Справа № 602/722/14-ц
Провадження № 2/602/246/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. Лановецький
районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого
Радосюка А. В.

при секретарі
Костюк О. М.

з участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача - адвоката
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ланівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування збитків в
регресному порядку,

встановив:

До суду звернулася ОСОБА_3 з позовом до
ОСОБА_4 про відшкодування збитків в
регресному порядку, мотивуючи свої
позовні вимоги тим, що в період її
перебування з відповідачем в шлюбі, а
саме 06.12.2006 року останнім було укладено
з ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» кредитний
договір №014/0018/82/292552 та отримано кредит
в розмірі 10 000 доларів США. В
забезпечення виконання зобов'язань
вона виступила поручителем та майновим
поручителем по даному кредитному
договорі. В зв'язку з систематичним
невиконанням відповідачем зобов'язань
по кредитному договорі банк в липні 2012
року звернувся до суду про стягнення з
них солідарної заборгованості та
звернення стягнення на іпотечне майно,
яке належало їй на праві власності. З
метою погашення боргу позичальника
вона, як поручитель, переказала з
Італії в Україну 5966 Євро, які в
подальшому перевела в гривні, а потім в
долари США і погасила заборгованість
по кредиту в сумі 7098,69 доларів США та
сплатила судовий збір в сумі 567,36 грн., а
всього 56736,31 грн... Крім того, за її
зверненням, банком було списано
штрафні санкції по договору та видана
довідка про повне погашення кредиту. В
зв'язку зі сплатою нею, як поручителем,
заборгованості за кредитом
відповідача, вона просить суд стягнути
з відповідача в її користь в регресному
порядку суму заподіяних їй збитків, а
саме 5416,23 Євро, що згідно офіційного
курсу НБУ станом на 08.07.2014 року
становить 86713,84 грн. основної
заборгованості за погашеним кредитом,
штраф в розмірі 3% - 1853,06 грн. та пеню -
індекс інфляції в розмірі 6998,87 грн., а
всього позивач просить суд стягнути з
відповідача в її користь 95565,78 грн. та
судові витрати понесені нею.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав і просив суд позов
задовольнити, пославшись при цьому на
обставини, вказані в позовній заяві.
Крім того, представник позивача в
судовому засіданні пояснив, що позивач
здійснювала погашення заборгованості
від імені відповідача в зв'язку з тим,
що такі вимоги банківської системи і
від свого імені вона не мала права
погашати заборгованість по кредиту.
Оригінали квитанцій про погашення
заборгованості по кредитному договорі
також знаходяться в позивача, що
підтверджує той факт, що саме вона
здійснювала погашення заборгованості,
як поручитель.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав і пояснив, що його
довірителем було особисто здійснено
погашення заборгованості по
кредитному договорі про що свідчить
його підпис та прізвище, як платника, на
банківських квитанціях. У випадку
погашення заборгованості позивачем, як
поручителем, вона мала право і була
зобов'язана здійснювати дану операцію
від свого імені. Крім того, банк мав
надати позивачу документи, які
свідчать про погашення нею боргу, як
поручителем, і про перехід до неї прав
кредитора. Оригінали банківських
квитанцій знаходяться в позивача,
оскільки вона проживала і була
зареєстрована з відповідачем в одній
квартирі і забрала собі оригінали
документів.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази по справі, вважає, що
позов до задоволення не підлягає.

При цьому суд виходив із слідуючого.

Як вбачається із кредитного договору
№014/0018/82/29252 від 06 грудня 2006 року,
укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_4, останній одержав в
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитні
кошти в розмірі 10 000 доларів США з
кінцевим терміном повернення по 05
грудня 2016 року та сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 14%
річних (а.с.11-15). Даний факт також
підтверджується заявою ОСОБА_4 про
надання споживчого кредиту від 01.12.2006
року (а.с.10), Графіком надання кредиту
(а.с.16) та Графіком погашення кредиту
(а.с.17-19).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вищезгаданим кредитним
договором був укладений договір поруки
від 06.12.2006 року, згідно п. 1.2 якого
поручитель ОСОБА_3 на добровільних
засадах бере на себе зобов'язання перед
Кредитором відповідати по
зобов'язанням ОСОБА_4, які виникають з
умов кредитного договору №014/0018/82/29252
від 06 грудня 2006 року в повному обсязі
цих зобов'язань. Пунктами 2.1, 2.3. даного
договору поруки встановлено, що у
випадку невиконання Боржником взятих
на себе зобов'язань по кредитному
договору, Поручитель несе солідарну
відповідальність перед Кредитором у
тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи
сплату основного боргу за кредитним
договором, нарахованих процентів за
користування кредитом та неустойки;
Поручитель після виконання взятих на
себе зобов'язань по цьому договору, у
відповідності до ст.556 ЦК України,
набуває всіх прав Кредитора по
виконаному ним зобов'язанні. (а.с. 20-21).

Крім того, в забезпечення виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»
та ОСОБА_3 13.12.2006 року уклали Іпотечний
договір, згідно п. 1.1, 1.2 якого ОСОБА_3 з
метою забезпечення належного
виконання зобов'язання, що випливає з
кредитного договору №014/0018/82/29252 від 06
грудня 2006 року, надала у іпотеку
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 22-27).

18 липня 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулося до Лановецького
районного суду Тернопільської області
з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
солідарне стягнення з них
заборгованості по кредитному договорі
№014/0018/82/29252 від 06 грудня 2006 року в
розмірі 7098,69 доларів США шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
та стягнення понесених судових витрат
в розмірі 567,36 грн. (а.с.8-9).

