованою, викладені в ній
обставини не є нововиявленими і просив
в її задоволенні відмовити в повному
обсязі.

ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в судове засідання не
з’явилися, про день та час розгляду
заяви повідомлялися належним чином.
Суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності вказаних осіб відповідно
до ст. ст. 169, 365 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника
заявника і представника ТОВ
«Райффайзен ОСОБА_3», з’ясувавши думку
сторін і третіх осіб, оцінивши добуті
та надані докази, перевіривши всі
матеріали заяви та цивільної справи,
суд вважає заяву не обгрунтованою та не
підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ст. 361 ЦПК України
рішення або ухвала суду, якими
закінчено розгляд справи, що набрали
законної сили, а також судовий наказ
можуть бути переглянуті у зв’язку з
нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду
рішення, ухвали суду чи судового наказу
у зв’язку з нововиявленими
обставинами є: 1) істотні для справи
обставини, що не були і не могли бути
відомі особі, яка звертається із
заявою, на час розгляду справи; 2)
встановлені вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправдиві
показання свідка, завідомо неправдивий
висновок експерта, завідомо
неправильний переклад, фальшивість
документів або речових доказів, що
потягли за собою ухвалення незаконного
або необгрунтованого рішення; 3)
скасування судового рішення, яке стало
підставою для ухвалення рішення чи
постановлення ухвали, що підлягають
перегляду; 4) встановлена
Конституційним Судом України
неконституційність закону, іншого
правого акта чи їх окремого положення,
застосованого судом при вирішенні
справи, якщо рішення суду ще не
виконане.

В судовому засіданні
встановлено, що жодної з вищеназваних
обставин заява ОСОБА_1, її представника
не містить; дії суду при прийнятті
позову до провадження та призначенні
справи до розгляду, судовий розгляд
справи відповідають вимогам
цивільно-процесуального закону,
об’єктивних даних про сумніви в
об’єктивності та неупередженості
судів не надано, процесуальні права
заявнику були роз’яснені і ним
використані в повному обсязі, нічим не
підтверджені сумніви та припущення не
можуть бути покладені в основу
задоволення цієї заяви; судді судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області,
перевіряючи правильність застосування
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті апеляційної скарги
на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська (при розгляді справи
та винесенні рішення і ухвали) інших
порушень не знайшли, рішення суду
набрало законної сили і повинно
виконуватися. Вказані заявником
обставини не є нововиявленими, вони
досліджувалися, аналізувалися судами
при розгляді справи, були відомі і
враховані.

Стаття 15 ЦК України
передбачає право на захист цивільних
прав та інтересів: « 1. Кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України
передбачає, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності. Відповідно до
ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об’єктивні підстави
вважати, що заява не підлягає
задоволенню а ні повністю, а ні
частково.

Не може суд прийняти до уваги позицію
заявника і його представника стосовно
наполягання на своїх вимогах, оскільки
вона спростовується вищенаведеним і
нічим об’єктивно не підтверджується.

Приймаючи до уваги те, що законних
підстав для перегляду рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року
за нововиявленими обставинами, у
зв’язку з відсутністю цих обставин, -
немає, а інші підстави перегляду
вказаного рішення суду за
нововиявленими обставинами учасниками
спору і заявником не названі, суд
вважає заяву ОСОБА_1 не обгрунтованою і
в її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції
України; ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 3,
4, 10, 11, 57-61, 210, 293, 361 - 366 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1
про перегляд рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
04 грудня 2013 року за нововиявленими
обставинами відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня проголошення ухвали, а у разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя -