АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7023/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3175/14
Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.
Доповідач Мартєв С. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року м.
ПолтаваАпеляційний суд Полтавської
області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ЧІЧІЛЯ В.А.,

за участю секретаря - САМОЙЛОВОЇ М.Д.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні провадження за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського
районного суду м. Полтави від 24 березня
2014 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна", приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ТОВ "ОТП Факторинг
Україна" звернулось до суду з позовом, у
якому зазначало, що АТ «ОТП Банк»
(правонаступник - АКБ «Райффайзенбанк
України») відступило на користь
позивача право вимоги за кредитним
договором №ML-700/023/2004 від
1.07.04 року, за кредитним договором
№CNL-D00/7/2006 від 1.07.06 року та договором
іпотеки №PML-700/023/2004 від 1.07.04 року, що
укладалися між банком та ОСОБА_2

Станом на 7.10.13 року за кредитними
договорами рахується борг, який по
кредитному договору №ML-700/023/2004 від 1.07.04
року складає: заборгованість по тілу
кредиту у розмірі 10 311,04 грн., по
відсоткам - 271,35 грн., по пені - 1
822,27 грн., та по кредитному договору
№CNL-D00/7/2006 від 1.07.06 року:
заборгованість по тілу кредиту у сумі
29 245,70 грн., по відсоткам - 8
359,98 грн., по пені - 139 052,04 грн.

З метою звернення стягнення на предмет
іпотеки, 11.07.13 року ТОВ "ОТП
Факторинг Україна" вчинено виконавчий
напис №4587, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу.

Однак, реалізувати своє право на
одержання коштів позивач не в змозі
через постійні перешкоди, що чиняться
відповідачами.

Остаточно просило виселити та зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_1, ОСОБА_2
та неповнолітніх ОСОБА_4, 1998
року народження, та ОСОБА_5, 2004 року
народження, з житлового будинку по
АДРЕСА_1 (а.с. 62).

У грудні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_1
звернулись до суду зі зустрічним
позовом, у якому просили визнати
виконавчий напис №4587 від 11.07.13 року,
виданий приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу, таким, що не
підлягає виконанню та скасувати його.

В обґрунтування своїх вимог,
зазначають, що ОСОБА_2 урегулював з
банком питання щодо погашення
заборгованості по кредитним договорам
шляхом реструктуризації
заборгованості, тому ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» не мав права
звертатися до нотаріуса із заявою про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а нотаріус - вчиняти напис, так
як фактично спір було врегульовано.

Крім того, нотаріус не пересвідчився у
безспірності вимог ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» щодо стягнення
заборгованості за кредитними
договорами.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 24 березня 2014 року позов ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» задоволено,
виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, 1998 року
народження, ОСОБА_5, 2004 року народження,
з житлового будинку по АДРЕСА_1, та
знято з реєстраційного обліку за цією
адресою.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові
витрати по 114,00 грн. з
кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір по 115,40 грн. з
кожного.

В апеляційній скарзі порушено питання
про скасування рішення з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи та неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права і ухвалення
нового рішення, яким відмовити у позові
фактора, а позовні вимоги зустрічного
позову задовольнити у повному обсязі.

Апеляційний суд, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду у межах заявлених вимог
та доводів апеляційної скарги, вважає,
що остання задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційної
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено
фактичні обставини укладення між АКБ
«Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1
кредитного договору №6644 від 1.07.04
року про надання останньому кредиту у
розмірі 33 000,00 грн., та кредитний договір
№CNL-D00/07/2006 від 20.03.06 року, за
умовами якого ОСОБА_1 надано
кредитні кошти у розмірі 57 270,00 грн.

Для забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань, між
тими ж сторонами було укладено договір
іпотеки №ML-700/023/2004 від 1.06.04
року та додаткову угоду до №1
від 20.03.06 року до договору
іпотеки, у відповідності до яких
ОСОБА_6 у іпотеку банку передано
належний йому на праві власності
житловий будинок з надвірними
спорудами та приватизованою земельною
ділянкою, площею 736 кв. м, по АДРЕСА_1.

За договором про відступлення права
вимоги від 18.03.11 року,
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримало
право вимоги за кредитними договорами
№6644 від 1.07.04 року та
№CNL-D00/07/2006 від 20.03.06 року и договором
іпотеки, що були укладені з ОСОБА_6

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ч. 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», звернення стягнення на
предмет іпотеки передбачено на
підставі: рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або 3) згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя (тобто шляхом
позасудового врегулювання).

Із справи вбачається, що за заявою ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» у рахунок
погашення заборгованості за
кредитними договорами №ML-700/023/2004 від
1.07.04 року та №CNL-D00/07/2006 від 20.03.06 року,
у розмірі 53 593,81 грн., приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу вчинено
виконавчий напис за реєстровим №4587
від 11.06.13 року, за яким звернуто
стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 не заперечується, що
зобов'язання за вказаними кредитними
договорами ним залишаються
невиконаними.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 109 ЖК Української
РСР виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

З огляду на положення ст. 33 Закону
України «Про іпотеку», звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

З урахуванням того, що
іпотекодержатель задовольнив свої
вимоги шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі
виконавчого напису нотаріуса, місцевий
суд дійшов обґрунтованого висновку
щодо наявності підстав для виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та
зняття їх з державної реєстрації місця
проживання у іпотечній квартирі.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 передав
житловий будинок і земельну ділянку в
іпотеку банку, будучи їх єдиним
власником, у свою чергу, договір
іпотеки №ML-700/023/2004 від 1.06.04 року, так і
додаткова угода до №1 від 20.03.06 року до
договору іпотеки не містять умов щодо
проживання (державної реєстрації) у
іпотечній квартирі будь-яких осіб чи
необхідності отримання їх згоди на
укладення таких правочинів.

Таким чином, на момент укладення
договору іпотеки та додаткової угоди
№1, у відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 не виникло будь-який прав на
предмет іпотеки.

Між тим, з огляду на зміст пункту з) ч. 5.2
ст. 5 договору іпотеки, ОСОБА_1
зобов'язувався не прописувати (не
реєструвати) право проживання
будь-яких третіх осіб на території
(площі) предмета іпотеки, за
виключенням: власника майна, без
попередньо отриманої на те письмової
згоди іпотекодержателя.

Пред'являючи зустрічний позов щодо
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, ОСОБА_1
обґрунтовував свої вимоги тим, що
банком приймалося рішення про
реструктуризацію заборгованість за
кредитними договорами, у зв'язку з чим
на момент вчинення виконавчого напису
нотаріуса строк виконання
позичальником в'язких на себе
зобов'язань не настав, крім того,
посилався на відсутність доказів
безспірності заборгованості за
кредитними договорами №6644 від
1.07.04 року та №CNL-D00/07/2006 від 20.03.06 року.

У справі відсутні будь-які договори про
реструктуризацію заборгованості.

Крім того, фактор підтвердив, що для
укладення з ОСОБА_1 такого договору
висувалися певні умови, які боржником
не були виконані.

З виконавчого напису нотаріуса від
11.07.13 року вбачається, що за рахунок
коштів, отриманих від реалізації
нерухомого майна, пропонувалось
задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» станом на 1.05.13 року за
кредитним договором №CNL-D00/07/2006 від 20.03.06
року, що складається із заборгованості
за кредитом у розмірі 29 245,70 грн. й
відсотків за користування кредитом у
розмірі 9 879,30 грн., та заборгованості за
кредитним договором №6644 від 1.07.04
року, що складається з заборгованості
за кредитом у розмірі 10 311,04 гривень й
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом у розмірі 2 457,77
грн.

У свою чергу, ОСОБА_1 не надав будь-яких
доказів та не спростував, що на момент
вчинення нотаріусом виконавчого
напису, за кредитними договорами
станом на 1.05.13 року не існувало
заборгованості чи встановлювався
інший порядок її погашення.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо для
вчинення виконавчого напису подані
документи, передбачені Переліком
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 червня 1999 року №1172: оригінал
нотаріально посвідченої угоди;
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
наполягав на тому, що іпотекодержатель
не підтвердив при зверненні до
нотаріуса безспірності своїх вимог.

Між тим, слушним є заперечення
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міську
нотаріального округу ОСОБА_3, що ОСОБА_2
не обґрунтував відсутність
заборгованості за кредитними
договорами або наявності боргу у
меншому розміру, не вказав сум, які були
ним сплачені та не підтвердив факт
погашення заборгованості та дійсним
предметом його позову є дотримання
нотаріусом діючого законодавства при
вчиненні виконавчого напису, що не може
бути підставою для визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню.

У свою чергу, на стадії апеляційного
розгляду справи ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» заявив клопотання,
яке було задоволено апеляційним судом,
про долучення до матеріалів справи
пакету документів, що подавались
іпотекодержателем до нотаріальної
контори для вчинення нотаріального
напису, а саме: заява про вчинення
виконавчого напису на договорі іпотеки
№PML-700/023/2004 від 1.07.04 року, досудові
вимоги, що направлялися на адресу
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, щодо дострокового
погашення заборгованості та виселення
з іпотечної квартири, розрахунок
заборгованості за кредитними
договорами №ML-700/023/2004 від 1.07.04
року та №CNL-D00/07/2006 від 20.03.06 року та
виписки по особовому рахунку станом на
11.07.13 року.

З урахуванням викладених вище
обставин, які позивачем за зустрічним
позовом залишились не спростованими,
апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог зустрічного позову щодо
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_6
посилається на те, що суд вийшов за межі
позовних вимог, ухваливши рішення щодо
зняття з державної реєстрації у
житловому буднику відповідачів за
первісним позовом, проте апелянтом не
враховано, що провадження у справі було
відкрито ухвалою судді від 22 жовтня 2013
року після залишення позовної заяви
без руху та подачі ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» уточненої позовної заяви, у
якій однієї з позовних вимог є саме
зняття ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
з реєстраційного обліку у іпотечній
квартирі (а.с. 62).

Твердження апелянта, що ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» не направлялось
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позасудової
письмової вимоги про звільнення
будинку є безпідставним, ураховуючи, що
останні не є власниками предмету
іпотеки, які попри неотримання згоди
банку на проживання у іпотечному
будинку, були вселені та зареєстровані
у житловому будинку.

Не заслуговують на увагу також
посилання апелента щодо незалучення до
участі у справі ОСОБА_4, 1998 року
народження, та ОСОБА_5, 2004 року
народження, оскільки, у силу положень
ст. 242 ЦК України, представництво
їх інтересів у суді здійснюють законні
представники.

У свою чергу, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не
заперечується, що вони являються
законними представниками
неповнолітніх.

Доводи апеляційної скарги стосовно
реструктуризації кредиту та наявності
спору щодо розміру заборгованості за
кредитними договорами не відповідає
встановленим у справі обставинам та, у
порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
не підтверджені будь-якими доказами.

Решта доводів апеляційної скарги є
несуттєвими та такими, що не
ґрунтуються на порушення норм
матеріального чи невірному
застосування процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що підстави для зміни чи
скасування рішення місцевого суду
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307-308, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 24 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
С.Ю. МАРТЄВ

Судді :
О.Ю. КУЗНЄЦОВА

В.А. ЧІЧІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя
С.Ю. МАРТЄВ