22-ц/775/157/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І м е н е
м У к р а ї н и

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Песоцької Л.І.

суддів Ткаченко
Т.Б., Мироненко І.П.,

при секретарі
Костомановій А.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 11
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
позбавлення батьківських прав та
призначення опікуна, треті особи: орган
опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, орган опіки та піклування
Володарської районної державної
адміністрації Донецької області,
прокуратура Орджонікідзевського
району м. Маріуполя -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 11
грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення
батьківських прав та призначення
опікуна задоволено частково.

ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав
відносно малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітніх ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В решті позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати
частково, в частині відмови у
позбавлені батьківських прав ОСОБА_5 та
призначення опікуна, ухвалити нове про
задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_5, прокурор
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя, будучи належним чином
повідомленими про час і місце розгляду
справи, до суду не з'явилися, про
причини своєї неявки не повідомили.

Орган опіки та піклування
Володарської районної адміністрації
подав заяву про розгляд справи без
участі їх представника, рішення
ухвалити з урахуванням інтересів
дітей.

Орган опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради подав заяву про розгляд справи без
участі їх представника. Вважають за
можливе позбавити ОСОБА_5 батьківських
прав відносно неповнолітніх дітей,
оскільки відповідач не виконав взяті
на себе після ухвалення рішення судом
першої інстанції зобов'язання щодо
спільного проживання з дітьми.

Відповідно ч.2. ст.305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб,які беруть участь
у справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд, відповідно до вимог
ст. 303 ЦПК України в межах апеляційного
оскарження, з урахуванням роз'яснень,
які містяться у п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України №12 від 24
жовтня 2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», перевіряє
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову
про позбавлення батьківських прав
ОСОБА_5 та призначення опікуна,
оскільки рішення суду про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_4 сторонами не
оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3, її представника
ОСОБА_9, відповідача ОСОБА_4, вивчивши
матеріали справи і перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходячись у
зареєстрованому шлюбі, тривалий час
проживають окремо. Від шлюбу мають
трьох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1;
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
свідоцтвами про народження дітей (а.с.
6,10).

Після припинення їх шлюбних відносин,
діти залишилися проживати з матір'ю, а у
ОСОБА_5 склалася інша сім'я. Натомість,
деякий час відповідач проживав разом з
бабусею та дітьми, поки позивач не
вигнала його з квартири. Відповідач
сплачує аліменти на утримання дітей,
оформлював на виробництві санаторні
путівки для них. Між відповідачем
ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_3 склалися
неприязнені відносини, внаслідок чого
відповідач не може повною мірою
здійснювати свої батьківські
обов'язки.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог про позбавлення ОСОБА_5
батьківських прав, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано належних та переконливих
доказів, які б давали підстави для
позбавлення відповідача батьківських
прав відносно малолітнього ОСОБА_6 та
неповнолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_8.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції, так
як суд дійшов їх правильно встановивши
фактичні обставини справи, з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України
батьки можуть бути позбавлені
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в постанові №3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і
позбавлення та поновлення
батьківських прав» від 30 березня 2007
року, позбавлення батьківських прав, що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема, ставлення батьків до
дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Враховуючи, що судом не встановлені
факти винної поведінки відповідача
щодо утримання дітей, свідомого
нехтування ним своїми батьківськими
обов'язками, а із досліджених судом
доказів вбачається, що спілкування
батька з дітьми обмежено через його
неприязні стосунки з позивачем,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність передбачених законом
підстав для застосування до
відповідача такого крайнього заходу
впливу за неналежне виконання своїх
батьківських обов'язків, як
позбавлення батьківських прав, що
ґрунтуються на факті спорідненості з
дитиною.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що відповідач не спілкується з
дітьми, не цікавиться їх життям не
впливають на правильність висновків
суду першої інстанції. Бажання
неповнолітніх дітей про позбавлення
батька батьківських прав та факт їх
окремого проживання не є підставами
позбавлення батьківських прав в
розумінні ст. 164 СК України

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про невірну оцінку доказів,
оскільки згідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду
відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Суд дав оцінку всім доказам наданим
сторонами та дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позивачем не надано
безперечних доказів свідомого
нехтування ОСОБА_5 батьківськими
обов'язками щодо неповнолітніх дітей.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному
порядку, апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до
компетенції суду апеляційної
інстанції не входять повноваження щодо
переоцінки доказів, досліджених судом
першої інстанції з додержанням
встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача
про неправильну оцінку досліджених
судом першої інстанції доказів є
необґрунтованими. Нових доказів, які б
давали підстави для задоволення
позовних вимог, у дослідженні яких
судом першої інстанції було
неправомірно відмовлено або їх
неподання було зумовлено поважними
причинами, ОСОБА_3 не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги
висновок органу опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради від 28 січня 2014 року про можливість
позбавлення відповідача ОСОБА_5
батьківських прав, оскільки він не був
предметом розгляду суду першої
інстанції, наданий з урахуванням подій,
що мали місце після ухвалення рішення.

Також не були предметом судового
розгляду вимоги щодо визначення місця
проживання дітей, тому як ухвалою
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя від 16 жовтня 2013 року (а.с.114-115)
уточнена позовна заява ОСОБА_3
повернута позивачу без розгляду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм належну оцінку, в
рішенні суду повно відображені
обставини справи, що мають суттєве
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Не винесення судом окремої ухвали не є
підставою скасування рішення.

Таким чином, переглядаючи справу
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
апеляційних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
позивача ОСОБА_3 підлягає відхиленню.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 31 грудня 2013 року апелянту
ОСОБА_3 відстрочено сплату судового
збору в сумі 114 гривень 70 копійок до
винесення судового рішення.

На підставі ч.3 ст. 82 ЦПК України,
враховуючи майновий стан ОСОБА_3,
колегія суддів вважає за можливе
звільнити останню від сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
11 грудня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Л.І. Песоцька

Судді:
Т.Б.Ткаченко

І.П. Мироненко