Справа №463/2959/14-ц
Провадження №2/463/1488/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого судді -
Лакомської Ж. І.

при секретарі - Метелля Б.Б.

за участі: представника позивача -
Магас В.Д.

представника відповідача - ОСОБА_2

у відкритому судовому засіданні
в залі суду у м. Львові розглянувши
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Магда»
до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди,суд, -

встановив:

Позивач ТзОВ «Магда» звернулось до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної шкоди.

Позов мотивує тим, що вироком
Залізничного районного суду м.Львова
від 11 травня 2012 року відповідача ОСОБА_3
визнано винним у скоєнні злочину
передбаченого ч. 1 ст.191 КК України та
обрано йому покарання у виді 1/одного/
року позбавлення волі з позбавленням
права займатися діяльністю із
обслуговування матеріальних цінностей
на строк один рік, та у скоєнні злочину,
передбачено ч.3 ст.191 К України та обрано
покарання у виді 3 /трьох/ років
позбавлення волі з позбавленням права
займатися діяльністю з обслуговування
матеріальних цінностей на строк два
роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим, обрано ОСОБА_3 остаточне
покарання за сукупністю злочинів три
роки позбавлення волі з позбавленням
права займатися діяльністю з
обслуговування матеріальних цінностей
на строк два роки.

Застосовано до ОСОБА_3 ст.75 КК України
та звільнено його від відбування
призначеного покарання у виді
позбавлення волі з випробуванням,
встановивши йому іспитовий строк
терміном на 2 /два/ роки. Згідно ст. 76 КК
України покладено на засудженого
ОСОБА_3 обов»язки протягом іспитового
строку не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без дозволу
кримінально - виконавчої інспекції,
повідомляти зазначений орган про зміну
місця проживання та періодично
з»являтися для реєстрації в органи
кримінально - виконавчої інспекції.

Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Магда» 33740 /тридцять
три тисячі сімсот сорок /грн. 33 коп., в
решті позовних вимог ТзОВ «Магда»
відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 26 лютого 2013 року вирок
Залізничного районного суду м.Львова
від 11 травня 2012 року щодо ОСОБА_3
залишено без змін.

Позивачем ТзОВ «Магда» було заявлено
цивільний позов про відшкодування 154170
грн., 31 коп., з врахуванням того, що
грошові кошти якими заволодів
відповідач ОСОБА_3 були отримані ТзОВ
«Магда» у строковий кредит,
підприємство не користувалось даними
грошовими коштами, проте змушене
регулярно щомісячно сплачувати
проценти за користування коштами, при
постановленні вироку відносно ОСОБА_3
цивільний позов ТзОВ «Магда» був
задоволений частково на суму 33740,33 грн.
Після постановлення судом вироку
відповідач ОСОБА_3 частково
відшкодував борг в сумі 5085,57 грн., не
оплаченим залишився борг в сумі 28654,43
грн. Незважаючи на часткову оплату
відповідачем спричиненої матеріальної
шкоди ТзОВ «Магда» продовжує нести
матеріальні збитки та не може вчасно
погасити кредит. Відтак щоб оплачувати
процентну ставку згідно кредитних
зобов»язань, вчасно виплачувати
працівникам заробітну плату,
сплачувати внески до бюджету ТзОВ
«Магда» доводиться постійно
отримувати грошові кошти в кредит, і
сплачувати відповідні відсотки за
користування кредитом. Відтак
нарахування по кредитах, яке було
змушене оплатити ТзОВ «Магда» у
зв»язку неможливістю користування
коштами, які привласнив відповідач
ОСОБА_3 становить 56215,11 грн. Тому позивач
вважає, що стягненню з відповідача
підлягає матеріальна шкода в сумі 61199,07
грн., як складається з нарахування по
кредитах в сумі 56215,11 грн. та коштів
втрачених внаслідок інфляції 4983,96 грн.

В судовому засіданні представник
позивача Магас В.Д., який є директором
ТзОВ «Магда» позовні вимоги підтримав,
дав пояснення аналогічні наведеним
мотивам позову, просив позов
задоволити.

Відповідач ОСОБА_3, який в останнє
судове засідання не з»явився та
представник відповідача ОСОБА_2,який
діє на підставі договору про надання
правової допомоги від 26.08.2014р. проти
задоволення позову заперечили, дали
аналогічні за змістом пояснення про те,
що розмір матеріальної шкоди,яка була
заподіяна діями відповідача ОСОБА_3
визначена вироком Залізничного
районного суду м.Львова, яким ОСОБА_3
було засуджено за розтрату грошових
коштів в сумі 33740,33 грн., вказаний вище
вирок суду не містить відомостей про
більший розмір спричиненої
матеріальної шкоди. Вважають, що
позивач ТзОВ «Магда» укладало кредитні
договори в процесі здійснення своєї
господарської діяльності, відповідач
ОСОБА_3 дані гроші не отримував та
жодних операцій з ними не вчиняв.
Доказів того, що відповідачем було
вчинено розтрату саме кредитних коштів
суду не представлено, тому вважають
позов безпідставним, просили в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та перевіривши зібрані по
справі докази, оглянувши кримінальну
справу № 1309/172/12 про обвинувачення
ОСОБА_3 за ч.1,3 191 КК України, яка
перебуває в провадженні Залізничного
районного суду м.Львова,суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 28 КПК України (в
редакції 1960 року) особі, яка зазнала
матеріальної шкоди від злочину і яка не
пред»явила цивільного позову в
кримінальній справі, а також особа,
цивільний позов якої залишився без
розгляду може пред»явити його в
порядку цивільного судочинства.

Згідно з ст. 61 ч. 4 ЦПК України, вирок та
постанова у кримінальній справі, що
набрали законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обовязкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Вироком Залізничного районного суду
м.Львова від 11 травня 2012 року (а.с.15-23)
відповідача ОСОБА_3 визнано винним у
скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст.191
КК України та обрано йому покарання у
виді 1/одного/ року позбавлення волі з
позбавленням права займатися
діяльністю із обслуговування
матеріальних цінностей на строк один
рік, та у скоєнні злочину, передбачено
ч.3 ст.191 К України та обрано покарання у
виді 3 /трьох/ років позбавлення волі з
позбавленням права займатися
діяльністю з обслуговування
матеріальних цінностей на строк два
роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим, обрано ОСОБА_3 остаточне
покарання за сукупністю злочинів три
роки позбавлення волі з позбавленням
права займатися діяльністю з
обслуговування матеріальних цінностей
на строк два роки.

Застосовано до ОСОБА_3 ст.75 КК України
та звільнено його від відбування
призначеного покарання у виді
позбавлення волі з випробуванням,
встановивши йому іспитовий строк
терміном на 2 /два/ роки. Згідно ст. 76 КК
України покладено на засудженого
ОСОБА_3 обов»язки протягом іспитового
строку не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без дозволу
кримінально - виконавчої інспекції,
повідомляти зазначений орган про зміну
місця проживання та періодично
з»являтися для реєстрації в органи
кримінально - виконавчої інспекції.

Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальності «Магда» 33740 /тридцять
три тисячі сімсот сорок /грн. 33 коп., в
решті позовних вимог ТзОВ «Магда»
відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 26 лютого 2013 року вирок
Залізничного районного суду м.Львова
від 11 травня 2012 року щодо ОСОБА_3
залишено без змін (а.с.64-69).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відтак з врахуванням наведених мотивів
суд приходить до висновку про те, що
питання про відшкодування
матеріальної шкоди завданої
відповідачем ТзОВ «Магда» вирішено під
час судового розгляду кримінальної
справи про обвинувачення ОСОБА_3, така
шкода частково ним відшкодована, тому
немає підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
грошових коштів, отриманих позивачем у
кредит (а.с.36-45), також немає підстав для
стягнення з відповідача суми боргу в
урахуванням встаноленого індексу
інфляції, тому в задоволенні позову
відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 213, 214, 215
ЦПК України, ст.ст. 22,1166 ЦК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Магда» до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
шкоди - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в порядку
та строки передбачені ст. 294 ЦПК
України.

Суддя:
Лакомська Ж. І.