Справа № 377/524/14 Головуючий у І
інстанції Орел А.С.Провадження №
22-ц/780/6345/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 47
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю. М. Сушко Л. П.,

при секретарі Горошук І. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Славутицького міського суду
Київської області від 26 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
встановлення факту спільного
проживання однією сім`єю чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу, визнання
набутого майна об`єктом права
спільної сумісної власності та
визнання права власності на майно,-

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, про
встановлення факту спільного
проживання однією сім`єю чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу, визнання
набутого майна об`єктом права
спільної сумісної власності та
визнання права власності на майно.

Свої вимоги мотивувала тим, що з серпня
2008 року і до смерті ОСОБА_6, яка
настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вона
відкрито проживала з ним однією сім'єю
як чоловік і жінка без реєстрації
шлюбу, у них був спільний бюджет, вони
вели спільне господарство, мали
спільний побут, спільно відпочивали,
разом робили покупки, вирішували всі
життєві питання. Проживали в квартирі,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Про їх сімейні стосунки було відомо
всім родичам, друзям.

Разом відвідували її та його родичів,
допомагали її та його дітям від
попередніх шлюбів. Під час їх спільного
проживання однією сім'єю як чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу було
придбано квартира, автомобіль, а також
розміщено вклад у банку, тому вказане
майно є їх спільною сумісною власністю.
Однак після смерті ОСОБА_6 його діти, -
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають
намір успадкувати все зазначене майно.
У зв'язку з цим для захисту своїх прав
вона звернулася до суду з цим позовом.

Рішенням Славутицького міського суду
Київської області від 26
серпня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

За змістом ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу
України шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у органі
державної реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього
Кодексу шлюб є підставою для
виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74
СК України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні ст. 74 СК
України слід виходити з того, що
указана норма поширюється на випадки,
коли чоловік і жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі та між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Крім того, для визначення
осіб як таких, що перебувають у
фактичних шлюбних відносинах, для
вирішення майнового спору на підставі
ст. 74 СК України, необхідно встановити
факт проживання однією сім'єю чоловіка
та жінки без шлюбу в період, протягом
якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК
України сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і
тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку
з навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та
спадкодавець ОСОБА_6 у період з серпня
2008 року по день його смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року спілкувалися між
собою, підтримували особисті стосунки,
відвідували один одного, зустрічались
у різних місцях, в т.ч. за місцем
постійного проживання кожного з них,
познайомилися з родичами іншого з них,
періодично спільно проводили вільний
час, відпочивали.

Надані суду докази свідчать
про те, що зазначені особи спільно не
проживали, тобто не мали спільного
постійного місця проживання, не мали
постійного спільного побуту і не мали
взаємних прав та обов'язків, що
притаманно подружжю.

Також судом встановлено, що
спірна квартира була придбана
спадкодавцем ОСОБА_6 19 січня 2007 року,
тобто ще до знайомства з ОСОБА_1,
частково за рахунок коштів отриманих
за свою частку у приватизованій
спільно з колишніми членами його сім'ї
квартирі після її продажу та за рахунок
отриманого ним банківського кредиту,
який ним повернуто у липні 2009 року.
Спірний автомобіль було придбано
ОСОБА_6 у грудні 2010 року, тобто після
повернення попереднього кредиту на
купівлю квартири та після знайомства з
ОСОБА_1, однак також за рахунок його
власних коштів. Так, перший внесок за
автомобіль у розмірі 60000 грн. ним
сплачено за рахунок отриманої вихідної
допомоги при звільненні з роботи у 2010
році, а решта - за рахунок отриманого
ним банківського кредиту, який він
також особисто повернув повністю у
грудні 2011 року. Через два роки після
повернення кредиту на купівлю
автомобіля ОСОБА_6 у грудні 2013 року було
укладено договір «Вклад «Депозит плюс»
з ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якого ним
внесено вклад на суму 30000 грн..

Ці обставини підтверджені
наданими доказами, зокрема довідками
про доходи ОСОБА_6 за місцем роботи та
за місцем виплати пенсії, сукупний
розмір яких цілком достатній для
самостійного виконання ним своїх
фінансових зобов'язань на почергове
придбання спірного майна.

Як видно з наданих доказів,
ОСОБА_6 в повному обсязі виконував свої
зобов'язання по оплаті
житлово-комунальних послуг на
утримання спірної квартири, оплати
електроенергії, по утриманню, ремонту
та обслуговуванню спірного автомобіля.

Належних та переконливих
доказів спільного проживання,
спільного побуту, ведення спільного
господарства, тобто об'єднання своїх
зусиль, доходів і витрат, що може
свідчити про наявність взаємних прав
та обов'язків, позивачем та її
представником суду не надано.

Витрати, пов'язані із
спілкуванням, зустрічами, спільним
проведенням вільного часу, відпочинком
не мали обов'язкового характеру, були
потрібні для задоволення особистих
потреб і самі по собі не свідчать про
наявність прав та обов'язків,
притаманних подружжю.

Передача ОСОБА_6 в тимчасове
користування ОСОБА_1 спірного
автомобіля є реалізацією права
власника на розпорядження своєю
власністю відповідно до ст. 319 ЦК
України.

Організацію поховання
ОСОБА_6, який помер у квартирі ОСОБА_1 та
здійснення нею відповідних витрат
ОСОБА_1 взяла на себе добровільно і у
зв'язку з цим отримала державну
допомогу на поховання, яка відповідно
до ст. 53 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виплачується особам, які
здійснили поховання пенсіонера, у
розмірі двомісячної пенсії, яку
отримував пенсіонер на момент смерті і
не пов'язується з родинними чи
сімейними відносинами з померлим.

Показання свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про
спільне проживання позивачки та
спадкодавця однією сім'єю як чоловіка
та жінки суд першої інстанції дав
належну оцінку і обґрунтовано вважав
їх такими, що не свідчать про
обґрунтованість позовних вимог, а є їх
суб'єктивною оцінкою спірних відносин,
яка суперечить дійсним обставинам
справи та положенням закону, які
регулюють ці відносини.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно встановив
обставини, що мають значення для
справи, наданим доказам надав належну
оцінку, правильно застосував норми
матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування рішення суду
колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права не заслуговують на
увагу, оскільки суд відповідно до вимог
сімейного кодексу прийшов до
правильного висновку про відсутність
підстав для встановлення факту
проживання однією сім»єю чоловіка та
жінки без шлюбу. Крім того суд першої
інстанції відповідно до вимог ст.. 212
ЦПК України оцінив надані докази.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Славутицького
міського суду Київської області від
26 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді