Придніпровський районний суд
Справа № 2314/7426/12
Р І Ш Е Н Н Я

7 листопада 2014 року
Придніпровський районний суд м.
Черкаси в складі:

головуючого - судді
Демчика Р.В.

при секретарі
Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про
виділення в натурі (на місцевості)
земельної ділянки, зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3
про поділ земельної ділянки,
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа - Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Черкаській області про
визнання права на земельну ділянку,
визнання права власності на частину
самочинно збудованої надвірної
споруди та про поділ садиби в натурі,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про
виділення в натурі (на місцевості)
земельної ділянки.

Свій позов обґрунтовувала тим, що на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом їй належить
право власності на 31/50 частин жилого
будинку з відповідною частиною
надвірних споруд, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Відповідно до додаткового свідоцтва
про право на спадщину за законом від 30
листопада 2006 року їй належить ? частка
майна, яка складається з права
власності на земельну ділянку площею
624,1 кв.м., призначену для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована за
адресою АДРЕСА_1.

Інша ? частина земельної ділянки на
підставі додаткового свідоцтва про
право на спадщину за законом належить
ОСОБА_2

Постійні конфлікти та сварки між
сторонами щодо порядку користування
земельною ділянкою лише погіршують
стосунки в родині. У зв'язку з
виникненням непорозумінь та
конфліктів з відповідачем при
користуванні земельною ділянкою, є
необхідним виділення в натурі (на
місцевості) частини земельної ділянки,
яка належить їй на праві власності.

Просила суд виділити їй в натурі (на
місцевості) частину земельної ділянки
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні
вимоги змінила, просила виділити їй в
натурі частину будинковолодіння та
частину земельної ділянки, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_2 звернулася в суд з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3
про поділ земельної ділянки.

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 30 листопада 2006
року їй належить ? частина земельної
ділянки, площею 624,1 кв.м., що
розташована за адресою АДРЕСА_1.

Її дочці ОСОБА_3 належить на праві
власності 31/100 частин жилого будинку з
надвірними спорудами, що розташовані в
АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_5 є її
сестрою і володіє 31/100 частинами жилого
будинку з відповідною частиною
надвірних споруд, що знаходиться в
АДРЕСА_1, та ? частиною земельної
ділянки, що знаходиться за цією ж
адресою.

Просила суд провести поділ земельної
ділянки між нею та ОСОБА_5, виділивши їй
в натурі ? частину від земельної
ділянки площею 624,1 кв.м., тобто 312,05 кв.м.,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулася в суд з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа -
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Черкаській області про визнання права
на земельну ділянку, визнання права
власності на частину самочинно
збудованої надвірної споруди та про
поділ садиби в натурі.

Зустрічний позов обгрунтовує тим, що
вона є власником 31/100 частин жилого
будинку з відповідною частиною
надвірних споруд, що знаходиться в
АДРЕСА_1. Її матері, ОСОБА_2 належить ?
частина земельної ділянки площею 624,1
кв.м., що розташована за тією ж адресою.
ОСОБА_5 є сестрою її матері і володіє
31/100 частинами жилого будинку з
відповідною частиною надвірних споруд,
що знаходиться в АДРЕСА_1, та ? частиною
земельної ділянки, що знаходиться за
цією ж адресою. Інша частина будинку з
відповідною частиною надвірних споруд
в розмірі 19/50 частин на підставі
договору купівлі - продажу належить
ОСОБА_4, з якою будь-який спір відсутній.

На земельній ділянці розміром 624,1 кв.м.,
розташовані житловий будинок «А-1»,
сарай «Д», «д», вбиральня «В», погріб
«К», огорожа 1,2. також на цій земельній
ділянці розташована літня кухня «З-1» з
прибудовою «з», яка була побудована без
відповідних дозвільних документів в
1973 році ОСОБА_6 та ОСОБА_7, після смерті
яких, сторони успадкували спільну
нерухомість. До даного часу літня кухня
«З-1», «з» не узаконена. Будівництво
літньої кухні відповідає
архітектурним і будівельним нормам та
правилам, тому на цю самочинну надвірну
споруду може бути визнано право
власності.

Просила суд визнати за нею право
власності на ? частину літньої кухні
«З-1» з прибудовою «з», що розташована
за адресою АДРЕСА_1, провести між нею та
ОСОБА_1 поділо в натурі житлового
будинку та надвірних споруд,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до належних часток,
провести між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
поділ земельної ділянки розміром 624,1
кв.м., визначивши їй розмір земельної
ділянки під її частину будинку і
надвірних споруд та земельну ділянку
для їх обслуговування.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свої
позовні вимоги за зустрічним позовом
змінила, просила суд визнати за нею
право власності на 31/100 частин будинку
«А-1», «а» з прибудовою «а1», на ? частину
літньої кухні «З» з прибудовою «з», на ?
частину сараїв «Д», «д», на ? частину
вбиральні «Л», на ? частину погрібу «К»,
що розташовані в АДРЕСА_1, та провести
між нею та ОСОБА_5 поділ в натурі
житлового будинку, всіх надвірних
споруд та земельної ділянки,
розташованих в АДРЕСА_1

Ухвалою суду від 7 листопада 2014 року
позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_4 про виділення в
натурі (на місцевості) земельної
ділянки залишена без розгляду

Ухвалою суду від 7 листопада 2014 року
зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про поділ
земельної ділянки залишена без
розгляду.

Ухвалою суду від 7 листопада 2014 року
зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Черкаській області про
визнання права на земельну ділянку,
визнання права власності на частину
самочинно збудованої надвірної
споруди та про поділ садиби в натурі, в
частині позовних вимог щодо поділу в
натурі житлового будинку, всіх
надвірних споруд та земельної ділянки,
розташованих в АДРЕСА_1 у відповідності
до належних сторонам часток залишена
без розгляду.

В судовому засіданні представники
ОСОБА_3 її зустрічну позовну заяву в
частині вимог про визнання за нею
права власності на 31/100 частин
будинку «А-1», «а» з прибудовою «а1», на ?
частину літньої кухні «З» з прибудовою
«з», на ? частину сараїв «Д», «д», на ?
частину вбиральні «Л», на ? частину
погрібу «К», що розташовані в АДРЕСА_1
підтримали.

В судовому засіданні представники
ОСОБА_1 проти задоволення зустрічного
позову заперечували.

В судовому засіданні ОСОБА_2 проти
задоволення зустрічного позову не
заперечувала.

Представники Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Черкаській області надали до суду
заперечення, в якому справу просили
розглянути у їх відсутності.

Дослідивши м матеріали справи, суд
вважає, що зустрічний позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Черкаській області про
визнання права на земельну ділянку,
визнання права власності на частину
самочинно збудованої надвірної
споруди та про поділ садиби в натурі не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно дог ч.1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Як вбачається з свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 10 лютого 2005
року спадкоємцем зазначеного в
заповіті 31/100 частки майна ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3, яка
проживає в АДРЕСА_1. Спадкове майно, на
яке видане це свідоцтво, складається з
права власності на 31/50 частину жилого
будинку з відповідною частиною
надвірних споруд, що знаходиться в
АДРЕСА_1. Жилий будинок з прибудовами в
цілому під літ. А-І, сарай Б, вбиральня
В, сараї Д.Д. погріб Ж,К, вбиральня Г,
огорожа 1,2.

Як вбачається з свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 10 лютого 2005
року спадкоємцем зазначеного в
заповіті 31/100 частки майна ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1, яка
проживає в АДРЕСА_1. Спадкове майно, на
яке видане це свідоцтво, складається з
права власності на 31/50 частину жилого
будинку з відповідною частиною
надвірних споруд, що знаходиться в
АДРЕСА_1. Жилий будинок з прибудовами в
цілому під літ. А-І, сарай Б, вбиральня
В, сараї Д.Д. погріб Ж,К, вбиральня Г,
огорожа 1,2.

Як вбачається з довідки, виданої КП
«ЧООБТІ» від 16 січня 2007 року, будинок
(будинковолодіння), який розміщений в
АДРЕСА_1 зареєстрований на праві
приватної власності ОСОБА_1 - частка
31/100, ОСОБА_4 - частка 19/50, ОСОБА_3 - частка
31/100.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

З досліджених в судовому засіданні
документів вбачається, що ОСОБА_3 вже є
власником 31/100 частин будинку «А-1», «а»
з прибудовою «а1», сараїв «Д», «д»,
вбиральні «Л», погрібів «К», «Ж», що
розташовані в АДРЕСА_1, а тому додаткове
визнання права власності на вказані
об'єкти законодавством не передбачено.

Крім того, її право спільної часткової
власності на вказані об'єкти
підтверджується й технічним паспортом,
який виготовлений станом на 18 березня
2014 року.

Доказів того, що її право власності на
вказані об'єкти не визнається або
оспорюється іншими особами ОСОБА_3 в
судовому засіданні не надала.

Крім того, суд не вбачає підстав для
задоволення вимоги про визнання за
ОСОБА_3 права власності на ? частину
самочинно побудованої літньої кухні
«З» з прибудовою «з», виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
на земельній ділянці розміром 624 кв.м.
розташовані житловий будинок А-1 з
прибудовами а та а1, сараї Б,Д,д,
вбиральні Г,Л погріб Ж, К, огорожа 1,2.
Також на цій земельній ділянці
розташована літня кухня « 3-1» з
прибудовою «з», яка була побудована без
відповідних дозвільних документів в 1973
році ОСОБА_8 ОСОБА_7, після смерті яких
сторони успадкували спірну
нерухомість.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.12 №6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», право власності на
самочинно збудовані житлові будинки,
будівлі, споруди, інше нерухоме майно
не набувають як особи, які здійснили це
будівництво, так і їхні спадкоємці.
Права спадкоємців щодо самочинно
збудованого майна визначаються судом
відповідно до положень статті 1218 ЦК та
з урахуванням роз'яснень, наданих у
пункті 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від ЗО травня 2008 року N 7
"Про судову практику у справах про
спадкування".

Якщо спадкодавцем було здійснене
самочинне будівництво, до спадкоємців
переходить право власності на
будівельні матеріали, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

Якщо право власності на самочинно
зведену будівлю визнано судом за
власником (користувачем) земельної
ділянки, на якій вона розміщена, то до
складу спадщини входить право на
відшкодування витрат на будівництво
(п.7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від ЗО травня 2008 року N 7 "Про
судову практику у справах про
спадкування").

Відповідно до ч.9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.12 №6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що відповідно до статті 26
Закону N 2780-ХІІ спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України. У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність лають підстави вважати про
наявність спору про право.

Питання прийняття в експлуатацію
самочинних об'єктів будівництва
регулюється наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 24 червня 2011 року № 91, яким
затверджено Порядок прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків І та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж.

Відповідно до п.3.1. Порядку №91,
документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 05 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації.

З наданих відомостей в позовній заяві
вбачається, що літня кухня « 3-1» з
прибудовою «з» на домоволодінні за
адресою: АДРЕСА_1, побудовано в 1973 році.

Оскільки, вищезазначені об'єкти
будівництва збудовані до 1992 року, то
вони не підлягають здачі в
експлуатацію (реєстрації здачі
інспекцією), а їх державна реєстрація
права власності здійснюється за
результатами проведеної технічної
інвентаризації.

Якщо позивач не звертався до
компетентного державного органу із
заявою про набуття права власності, суд
вирішує спір по суті з урахуванням
наведених обставин та вимог закону.

ОСОБА_3 не надано доказів її звернення
в державний орган, до компетенції якого
входить вирішення питання про
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, рішення якого чи
його відсутність давали б підстави
вважати про наявність спору про право,
яке порушене.

Доданий до зустрічної позовної заяви
лист управління містобудування та
архітектури від 13 березня 2007 року про
надання для рішення суду висновку щодо
можливості визнання за ОСОБА_3 права
власності на самовільно побудовану
літню кухню не може бути таким доказом,
оскільки Порядок прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків І та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж був затверджений 24 червня 2011
року, а ОСОБА_3 звернулася до управління
містобудування та архітектури 6
березня 2007 року, до набрання чинності
вказаного Положення.

За таких обставин суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа - Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Черкаській області про
визнання права на земельну ділянку,
визнання права власності на частину
самочинно збудованої надвірної
споруди та про поділ садиби в натурі

На підставі викладеного, керуючись ст.
316,317,356,392 ЦК України ст.ст. 10, 14, 130, 212,
213ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа -
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Черкаській області про визнання права
на земельну ділянку, визнання права
власності на частину самочинно
збудованої надвірної споруди та про
поділ садиби в натурі відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено
12 листопада 2014 року

Головуючий: Р. В. Демчик