Ухвалою Лановецького районного суду
Тернопільської області від 25 жовтня 2012
року дана позовна заява за клопотанням
позивача залишена без розгляду (а.с.44-45).

Відповідно до платіжних доручень від
16.10.2012 року, 17.10.2012 року, заяв на видачу
готівки від 17.10.2012 року, 18.10.2012 року та
банківських квитанцій від 18.10.2012 року,
19.10.2012 року з Італії на Україну на ім'я
ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було переказано
грошові кошти в сумі 5941,50 Євро, які в
подальшому було обміняно на гривні та
долари США (а.с.29-40).

Згідно копій квитанцій від 19.10.2012 року
№0Х96, №0Х96 та №0Х94,
виданих Ланівецьким відділенням
Тернопільської обласної дирекції ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», в цей день
ОСОБА_4 було здійснено погашення
заборгованості по кредитному договорі
№014/0018/82/29252 від 06 грудня 2006 року в
розмірі 5050 доларів США. На даних
квитанціях відсутній підпис платника
(а.с.41-43).

Разом з тим, на копіях вищевказаних
квитанцій від 19.10.2012 року №0Х96,
№0Х96 та №0Х94, які на вимогу
суду були надані Тернопільською
обласною дирекцією ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», наявні підписи платника,
які повністю відтворюють підпис
відповідача по даній справі ОСОБА_4, що
наявний в копії кредитного договору
№014/0018/82/29252 від 06 грудня 2006 року (а.с.72-74).

Відповідно до довідки про повне
погашення заборгованості по кредиту,
виданому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
від 01.11.2013 року заборгованість по
кредитному договорі №014/0018/82/29252
(позичальник ОСОБА_4.) відсутня (а.с.47).

Як вбачається з повідомлення
Тернопільської обласної дирекції ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» від 26.09.2014 року
№114-33-0-00/962, поручитель ОСОБА_3 вправі і
була зобов'язана погашати
заборгованість, яка виникла за
кредитним договором, від свого імені
(а.с.71).

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених стеттею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають ті
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно ч.1, 2 ст.556 ЦК України після
виконання поручителем зобов'язання
забезпеченого порукою, кредитор
повинен вручити йому документи, які
підтверджують цей обов'язок боржника.
До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання.

Позивачем ОСОБА_3 та її представником
ОСОБА_1 не надано допустимих та
достатніх доказів того, що саме
позивачем, як поручителем, було
здійснено погашення заборгованості за
кредитним договором.

Як вбачається з копій квитанцій від
19.10.2012 року №0Х96, №0Х96 та
№0Х94, погашення заборгованості по
кредиту здійснювалося саме
відповідачем ОСОБА_4, про що свідчить
його прізвище та ініціали в графі
«платник», а також підпис на даних
квитанціях.

Суд не приймає до уваги твердження
позивача та її представника про те, що
вона здійснювала погашення
заборгованості від імені відповідача в
зв'язку з тим, що такі вимоги
банківської системи і від свого імені
вона не мала права погашати
заборгованість по кредиту, оскільки
дані твердження спростовуються
умовами договору поруки від 06.12.2006 року
та повідомленням Тернопільської
обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» від 26.09.2014 року №114-33-0-00/962,
згідно яких поручитель ОСОБА_3 вправі і
була зобов'язана погашати
заборгованість, яка виникла за
кредитним договором, від свого імені.

Даний факт також знаходить своє
підтвердження в статтях 553-559 ЦК
України, які встановлюють обов'язок
поручителя особисто здійснити
погашення заборгованості за вимогою
кредитора.

Крім того, в силу вимог ч.1 ст.556 ЦК
України після виконання поручителем
зобов'язання забезпеченого порукою,
кредитор повинен вручити йому
документи, які підтверджують цей
обов'язок боржника, однак позивачем та
її представником суду не було надано та
в судовому засіданні наявність таких
документів в позивача встановлено не
було.

Також, суд не приймає до уваги
наявність в позивача оригіналів
квитанцій про погашення
заборгованості по кредитному договору,
як на доказ того, що вона особисто
здійснювала дані проплати, оскільки
позивач та відповідач зареєстровані і
проживали в одній квартирі по АДРЕСА_1 і
мали спільний доступ до даних
документів.

Крім того, судом не приймається до
уваги, як доказ погашення позивачем
заборгованості по кредитному договору,
факт переказу іноземної валюти з-за
кордону та факт її обміну на гривні і
долари США, оскільки дані операції не
підтверджують того, що саме вказані
кошти були використані на погашення
заборгованості і дане погашення
здійснювалося позивачем.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: 1) договори та інші правочини; 2)
створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності; 3)
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; 4) інші
юридичні факти.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Таким чином, по справі не встановлено
законних підстав для стягнення з
відповідача ОСОБА_4 в користь позивача
ОСОБА_3 в регресному порядку заподіяних
їй збитків, оскільки погашення
заборгованості по кредитному договорі
здійснювалося саме відповідачем
ОСОБА_4, позивачем не надано суду
допустимих та достатніх доказів
іншого, а тому в задоволенні позову
слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215, 292 ЦПК
України, ст.ст. 11, 16, 554, 556 ЦК України,
суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про відшкодування збитків в регресному
порядку відмовити.

Дане рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Тернопільської
області через Лановецький районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Дане рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: А. В. Радосюк