АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Зінченко С.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач
Л.Д.

суддів: Шахової О.В.,
Головачова Я.В.

при секретарях
Боярській І.І., Меєчко Д.П.

за участю осіб: позивача ОСОБА_2

представників
позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника
відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості;

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Солом'янського
районного суду м.Києва від 03 вересня 2014
року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного
суду м.Києва від 03.09.2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму боргу за
договором позики у розмірі 4176314 грн. 45
коп. та 3441 грн.судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в позові у
зв'язку із пропуском позивачем
позовної давності. ОСОБА_5 посилається
на незаконність ухваленого судом
рішення, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

На думку апелянта суд допустив
порушення вимог ст. 625 ЦК України,
зробивши незаконний висновок про
обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення з нього суми заборгованості
та трьох процентів річних згідно
розписки від 31.12.2009 р., не перевіривши,
чи дійсно між ним та ОСОБА_2 існують
боргові зобов'язання згідно даної
розписки.

Суд незаконно прийняв позицію
позивача про те, що в борг передавалася
сума в розмірі 276 300 доларів США. Згідно
розписки сума передавалася в
національній валюті України
еквівалентній на той час по курсу НБУ
сумі 276 300 доларам США. Також, суд
проігнорував ту обставину, що
позивачем невірно визначений період
заборгованості.Судом невірно була
визначена сума заборгованості та сума
трьох процентів річних.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_5 та його представник
ОСОБА_6 підтримали подану апеляційну
скаргу в повному обсязі, посилаючись на
доводи, викладені в ній. Позивач ОСОБА_2
та його представники ОСОБА_3, ОСОБА_4
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 31.12.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5
було укладено договір позики,
відповідно до якого позивач передав
відповідачеві грошові кошти у розмірі
276300 доларів США в національній валюті
України по курсу НБУ зі строком
повернення позики до 01.07.2010 року. На
підтвердження укладення договору
позики відповідач надав розписку на
вказану суму, оригінал якої міститься в
матеріалах справи.

В суді першої інстанції відповідач
та його представник не оспорювали
написання даної розписки ОСОБА_5 та
факту отримання ним від ОСОБА_2
зазначеної в розписці грошової суми.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики позикодавець передає
позичальникові у власність гроші або
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду і якості. Договір позики
вважається укладеним у момент передачі
грошей або речей.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може
бутипредставлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику, грошовікошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості (такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Оригіналом розписки, яка міститься в
матеріалах справи, підтверджується
факт отримання відповідачем у борг від
позивача суми еквівалентної 276 300
доларів США, саме суму еквівалентну 276
300 доларів США зобов'язаний був
повернути ОСОБА_5 ОСОБА_2

Проте, у встановлений сторонами
строк - до 01.07.2010 року та по теперішній
час відповідач не виконав свої
зобов'язання по Договору та суму позики
позивачу не повернув, а таким чином він
прострочив виконання грошового
зобов'язання (щодо повернення суми
позики) і у відповідності до вимог ст. 625
ЦК України суд першої інстанції
законно та обґрунтовано стягнув з
нього дану заборгованість та три
проценти річних від простроченої суми,
оскільки інший розмір процентів не
встановлений договором позики.

Відповідач зобов'язався повернути
вказану суму до 01.07.2010 року, але грошові
кошти не повернув і відповідно розмір
його заборгованості становив станом на
29.08.2014 року в гривневому еквіваленті
3712776,82 грн. (276 300 дол.США Х 13, 437484 грн.
=3712776,82 грн.) та відповідно до ст. 625 ЦК
України 3% річних складали 463537,63 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цвільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У судовому засіданні знайшла своє
підтвердження та обставина, що
відповідач не виконав зобов'язання
щодо повернення позивачеві суми
позики, а тому суд дійшов правомірного
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги про стягнення з відповідача
боргу у розмірі 3712776,82 грн. та трьох
процентів річних у розмірі 463537,63 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з
посиланням апелянта на те, що позивачем
пропущено позовну давність виходячи з
наступного. Так, відповідно до ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вказаного, для позивача у
справі перебіг строку позовної
давності розпочався з 02.07.2010 року та
відповідно останнім днем такого строку
є 03.07.2013 року.

Даний позов пред'явлено ОСОБА_2 до
суду лише 01.08.2013 року, тобто зі спливом
майже місяця з дня спливу строку
позовної давності.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК
України позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Як встановлено судом, позов в
інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про
стягнення заборгованості (за даним
договором) подававсяще раніше - 27.06.2013
року до Солом'янського районного суду
м. Києва, але в подальшому ухвалою суду
від 05.07.2013 року (а.с. 106)був повернутий
позивачу. Той факт, що до суду в
інтересах ОСОБА_2 звертався ОСОБА_9,
який не мав належно оформлених
повноважень на подачу позову від імені
ОСОБА_2, не свідчить про те, що даний
позов до суду не подавався взагалі, а
тому колегія суддів вважає, що позовна
давність була перервана і з 27.06.2013 року
розпочалась заново.

Згідно ч.3 ст. 264 ЦК Vкраїни після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Виходячи з викладеного, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
застосування наслідків пропуску
строків позовної давності, як про те
наголошував представник відповідача.

В суді апеляційної інстанції
відповідач просив суд призначити по
справі судово - почеркознавчу
експертизу, посилаючись на те, що у
нього є сумніви щодо справжності його
підпису у даній розписці. Колегія
суддів відмовила відповідачеві у
задоволенні цього клопотання. При
цьому суд виходив с того, що відповідач
до цього моменту не заявляв суду про те,
що він дану розписку не писав, грошей за
даною розпискою від позивача не
отримував і підпис в розписці виконана
не ним, а іншою особою. В суді першої
інстанції відповідач та його
представник клопотання про
призначення експертизи суду не
заявляли. За таких обставин, суд дійшов
висновку про те, що відповідач
зловживає своїми процесуальними
правами, навмисно затягує розгляд
справи, а тому суд відмовив йому у
призначенні по справі судово -
почеркознавчої експертизи.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість,
неповне встановленням обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів зібраних по
справі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м.Києва від 03 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: