Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2014 р.
Справа № 597/628/14-ц

Номер провадження2/608/481/2014

Чортківський районний суд
Тернопільської області в складі:
головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.

представника позивача ОСОБА_1 -- ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Чорткові справу
цивільного судочинства за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,--

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення боргу.

В позовній заяві позивач вказав,
що 26 лютого 2011 року він з відповідачем
уклав договір позики, згідно якого
передав йому грошові кошти в сумі 145 470
гривень з умовою їх повернення до 29
грудня 2011 року. По закінченню
зазначеного строку відповідач борг не
повернув і вони домовились про
продовження терміну позики до грудня
2012 року. Але до закінчення цього
терміну йому було повернуто лише 10 000
гривень. 30 березня 2013 року йому було
повернуто ще 10 000 гривень та 19 січня 2014
року -- 40 000 гривень. Його вимогу про
повернення решти суми боргу, яка
становить 85 470 гривень, відповідач
ігнорує.

З врахуванням наведеного в
позовній заяві позивач просить
стягнути з відповідача 85 470 гривень
суми боргу, відповідно до вимог ст. 625
Цивільного кодексу України стягнути 6
188 гривень 27 копійок втрат внаслідок
інфляції та 4 914 гривень 23 копійки 3%
річних за користування коштами, а також
стягнути понесені ним судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 -- ОСОБА_2 позов
підтримує, просить його задовольнити з
мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позов не
визнає, посилаючись на те, що він
повністю розрахувався з позивачем і
боргу перед ним не має, а тому просить в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що згідно
розписки від 26 лютого 2011 року
відповідач ОСОБА_3 взяв в борг грошові
кошти в сумі 145 470 гривень в позивача
ОСОБА_1 і зобов'язувався їх повернути до
29 грудня 2011 року.

Відповідно до статті 1046
Цивільного кодексу України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять раз перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, -незалежно від суми.

Згідно із частиною другою статті
1047 ЦК України на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Верховний Суд України в постанові
№ 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначив,
що письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Таким чином, з врахуванням
вищенаведених вимог правових норм
позивач вправі вимагати від
відповідача повернення боргу за
договором позики, який на даний час
становить 85 470 гривень.

Відповідно до вимог ст. 60
Цивільного процесуального кодексу
України відповідачем під час судового
розгляду справи відповідними доказами
не доведено відсутність боргу перед
позивачем, а тому позовні вимоги
позивача в тих межах, які заявлені в
позовній заяві, підлягають
задоволенню.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З розрахунку вбачається, що
втрати від інфляції за період з 1 січня
2013 року по 30 квітня 2014 року становлять 6
188 гривень 27 копійок, а 3% річних за
період з 1 січня 2013 року по 26 травня 2014
року становлять суму 4 914 гривень 23
копійки.

Отже, згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК
України з відповідача слід також
стягнути 6188 гривень 27 копійок втрат від
інфляції та 4194 гривні 23 копійки 3%
річних.

Згідно ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України із
відповідача на користь позивача має
бути стягнуто судові витрати: 965
гривень73 копійки сплаченого судового
збору та 1 000 гривень витрат на правову
допомогу.

З врахуванням наведеного,
керуючись ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11,
57, 60, 79, 81, 88, 212, 213, 215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,--

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_1 85 470 (вісімдесят п'ять тисяч
чотириста сімдесят) гривень боргу за
договором позики, 4 914 (чотири тисячі
дев'ятсот чотирнадцять) гривень 23
копійки 3% річних від простроченої
заборгованості, 6 188 (шість тисяч сто
вісімдесят вісім) гривень 27 копійок
втрат внаслідок інфляції від суми
заборгованості, а всього 96 572
(дев'яносто шість тисяч п'ятсот
сімдесят дві) гривні 50 копійок, а також 1
000 (одну тисячу) гривень витрат на
правову допомогу та 965 (дев'ятсот
шістдесят п'ять) гривень 73 копійки
сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено
в апеляційному порядку шляхом подання
апеляційної скарги апеляційному суду
Тернопільської області через
Чортківський районний суд
Тернопільської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
В. І. Парфенюк