Справа № 751/6188/14 Провадження №
22-ц/795/2045/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Маслюк Н. В. Доповідач - Зінченко С. П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЗінченко
С.П.,суддів:Кузюри Л.В., Вінгаль В.М.,при
секретарі:Шкарупі Ю.В.,за
участю:відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
її представника ОСОБА_7, позивача
ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 04 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про стягнення грошової
компенсації,

в с т а н о в и в:

В червні 2014 року ОСОБА_8 звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 70000 грн.
компенсації вартості частини майна, що
є в спільній сумісній власності, -
садиби по АДРЕСА_1. В обґрунтування
своїх вимог позивач вказував, що з
відповідачкою ОСОБА_5 він перебував в
шлюбі, за час якого ними, а також ОСОБА_6,
за спільні кошти та за рахунок спільної
праці був збудований будинок за
зазначеною вище адресою, тобто
домоволодіння є їх спільною сумісною
власністю в рівних частинах. Позивач
вказує, що на даний час виділ його
частки є неможливим, тому він має право
на компенсацію вартості цієї частки,
яку оцінив в 70 000 грн.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 04 вересня 2014 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати дане рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позову. Апелянт наполягає на тому,
що будинок по АДРЕСА_1 є спільною
сумісною власністю його та
відповідачів, оскільки в створення
будинку вкладено їх спільну працю та
кошти. Вказує, що він та ОСОБА_5 є
членами сім'ї відповідача ОСОБА_6
незалежно від факту спільного чи
окремого проживання з останньою.
Апелянт посилається на те, що поза
увагою суду залишились покази свідків,
які підтвердили факт його участі в
будівництві будинку. На думку позивача,
суд безпідставно вимагав від нього
надання доказів документального
оформлення права спільної сумісної
власності, оскільки норми ч. 4 ст. 368 ЦК
України цього не вимагають.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано
правовстановлюючих документів чи
рішення суду, що спірний будинок є
об'єктом права спільної сумісної
власності сторін, а тому відсутні
підстави для стягнення на користь
позивача грошової компенсації частини
нерухомого майна.

Апеляційний суд частково не
погоджується з таким висновком,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5
перебували в зареєстрованому шлюбі з
04.09.1993 року по 12.03.2014 року (а.с.20).

Житловий будинок з надвірними
будівлями та земельна ділянка, на якій
розташований цей будинок, знаходяться
за адресою АДРЕСА_1, та належать
відповідачу ОСОБА_6, матері ОСОБА_5, на
підставі договору купівлі-продажу від
14 листопада 2003 року (а.с.43). Право
власності на будинок зареєстровано за
ОСОБА_6 04 грудня 2003 року (а.с.44).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_8
посилався на те, в період з 2004 по 2005 роки
він своєю працею та коштами брав участь
в будівництві будинку, господарських
споруд та їх благоустрої, у зв'язку з
чим садиба є спільною сумісною
власністю ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

За матеріалами справи встановлено, що
згідно договору купівлі-продажу
будинку та земельної ділянки від 14.11.2003
року спірна садиба по АДРЕСА_1
складалась з житлового будинку під літ.
А-1, житловою площею 46,7 кв.м., цегляного
сараю під літ.В, цегляного гаражу під
літ. Г, цегляної вбиральні під літ. Е,
металевої огорожі № 1 (а.с.43).

За даними технічного паспорту будинок
АДРЕСА_1 станом на 27.01.2005 року
складається з житлового будинку А-1
площею 64,1 кв.м., житлової прибудови А1-1
площею 98,6 кв.м., веранди „а", площею 8,7
кв.м., гаражу Д-1 площею 29,8 кв.м., літньої
кухні Д1-1 площею 15,3 кв.м., сараю Д2-1
площею 12,5 кв.м., погребу з мийкою „д"
площею 25,7 кв.м., альтанки „З" площею 13,2
кв.м., вбиральні „ж", воріт №1, огорожі
№2, огорожі №3 (а.с.51-54). Зазначені
об'єкти прийняті в експлуатацію,
самочинне будівництво відсутнє.

Суд першої інстанції обгрунтовано
зазначив в своєму рішенні про те, що
позивачем не було надано
правовстановлюючих документів,
письмового договору чи інших доказів,
які підтверджують, що спірний будинок є
об'єктом права спільної сумісної
власності сторін.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду, що ОСОБА_8 не є членом
сім'ї ОСОБА_6, оскільки в період з 14.11.2003
року (дата придбання спірного
житлового будинку) по 27.01.2005 року (дата
виготовлення технічного паспорту на
житловий будинок) вони спільно не
проживали, не вели спільного
господарства; ОСОБА_8 був
зареєстрований в будинку лише 09 лютого
2006 року. Доказів про набуття спірного
домоволодіння в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї позивачем не надано.

Проте, враховуючи роз'яснення,
викладені в 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04 жовтня 1991
року № 7 „Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок", особи, що брали участь в
будівництві жилого будинку не на
підставі угоди про створення спільної
власності, яка відповідає
законодавству, вправі вимагати не
визнання права власності на будинок, а
відшкодування своїх затрат на
будівництво, якщо допомогу забудовнику
вони надавали не безоплатно.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_8
пояснював, що він брав участь в
будівництві будинку, розраховуючи
проживати в ньому разом з сім'єю -
відповідачкою ОСОБА_5 та дочкою ОСОБА_9.
Проте шлюб розірвано, судовим рішенням
його визнано таким, що втратив право
користування будинком та 26 червня 2014
року знято з реєстрації за адресою
АДРЕСА_1.

Отже, апеляційний суд приходить до
висновку, що ОСОБА_8 має право на
відшкодування затрат, понесених ним
при будівництві будинку.

За оригіналами розрахункових
документів, які були витребувані
апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 64
ЦПК України, встановлено, що ОСОБА_8 за
період з 2003 по 2005 роки було сплачено:

- 05 лютого 2004 року - 3924 грн. (а.с.123-124);

- 13 лютого 2004 року - 6000 грн. (а.с.121-122);

- 19 травня 2004 року - 11 190 грн.
(а.с.125-132);

- 15 липня 2004 року - 8 596 грн. 60 коп.
(а.с.120);

- 11 серпня 2004 року - 5608 грн. 50 коп.
(а.с.119);

- 03 березня 2005 року - 2344 грн. 80 коп.
(а.с.115-116);

- 10 березня 2005 року 234 грн. (а.с. 113-114);

- 17 серпня 2005 року 10 794 грн. (а.с.
110-112), а всього 48 691 грн.90 коп.

При визначенні остаточної суми затрат
ОСОБА_8, апеляційний суд враховує, що в
період будівництва будинку з 2003 по 2005
роки, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебували в
зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.
69, 70 СК України кошти, витрачені на
будівництво, є їх спільною сумісною
власністю подружжя, та що позивачем
ОСОБА_8 на надано суду жодних доказів
того, що ці кошти є його особистою
власністю.

Враховуючи викладене, з відповідача
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 підлягають
стягненню 24 345 грн. 95 коп. (48691,90 :2) в
рахунок відшкодування затрат на
будівництво житлового будинку та
господарських споруд по АДРЕСА_1, якій
належить на праві власності ОСОБА_6.

Вимоги позивача про стягнення коштів
також з ОСОБА_5 не підлягають
задоволенню, оскільки власником
будинку та господарських споруд є
ОСОБА_6

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_8 належить стягнути 367
грн. 50 коп. судових витрат, понесених
останнім при зверненні до суду першої
та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 16, 319, 1212 ЦК України, ст.
60,70 СК України, ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309,
313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний
суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду від 04 вересня 2014 року в частині
відмови ОСОБА_8 у відшкодуванні
понесених затрат на будівництво
житлового будинку та господарських
споруд за адресою АДРЕСА_1 в сумі 70 000
грн. з власника домоволодіння ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 -скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 24 345
(двадцять чотири тисячі триста сорок
п'ять) грн.. 95 коп. в рахунок
відшкодування затрат на будівництво
житлового будинку та господарських
споруд по АДРЕСА_1, якій належить на
праві власності ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 367
грн. 50 коп. судових витрат.

Рішення суду в іншій частині залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: