У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Баранівського районного суду
Житомирської області від 7 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 28 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
указаним позовом. Зазначало, що 16
травня 2006 року між сторонами укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого відповідач отримала 3500 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. У зв'язку з тим, що
умови договору ОСОБА_3 належним чином
не виконує, станом на 31 липня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі
32745 грн 54 коп., просило задовольнити
позов.

Рішенням Баранівського районного суду
Житомирської області від 7
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 28 травня 2014
року, позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 16 травня 2006
року у розмірі 32 745 грн 54 коп. та судовий
збір у розмірі 327 грн 46 коп.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, направити справу
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом установлено, що 16 травня 2006 року
між сторонами укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
відповідач отримала 3500 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

На порушення умов зазначеного договору
відповідач свої зобов'язання не
виконувала, у зв'язку з чим станом на 31
липня 2013 заборгованість складала 32745
грн 54 коп. з яких: 7497 грн 84 коп.
заборгованість за кредитом, 23212 грн 20
коп. заборгованість по процентах за
користування кредитом, 500 грн. штраф
(фіксована частина), 1535 грн 50 коп. штраф
(процентна складова).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що сторони продовжили строк дій
платіжної картки, банк видав
відповідачу картку з новим строком дії
на 5 років - до травня 2013 року.

Однак з такими висновками погодитися
неможливо.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо за
своїм внутрішнім переконанням.
Результати оцінки доказів
відображаються в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

За змістом п. п. 3. 1. 3 Правил
користування платіжною карткою
продовження картки здійснюється
шляхом видачі нової картки з новим
строком дії, при дотриманні умов
вказаних у цьому пункті.

Однак, доказів про надання банком нової
картки відповідачу та про отримання її
останньою у матеріалах справи немає.

Крім того, з матеріалів справи, зокрема
інформації про рахунок, вбачається, що
строк дії картки вперше виданої
відповідачу з 14 червня 2006 року по
травень 2013 року, що суперечить висновку
апеляційного суду про те, що останньому
видавалась нова картка.

На порушення ст. 212 ЦПК України при
вирішенні спору суди вказаних обставин
не врахували, не з'ясували коли було
видано банком нову картку відповідачу,
який її номер, строк дії та дата видачі.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 5. 4 Правил користування
платіжною карткою встановлено, що
строк погашення процентів за кредитом
здійснюється щомісячно.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань, що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254
ЦК України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, останній платіж
відповідачем здійснено 31 липня 2008 року.

Стягуючи заборгованість суди не
встановили конкретних дат початку
перебігу загального строку позовної
давності та строку позовної давності
по процентах, не врахували заяви
відповідача про їх застосування та не
спростували доводів відповідача про їх
сплив.

Згідно п. п. 8. 6 Умов та правил надання
банківських послуг при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми позову.

Однак вирішуючи питання про стягнення
штрафів суди не вказали конкретно за
які правопорушення їх застосували до
відповідача та коли такі мали місце, та
чи не сплив на час подання позову строк
позовної давності щодо цих вимог.

Порушення судами при розгляді справи
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому рішення судів першої та
апеляційної інстанції не можуть
вважатись законними і обґрунтованими
та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Баранівського районного суду
Житомирської області від 7 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 28 травня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук