УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,
Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 (ОСОБА_7), треті особи: Орган
опіки та піклування Виконавчого
комітету Черкаської міської ради,
відділ державної реєстрації актів
цивільного стану по Придніпровському
району м. Черкаси, про визнання батьком
дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 16 червня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 24 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеною позовною заявою,
посилаючись на те, що з січня 2005 року по
грудень 2010 року вони з відповідачкою
перебували у фактичних шлюбних
відносинах. Проживали спільно у
квартирі його батьків АДРЕСА_1. Після
того як відповідачка завагітніла, вони
переселилися до її батьків АДРЕСА_2, де
проживали разом до грудня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (ОСОБА_7.) народила
сина ОСОБА_9. При реєстрації народження
дитини запис про батька у свідоцтві про
народження зроблений зі слів матері з
метою отримати допомогу як
матір-одиначка.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 16 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 24 липня 2014 року, позов ОСОБА_6
залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просив
скасувати рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 16 червня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 24 липня 2014 року,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення судами норм
процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Так судами встановлено, що відповідно
до свідоцтва про народження від 17 січня
2006 року серії НОМЕР_1, виданого
Придніпровським відділом РАЦС по м.
Черкаси, та копії актового запису від 17
січня 2006 року № 41 ОСОБА_9 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1, у графі відомості про
батька - ОСОБА_11.

ОСОБА_7 має статус одинокої матері.

Судово-медична
генетично-ідентифікаційна експертиза
на предмет того, чи є позивач батьком
дитини проведена не була у зв'язку з
неявкою матері та дитини до Київського
міського клінічного бюро
судово-медичної експертизи для відбору
крові.

Відмовляючи у задоволенні позову суди,
попередніх інстанції виходили з того,
що у судовому засіданні не доведено
кровне споріднення між позивачем та
дитиною ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також з
того, що примусовий привід малолітньої
дитини для проведення експертизи
законом не передбачено.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Пленум Верховного Суду України в п. 3
постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснив, що
справи про встановлення батьківства
щодо дитини, яка народилася не раніше 1
січня 2004 р., суд має вирішувати
відповідно до норм СК України, зокрема
ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів,
що засвідчують походження дитини від
певної особи й зібрані з дотриманням
норм цивільного процесуального
законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 128 СК України за
відсутності заяви, право на подання
якої встановлено статтею 126 цього
Кодексу, батьківство щодо дитини може
бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є
будь-які відомості, що засвідчують
походження дитини від певної особи,
зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може
бути пред'явлений особою, яка вважає
себе батьком дитини.

У цьому випадку відповідачем у справі
має бути мати дитини та особа, з якою
дитина проживає.

Одним із доказів батьківства є
висновок судово-генетичної експертизи.
Висновки експертизи суд повинен
оцінювати з урахуванням положень ст. 212
ЦПК України, згідно з якою жоден доказ
не має для суду наперед установленого
значення, він оцінює докази в їх
сукупності, а результати оцінки
відображає в рішенні з наведенням
мотивів їх прийняття чи відхилення.

Суд першої інстанції дослідив у
сукупності надані сторонами докази, а
саме: історію розвитку ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка надана Дитячим
навчальним закладом № 30, де батьками
зазначено ОСОБА_7 та ОСОБА_6, довідку,
видану вихователями ОСОБА_12 та ОСОБА_13
дитячого навчального закладу № 30 від 13
листопада 2012 року, у якій зазначено, що
за весь час перебування дитини у
навчальному закладі, у період з квітня
2008 року по липень 2012 року, позивач брав
участь у вихованні дитини, сплачував
кошти за харчування дитини, а також
покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15., які
підтвердили той факт, що ОСОБА_7 не
заперечувала того, що ОСОБА_6 є батьком
її дитини ОСОБА_9, однак відмовив у
визнанні батьківства.

За викладених обставин ухвалені в
справі судові рішення не можуть
залишатися в силі, оскільки судами
неправильно застосовані норми
матеріального права та порушені норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України рішення
суду першої інстанції та ухвала суду
апеляційної інстанції підлягають
скасування з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 16 червня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 24 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.ловуючий

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
Ю.Г. Іваненколовуючий0