АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7333/14
Справа № 623/3810/13ц
Головуючий 1 інст. - Вергун І.В.
Категорія :стягнення коштів
Доповідач - Бобровський
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в
Кокоші В.В.,

Шевченко Н.Ф.,

при секретарі
Харченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 22 серпня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської міської
ради Харківської області про
стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської міської
ради Харківської області про стягнення
9630 грн. на підставах норм ст..ст.1166,1173 ЦК
України у якості сум, що не були
отримані на оздоровлення протягом
2009-2011 років відповідно ст..48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_3 посилалась на те, що в порядку
адміністративного судочинства, згідно
судових рішень апеляційного суду
Харківської області від 11 серпня 2010
року, Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 28 березня 2011
року та від 20 вересня 2011 року.
відповідач був зобов'язаний здійснити
перерахунок виплачених сум соціальної
допомоги, але видані виконавчі листа за
цими рішеннями, постановами державних
виконавців ВДВС Ізюмського
міськрайонного управління юстиції
Харківська області від 27 червня 2013
року повернуті без виконання з
посиланням на відсутність у Державному
бюджеті України на цей рік видатків на
виконання судових рішень.

Зазначивши, що постановами
державних виконавців нараховані
недоплачені суми на оздоровлення за
кожний рік відповідно 2510 грн. у 2009 році,
3446 грн. - 2010 та 3674 грн. у 2011 році, позивач
у якості вимог про відшкодування
майнової шкоди за нормою ст..22 ЦК
України, просила задовольнити її
позовні вимоги.

Справа судами першої, апеляційної та
касаційної інстанції розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 22 серпня 2014 року у позові
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з
посиланням на підставність та
обґрунтованість заявленого нею позову,
неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду просить скасувати, новим
рішенням позов задовольнити у повному
обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
заперечення проти них, колегія
відповідно до пложень ст..308 ЦПК України
вирішила апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, рішення міськрайонного суду
залишити без змін з наступного.

За правилом ч.1 ст.1173 ЦК України шкода,
завдана фізичній особі незаконними
рішеннями, дією чи бездіяльністю
органом державної влади або органу
місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою або органом
місцевого самоврядування незалежно
від вини цих органів.

Згідно до норм ст..22 цього Кодексу під
збитками, як майнової шкоди, слід
розуміти майнові втрати знищенням або
пошкодженням речі, також доходи, які
особа могла реально одержати за
звичайних обставин, яким її право не
було порушене (упущена вигода).

Із змісту позовних вимог ОСОБА_3
вбачається, що вона прохає про
стягнення суми, несплаченої
відповідачем соціальної допомоги на
оздоровлення, протягом 2009-2011 років у
відповідності до ст..48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Вирішуючи справу у відповідності
до рішення Конституційного суду
України від 26 грудня 2011 року по справі
№ 20рп/2011, яким визначено, що
соціально-економічні права, які
передбачені законом не є абсолютними і
механізм їх реалізації через
неможливість їх фінансового
забезпечення може бути змінений
державою та те, що відповідач діяв в
межах обсягів цільового фінансування
за державним бюджетом, суд дійшов
правильного висновку про залишення
позовних вимог ОСОБА_3 без задоволення,
оскільки факт невиконання судових
рішень про стягнення соціальних виплат
не змінює правового змісту її
соціальних прав на оздоровлення за
рахунок держави на відшкодування
майнової шкоди, заподіяної втратою
доходу, як упущеної вигоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
невідповідність висновків суду нормам
цивільного законодавства України,
практики Європейського суду з прав
людини у зв'язку з невиконанням судових
рішень за відсутністю коштів у
державному бюджет не відповідність
суті вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
колегія їх залишає поза увагою, як такі,
що не спростовують правильності
висновку суду, враховуючи, що спірні
правовідносини по своєму характеру не
є цивільними та в розумінні норм
ст..ст.16, 22 ЦК України не підлягають
судовому захисту з таких підстав.

З огляду на викладене, керуючись ст..ст.
303, 304, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 22 серпня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після
проголошення але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді