Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/523/14-ц

Провадження №2/377/222/14

03 листопада 2014 року
Славутицький міський суд Київської
області у складі: головуючої - судді
Теремецької Н.Ф., при секретарях: -
Прядко Н.М., Прокопенко Р.О.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року
ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 з
вимогами розірвати шлюб,
зареєстрований 11 серпня 2012 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Чернігівського міського управління
юстиції Київської області, актовий
запис № 1126.

Позовні вимоги
обґрунтовувались тим, що сторони від
шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після народження сина між позивачем та
відповідачкою стосунки погіршилися,
через різні погляди на сімейне життя в
них постійно виникали сварки, що
призвело до фактичного припинення між
подружжям шлюбних відносин. На даний
час ведення спільного господарства та
спільне проживання припинено.

Ухвалою суду від 26 червня 2014 року за
клопотанням відповідачки було надано
подружжю строк для примирення - чотири
місяці та зупинено провадження у
справі.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2014 року по
закінченню чотиримісячного строку для
примирення провадження у справі
відновлено та призначено судовий
розгляд на 3 листопада 2014 року.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги та просив задовольнити.
Суду пояснив, що після народження
дитини погляди на життя у них з
дружиною розійшлися, кожен став жити
своїм життям. Відповідачка часто
проводила час в компанії з друзями і
пізно поверталася додому, в той час, як
він чи її мати доглядали за дитиною,
внаслідок чого між ними часто виникали
сварки. В травні 2013 року він залишив
сім'ю і повернувся проживати до своїх
батьків. На протязі травня - грудня 2013
року вони з відповідачкою декілька
разів відновлювали сімейні відносини
і намагалися зберегти сім'ю, але
оскільки поведінка дружини не
змінилася, тому він в грудні 2013 року
припинив з нею шлюбні відносини,
ведення спільного господарства і
повернуся проживати до своїх батьків.
Протягом наданого судом строку для
примирення відповідачка не вживала
заходів до примирення, намірів
проживати з нею він немає, у зв'язку з
чим вважає неможливим збереження шлюбу
з відповідачкою і просить розірвати
шлюб з нею.

Відповідачка в судовому засіданні
позов не визнала, проти розірвання
шлюбу заперечувала, посилаючись на те,
що у дитини повинен бути батько. Суду
пояснила, що дійсно спільно з
відповідачем не проживають і не ведуть
спільного господарства з грудня 2013
року. Між ними часто виникали сварки з
приводу її спілкування з друзями, проте
вона проводила час з друзями лише
інколи по п'ятницях і суботах. Протягом
наданого судом строку на примирення їй
не вдалося налагодити сімейні
відносини з позивачем, оскільки він
уникав з нею спілкування.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
показання свідка, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що
згідно свідоцтва про шлюб, виданого 11
серпня 2012 року відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Чернігівського
міського управління юстиції Київської
області, копія якого долучена до
справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. 11 серпня 2012
року зареєстрували шлюб, про що був
здійснений актовий запис № 1126. Після
укладення шлюбу присвоєні прізвища:
чоловіку ОСОБА_3, дружині ОСОБА_4.

Під час шлюбу в них народився син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є
позивач, мати - відповідачка, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, копія якого долучена до
матеріалів справи, і який за
домовленістю сторін залишається
проживати разом з відповідачкою.

Згідно рішення Славутицького міського
суду Київської області від 12.03.2014 року
позивачем сплачуються аліменти на
утримання сина на користь
відповідачки в розмірі 1/4 частки від
його доходу щомісяця та на утримання
відповідачки в розмірі 1/10 частки від
його доходу щомісяця до досягнення
дитиною трьох років.

Відповідно до положень ст.51
Конституції України, ч.1 ст.24 СК України
шлюб ґрунтується на добровільній згоді
жінки та чоловіка, примушення жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110
СК України дружина і чоловік мають
рівне право на повагу до своєї
індивідуальності, своїх звичок та
уподобань, при цьому способом захисту
сімейних прав та інтересів, у тому
числі є право на припинення шлюбних
відносин шляхом пред'явлення до суду
позову про розірвання шлюбу одним з
подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Сторони підтвердили ті обставини, що з
грудня 2013 року припинили спільне
проживання та ведення спільного
господарства. Подружжя між собою не
спілкується, відносини не підтримує.
Після надання строку для примирення
сімейні відносини у подружжя не
відновилися, примиритися їм не вдалося.
Таким чином, сім'я фактично розпалася і
шлюб між подружжям набув формальних
ознак.

Зазначені обставини підтвердила
свідок ОСОБА_4, яка в судовому засіданні
показала, що з грудня 2013 року її син
ОСОБА_3 проживає разом з нею, з
відповідачкою з цього часу він не
спілкується, сімейні відносини з нею не
підтримує.

Як встановлено судом, подружжя своїми
правами не користується, свої обов'язки
не виконує, взаємовідносини, що
склалися між подружжям, не притаманні
сім'ї і не відповідають інтересам
подружжя та їхній дитині. Можливості
примирення подружжя та відновлення
нормальних сімейних відносин суд не
вбачає.

Заперечення відповідачки проти позову
суд до уваги не приймає, оскільки за
встановлених обставин взаємовідносин,
які фактично склалися між подружжям,
збереження шлюбу суперечитиме
інтересам подружжя та їх дитині, а
також моральним засадам суспільства і
є неможливим.

Враховуючи відсутність обставин, що
перешкоджають розірванню шлюбу,
передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд
вважає за необхідне позов про
розірвання шлюбу задовольнити,
оскільки позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що не
суперечать закону та не порушують
права інших осіб.

Як вбачається з пояснень сторін, на час
розгляду справи в суді спору щодо
розподілу сумісно нажитого майна
немає.

У відповідності до ст.113 СК України
особа, яка змінила своє прізвище у
зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право
після розірвання шлюбу надалі
іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно заяви відповідачки після
розірвання шлюбу вона бажає відновити
дошлюбне прізвище ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати
по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 209, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 11
серпня 2012 року у відділі
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Чернігівського міського управління
юстиції, Україна, актовий запис № 1126.

Відновити дошлюбне
прізвище дружини після розірвання
шлюбу ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати по оплаті судового
збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Н. Ф. Теремецька