Номер провадження: 22-ц/785/8171/14
Головуючий у першій інстанції Сегеда
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 05 серпня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа Громадська
організація «Комітет захисту прав
міноритарних акціонерів Закритого
акціонерного товариства «Полярна
зірка» - «Про відшкодування моральної
шкоди», -

ВСТАНОВИЛА:

20.12.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом, по якому просила
визнати незаконними дії відповідача
щодо продажу майна АТЗТ «Полярна
зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна
зірка» коштів за продаж даного майна, а
також стягнути з відповідача на
користь позивача моральну шкоду у
розмірі 200000 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилалась на те, що вона
працювала на зазначеному підприємстві
з 27.01.1970 року по 01.12.2001 року. Позивач є
власником сертифіката від 25.12.2003 року
на 57 штук цінних паперів та
користується пільгами встановленими
законодавством України для інвалідів
другої групи. Позивач зазначає, що
відповідач вчинив незаконні дії,
будучи генеральним директором
підприємства, продав підприємство,
грошові кошти на розрахунковий рахунок
підприємства чи в касу підприємства не
вніс. Такі дії відповідача та у
подальшому банкрутство підприємства
заподіяли позивачу моральну шкоду.

Позивач позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити.

Відповідач позов не визнав,
заперечував проти його задоволення.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 05.08.2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовленого.

14.08.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення
районним судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
неповне з'ясування районним судом
обставин справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини у справі.

Позивач працював на підприємстві з
27.01.1970 року по 01.12.2001 року, спочатку в
Одеському міському холодильнику, якому
у подальшому змінено назву у ЗАТ (АТЗТ)
«Полярна зірка», що підтверджується
копією трудової книжки.

Генеральним директором АТЗТ «Полярна
зірка» працював ОСОБА_3

У 1994 році відбулася приватизація
даного підприємства. Працівники стали
акціонерами простих іменних акцій.

Позивачем було придбано 57 одиниць
іменних акцій ЗАТ (АТЗТ) «Полярна
зірка», відповідно сертифікату серії А
№ 074 від 25.12.2003 року.

Постановою Господарського суду
Одеської області від 02.07.2007 року АТЗТ
«Полярна зірка» була визнана банкрутом
у зв'язку з наявністю заборгованості
щодо сплати податків до державного
бюджету та відсутності майна та
грошових коштів у підприємства для
погашення такої заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Одеської
області про ліквідацію банкрута та
припинення провадження у праві від
20.09.2007 року було припинено діяльність
АТЗТ «Полярна зірка».

Судом встановлено, що саме ДПІ у
Приморському районі м. Одеси
зверталась до Господарського суду
Одеської області із заявою, в якій
просила визнати банкрутом АТЗТ
«Полярна Зірка», у зв'язку з
неспроможністю сплатити
заборгованість перед бюджетом після
настання встановленого строку в сумі
232494,28 грн.

Позивач у позовній заяві та відповідач
у запереченнях на позовну заяву
посилаються на рішення Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
11,15 березня 1999 року в м. Києві, яким було
ухвалено рішення АС № 248ш/98 за позовом
АТЗТ «Полярна Зірка» (Україна) до фірми
«RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) про стягнення
боргу у розмірі 252886,74 доларів США. Позов
АТЗТ «Полярна Зірка»- був задоволений
частково і стягнуто з фірми «RIAL Q4 LTD»
(Швейцарія) на користь АТЗТ «Полярна
Зірка» 242212,19 доларів США.

Позивач зазначає, що це рішення було
виконано, та посилається на інформацію
з мережі Інтернет на сайті
Американської корпорації "Universal Business
Ventures", де було розміщено інформацію
стосовно отримання грошових коштів у
сумі 460000 доларів США підприємством
АТЗТ «Полярна зірка» у зв'язку з
виконанням рішення міжнародного
комерційного суду від 11, 15 березня
1999 року. В межах виконання вказаного
рішення, вказану суму грошових коштів
мало бути перераховано на рахунок АТЗТ
«Полярна зірка», але відповідно до
виписки від 27.12.2010 року по особовому
рахунку, який використовувався АТЗТ
«Полярна зірка», за період з 01.01.1998 року
по 01.01.2003 року жодних коштів на
виконання рішення арбітражного суду не
надходило.

Проте, до позовної заяви це
роздрукування не надано. Однак,
роздрукування сторінки Американської
корпорації "Universal Business Ventures" було надано
відповідачем, з якої не вбачається
можливість перевірити твердження
позивача, оскільки відносно ЗАТ (АТЗТ)
«Полярна Зірка» будь - яка інформація
відсутня.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
районним судом були досліджені копії
клопотань від ОСОБА_3, як генерального
директора АТЗТ «Полярна Зірка» від 26
липня 1999 року вих. № 01-173 до
Компетентного суду Республіки Італія
про визнання та приведення до
примусового виконання на території
Республіки Італія рішення МКА при ТПП
України від 11, 15 березня 1999 року; копію
листа заступника Міністра юстиції
України - директора департаменту
державної виконавчої служби
Тертичного В.Г. від 10 листопада 1999 року
вих. № 28А - 245 - 99; копії клопотання від 15
травня 2001 року вих. № 01-67 в компетентний
суд Федеративної республіки Швейцарія
про виконання рішення МКА при ТПГІ від
11,15 березня 1999 року; копію звернення від
05 грудня 2001 року вих. № 01-181 до
надзвичайного посла Італійської
республіки на території України
стосовно надання допомоги у виконанні
рішення МКА при ТПП.

Під час судового розгляду судом було
встановлено, що відсутній
обвинувальний вирок, щодо притягнення
до відповідальності зокрема ОСОБА_3 за
скоєння кримінального правопорушення
передбаченого ст. 364, 365, 219 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з думкою районного суду
про те, що відсутні підстави вважати, що
у діях ОСОБА_3 є ознаки зловживання
службовим становищем, чи доведення до
банкрутства підприємства ЗАТ (АТЗТ)
«Полярна Зірка». Суд в рамках цивільної
справи не може визнати дії ОСОБА_3
незаконними, оскільки таким чином
нівелюється зміст кримінального
судочинства.

Відповідно до п.4. ч.1 ст. 61 ЦПК України
лише вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення які обов'язкові для
суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дії особи
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду з питань чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Між іншим, з матеріалів справи, зокрема,
з постанови прокурора про відмову у
порушенні кримінальної справи, яке не
скасовано, вбачається, що у діях ОСОБА_3
відсутні будь які ознаки кримінального
правопорушення - зловживання службовим
становищем, або перевищення своїх
службових повноважень.

18.09.2006 року старшим помічником
прокурора Приморського району м. Одеси
- Швець Р.В., після вивчення заяви Зіпір
A.A., яка є головою ГО «Комітет захисту
прав міноритарних акціонерів ЗАТ (АТЗТ)
«Полярна Зірка», було винесено
Постанову про відмову в порушенні
кримінального провадження відносно
директора ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка», у
зв'язку з відсутністю в його діях ознак
злочинів передбачених ст.. 364, 365, 367 КК
України. Зазначена постанова слідчого
про відмову в порушенні кримінальної
справи Постановою Приморського суду м.
Одеси від 12.02.2007 року залишилась без
змін. 20.03.2007 року апеляційним судом
Одеської області постанова
Приморського суду м. Одеси залишена без
змін.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком районного суду про те, що
загальні збори акціонерів ЗАТ (АТЗТ)
«Полярна Зірка» - є чинними, оскільки
встановлювалась в порядку
господарського судочинства, та
підтверджується Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
18.09.2007 року, постановою ВГСУ від 29.01.2008
року, ухвалою ВСУ від 03.04.2008 року. Крім
того, судом було встановлено, що під час
розгляду цих справ вже досліджувалися
обставини щодо наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
укладеними угодами та порушенням через
два роди справи про банкрутство АТЗТ
«Полярна Зірка». Зокрема, постановою
Вищого господарського суду України від
29.01.2008 року було встановлено
відсутність такого
причинно-наслідкового зв'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Аналіз змісту цієї норми надає
можливість зробити висновок, що
компенсація моральної шкоди
здійснюється за наявності всіх
загальних умов відповідальності за
завдання шкоди, а саме: протиправної
поведінки, моральної шкоди, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
завданою моральною шкодою та вини
заподіювана.

Саме з цього виходить і судова практика
з розгляду справ зазначеної категорії.
На підтвердження такого висновку діє п.
5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди». Також зазначено, що оскільки
питання відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з'ясувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
колегія суддів вважає, що в матеріалах
справи відсутні докази, якими би
підтверджувався факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або витрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні,
яким чином позивач оцінює заподіяну
йому шкоду та з чого при цьому виходить.

Колегія суддів звертає увагу, що окрім
копії паспорту та копії
ідентифікаційного коду, копії трудової
книжки, копії сертифіката акцій та
посвідчення інваліда до позовної заяви
інших доказів позивачем не надано.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи не
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є недоведеними
та непідтвердженими, у зв'язку з чим
неспроможними та такими, що не
спростовують висновків суду, не маючи
підстав та доведеності для задоволення
позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.2 п.4, 312, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 05 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О.Суворов

П.М. Черевко

22.10.2014 року
м. Одеса