Номер провадження: 22-ц/785/8215/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Станкевича В. А., Ступакова О. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 17. 07. 2014 р.,

в с т а н
о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в якому
мають двох дітей - донька повнолітня, а
син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітній,
тому, що в останній час вони постійно
знаходяться в конфліктних відношеннях,
з березня 2014 р. відповідачка проживала
в іншому будинку, а з червня цього ж
року знову проживає в їх будинку.
Вказав, що спільне проживання
неможливо, оскільки в них різні оцінки
на шлюбні відносини, моральні та
матеріальні цінності, немає спільних
відносин, не можуть проживати однією
сім'єю, зовсім різні характери і
відношення до спільного життя. Останні
місяці спілкуються рідко, спілкування
переходить в сварки, відповідачка його
постійно провокує, складає ситуації,
щоб звинуватити його в тому, що він
грубо до неї ставиться, настроює дітей
проти нього, знищує його батьківський
авторитет. Вважає, що подальше спільне
проживання та збереження шлюбу є
неможливим.

Відповідач ОСОБА_3 і її представник
ОСОБА_5 (в матеріалах справи є лише
документи, які підтверджують її право
представляти позивача лише в суді
першої інстанції) заперечували проти
задоволення позову, вказуючи, зокрема,
на те, що відповідач має до позивача
претензії матеріального характеру, які
на її думку, необхідно розглядати в
одному провадженні з вказаним позовом.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 17. 07. 2014 р.
позов задоволено і розірвано шлюб між
сторонами та одночасно вирішено
неповнолітню дитину ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на вихованні
матері ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду як незаконне та
необґрунтоване і у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити. Вказує на те, що
судова повістка про виклик до суду нею
була отримана за день до слухання
справи, у зв'язку з чим вона не мала
достатнього часу підготувати
заперечення на позов та викласти їх у
письмовій формі із наданням
відповідних доказів; судом не була
прийнята її зустрічна заява про
стягнення аліментів, поділ майна
подружжя, стягнення аліментів на її
утримання та про усунення перешкод в
користуванні будинком і після відмови
в прийнятті зустрічного позову суддею
було відмовлено у задоволенні її
клопотання про оголошення перерви для
підготування заперечень та надання
доказів і продовжено слухання справи;
позов про розірвання шлюбу був для неї
несподіванкою і вона не змогла
викласти в суді всі обставини, які
мають значення для справи, в тому числі
судом було порушено її право щодо
подання письмових заперечень проти
позову із зазначенням доказів, що
підтверджують ці заперечення. Звернула
увага на п. п. 10, 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21. 12. 2007 р. №
11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя». Вказала, що
в порушення ст. 201 ч. 1 п. 7 ЦПК України суд
не зупинив провадження у справі та не
надав сторонам строку для примирення,
не були прийняті до уваги її
заперечення проти заявленого позову та
не було надано строк на примирення
подружжя, яке перебувало у шлюбі більше
26 років, а також на порушення ст. 160 СК
України суд самостійно визначив місце
проживання її сина, який досяг 14 років,
не спитавши його про це, що свідчить про
недотримання прав її дитини, яка бажає
проживати з нею і вона хоче, щоб він
проживав з нею. Зазначила, що рішення
суду не відповідає вимогам ст. 112 СК
України і судом неповно з'ясовані всі
обставини справи.

При цьому, вказала, що її чоловік на
протязі більше 20 років зловживає
спиртними напоями, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння він
неодноразово застосовував до неї силу,
в травні 2014 р. після спричинення їй
чоловіком тілесних ушкоджень вона
звернулася до правоохоронних органів,
з 28. 05. 2014 р. до 12. 06. 2014 р. вона проходила
стаціонарне лікування у м. Одеса.
Позовна заява чоловіком подана з
ревнощів, оскільки він не знав, де вона
знаходиться, розривати шлюб вона не має
наміру, оскільки чоловік ще більше
зіп'ється. Метою подання заяви до
правоохоронних органів та позову про
стягнення аліментів було наголосити
йому на його проблеми із спиртними
напоями, достукатися до нього, що це є
його великою проблемою та якщо він її
не вирішить, то може втратити і свою
сім'ю, і себе. Вважає, що її чоловіка ще
можливо врятувати, оскільки, коли він
тверезий, він є непоганою людиною.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що
вважає рішення суду правильним.

Відповідно до ст. ст. 169, 305 ЦПК України
неявка в судове засідання осіб, які
беруть участь у справі, зокрема, ОСОБА_3,
не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, апеляційний суд виходить з
того, що в силу положень ст. 169 ЦПК
України суд зобов'язаний відкласти
розгляд справи лише у випадку першої
неявки сторони в судове засідання з
поважної причини і враховується
обов'язок суду щодо розгляду справи в
розумні строки і те, що ОСОБА_3 двічі
належним чином повідомлялася про час і
місце розгляду справи, але кожний раз
зверталася до суду (перший раз шляхом
надання особистого клопотання, а
другий раз шляхом подання клопотання
іншою особою в її інтересах) з
проханням про відкладення розгляду
справи з посиланням на стан здоров'я, і
у справі відсутні дані про наявність у
ОСОБА_3 представника (з наданням
відповідних підтверджуючих цей статус
документів) для участі у розгляді
справи в апеляційній інстанції.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Задовольняючи позов про розірвання
шлюбу суд першої інстанції виходив з
положень ст. 112 ч. 2 СК України і того, що
позовні вимоги є обґрунтованими,
сторони не ведуть спільного
господарства та припинили шлюбні
відносини і примирення неможливе, а
визначаючи місце проживання
неповнолітньої дитини суд не мотивував
своє рішення в цій частині, обмежившись
вказівкою на обґрунтованість позову в
повному обсязі.

Вказане рішення суду в частині
розірвання шлюбу є законним та
обґрунтованим, а в частині визначення
місця проживання дитини не відповідає
вимогам закону з таких підстав.

Згідно зі ст. 3 СК України сім'я є
первинним та основним осередком
суспільства. Сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і
тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку
з навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно. Дитина належить до
сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно
з ними не проживає. Сім'я створюється на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, а також на інших
підставах, не заборонених законом і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 (Підстави для
розірвання шлюбу за позовом одного з
подружжя) СК України суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя (частина 1
статті), суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення
(ч. 2 статті).

Ст. 160 СК України визначено, що місце
проживання дитини, яка досягла десяти
років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини. Якщо батьки
проживають окремо, місце проживання
дитини, яка досягла чотирнадцяти років,
визначається нею самою.

За роз'ясненнями п. п. 10, 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21.
12. 2007 р. № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей; при вирішенні спору
про місце проживання дитини належить
звертати особливу увагу на її вік та
з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає
проживати.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3
знаходяться в зареєстрованому шлюбі з
10. 10. 1987 р. і від цього шлюбу мають 2 дітей
- повнолітню доньку і сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони не ведуть спільного
господарства, припинили шлюбні
відносини і у теперішній час
примирення неможливе.

Вказані обставини підтверджені
матеріалами справи і не спростовані у
справі.

Аналізуючи матеріали справи і
встановлені судом обставини у
сукупності з вищевказаними правовими
положеннями, апеляційний суд приходить
до висновку про правильність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
про розірвання шлюбу між сторонами.

При цьому, апеляційний суд також
враховує, що з часу ухвалення рішення
суду першої інстанції 17. 07. 2014 р. до
розгляду справи апеляційний судом
пройшло майже 4 місяці, але відносини
між сторонами не змінилися.

Вищенаведені доводи апеляційної
скарги в частині оскарження рішення
суду щодо розірвання шлюбу викладене
не спростовують, у зв'язку з чим
відсутні підстави для скасування
рішення суду в цій частині.

Дані про час повідомлення позивача та
її представника про час розгляду
справи у справі відсутні, але
апеляційний суд враховує, що вони
приймали участь в судовому засіданні в
суді першої інстанції, і ці обставини
за законом не є підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Що стосується визначення судом першої
інстанції місця проживання дитини -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, то з
цього питання апеляційний суд
приходить до такого.

За положеннями ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У справі не заявлялися позовні вимоги
щодо визнання місця проживання дитини,
але суд на порушення вимог ст. 11 ЦПК
України прийняв рішення щодо місця
проживання дитини - сина сторін, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, поза межами позовних
вимог і з порушенням вимог ст. 160 СК
України без врахування віку і думки
дитини з вказаного питання, у зв'язку з
чим в цій частині рішення суду є
необґрунтованим і таким, що не
відповідає вимогам закону.

За положеннями ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Підставами для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення за
положеннями ст. 309 ЦПК України є
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З урахуванням наведених обставин на
підставі положень ст. 309 ЦПК України
судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню в частині
визначення, що «неповнолітню дитину -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, - залишити на
вихованні матері ОСОБА_3», а в іншій
частині рішення суду першої інстанції
належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 304, 307 ч. 1 п. п. 2, 3, 313,
314, 316, 317, 318, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а:

Скасувати рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 17.
07. 2014 р. в частині визначення, що
«неповнолітню дитину - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, - залишити на вихованні
матері ОСОБА_3».

В іншій частині рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 17. 07. 2014 р. залишити
без змін.

Судове рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

В. А. Станкевич

О. А. Ступаков