Справа № 127/7984/13-ц Провадження №
22-ц/772/1839/2014Головуючий в суді першої
інстанції Вохмінова О. С.Категорія 47
Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.

суддів: Денишенко Т.О., Луценка В.В.

при секретарі Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, управління
Держземагенства у Вінницькому районі,
реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції,
Вінницької міської ради, державного
підприємства «Центр Державного
земельного кадастру» про визнання
недійсними і скасування державних
актів, скасування рішень Вінницької
міської ради, визнання недійсним
правочину, скасування записів
реєстрації державних актів, усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 07.05.2014 року,
ухвалене по даній справі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з вказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
управління Держземагенства у
Вінницькому районі, реєстраційної
служби Вінницького міського
управління юстиції, Вінницької міської
ради, державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру».

Мотивуючи позовні вимоги, він
посилався на те, що відповідно до
рішення Вінницької міської ради від
05.09.1996 року за №682 йому була надана в
постійне користування для будівництва
і обслуговування земельна ділянка
площею 400 кв. м., розташована по АДРЕСА_1
та відведена в натурі.

Починаючи 1996 року, він користувався
самовільно земельною ділянкою площею
712 кв.м., яка належала до земель
Вінницької міської ради і межувала з
виділеною йому земельною ділянкою. А
31.03.2003 року Вінницька міська рада своїм
рішенням за №279 виділила йому в
користування і вказану земельну
ділянку.

ОСОБА_3 претендуючи на частину цієї
земельної ділянки звернулась в суд з
позовом до нього про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою. Цей
позов рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці від 17.09.2003 року був
задоволений, проте його ухвалою
Верховного Суду України від 20 червня 2007
року його скасовано і справу повернуто
до суду першої інстанції на новий
судовий розгляд. При новому розгляді
Ленінський районний суд м. Вінниці
14.11.2007 року за заявою ОСОБА_3 позов
залишив без розгляду. Але, ОСОБА_3,
скориставшись тривалим касаційним
розглядом справи, 06.11.2006 року отримала
державний акт про право власності на
земельну ділянку площею 960 кв.м. по
АДРЕСА_1 на підставі рішення Вінницької
міської ради №1789 від 20.02.2006 року та
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради №2378 від 27.10.2005
року.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 20.12.2012 року дані
рішення в частині передачі земельної
ділянки в приватну власність були
скасовані, однак ОСОБА_3 на той час
незаконно заволоділа на підставі цих
рішень земельною ділянкою площею 220
кв.м.

В подальшому він уточнив позовні
вимоги, посилаючись на те, що рішенням
Вінницької міської ради №948 від 30.03.2007
року ОСОБА_3 в користування була надана
земельна ділянка площею 1139 кв.м., а
ОСОБА_4 рішенням Вінницької міської
ради №2439 від 26.06.2009 року передано у
власність 1000 кв.м. із земельної
ділянки, розташованої за адресою
АДРЕСА_1, в тому числі частково із
земельної ділянки ОСОБА_2

Окрім цього, рішенням Вінницької
міської ради №536 від 25.11.2011 року ОСОБА_3
передано шляхом продажу 99 кв.м.
земельної ділянки, розташованої за
адресою по АДРЕСА_1, Передача цієї
земельної ділянки оформлена 29.02.2012
року договором купівлі-продажу і
частково здійснена за рахунок
земельної ділянки ОСОБА_2

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виділені їм
земельні ділянки отримали державні
акти. В зв'язку з цим, ОСОБА_2 ставить
питання про визнання недійсними цих
державних актів, скасування рішень
Вінницької міської ради на підставі,
яких акти були видані, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки, зобов'язання ОСОБА_3,
ОСОБА_4 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення встановленого ними
паркану, повернути самовільно зайняту
земельну ділянку, відновити раніше
існуючий її стан, відновити зруйновану
огорожу та зобов'язати управління
Держземагенства у Вінницькому районі,
державне підприємство «Центр
Державного земельного кадастру» і
Реєстраційну службу Вінницького
міського управління юстиції внести
відповідні відомості до Державного
земельного кадастру і до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
і скасувати актові записи щодо
реєстрації прав власності на земельні
ділянки за ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням суду першої інстанції в
задоволенні позову відмовлено, але з
ним не погодився ОСОБА_2 і оскаржив його
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі він просить
рішення скасувати через його
необґрунтованість та незаконність,
оскільки воно постановлено з грубим
порушенням норм процесуального права
та при неправильному застосуванні норм
матеріального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, він посилається на те, що суд
упереджено розглянув справу на користь
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4, віддаючи
перевагу одних доказів над іншими при
цьому дав їм суб'єктивну оцінку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
ОСОБА_2, його представника, ОСОБА_3 її
представника та представника ОСОБА_4,
представника Вінницької міської ради,
перевіривши обґрунтованість вимог
апеляційної скарги, а також законність
та обґрунтованість оскаржуваного
рішення, прийшла до наступного
висновку.

Апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з огляду на те,
що висновки суду не в повній мірі
відповідають встановленим по справі
обставинам.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив із того, що права позивача на
користування земельною ділянкою
площею 400 кв. м. не порушені. А доводи
щодо незаконності і скасування рішень
Вінницької міської ради від 25.11.2011 року
№536 та від 26.06.2009 року №2439 та державних
актів ЯБ №705752 на ділянку ОСОБА_3 площею
960 кв. м., ЯМ №333078 на ділянку ОСОБА_3
площею 99 кв.м. і ЯИ №045401 на ділянку
ОСОБА_4 судом розцінені як такі, що є
надуманими і безпідставними.

Необґрунтованою вважав суд першої
інстанції вимогу ОСОБА_2 про скасування
державного акту ЯБ №705752 на земельну
ділянку ОСОБА_3П площею 960 кв.м. через те,
що рішення Вінницької міської ради №1789
від 20.02.2006 року «Про передачу земельної
ділянки у приватну власність і надання
дозволу на складання проекту
відведення» було скасоване рішенням
Вінницького міського суду Вінницької
області від 20.12.2012 року.

Суд вважав, що скасування цього рішення
Вінницької міської ради через те, що
воно було прийнято в період заборони
суду, встановленої ухвалою суду від
21.11.2005 року на забезпечення позову, а
саме заборони на вчинення дій та
прийняття рішень щодо земельної
ділянки площею 960 кв.м. не доводить, що
при цьому були порушені суб'єктивні
права чи інтереси позивача. Такі
висновки суду ґрунтувались на тому, що
ухвала на забезпечення позову 12.05.2006
року була скасована апеляційним судом,
а в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
право на самовільно зайняту частину
земельної ділянки, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, про
повернення самовільно занятої частини
земельної ділянки, на забезпечення
якого вона була постановлена,
відмовлено.

Відмовляючи в частині задоволення
позову про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 99 кв.м. по АДРЕСА_1 від 29.02.2012 року,
суд послався на те, що позивач не
визначився із правовою підставою щодо
визнання цього договору недійсним.

Відмовивши в задоволенні позову про
скасування державних актів на землю та
рішень на підставі, яких ці акти
видавались, а також у визнанні
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки, суд прийшов до
висновку про те, що не підлягають
задоволенню і похідні позовні вимоги
щодо внесення змін до Державного
земельного кадастру, Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
та про скасування актових записів про
реєстрацію права власності на спірні
земельні ділянки за ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна, зважаючи на встановлені по
справі обставини.

Встановлено, що рішенням Вінницької
міської ради №682 від 05.09. 1996 року ОСОБА_2
була виділена в постійне користування
земельна ділянка площею 400 кв.м. за
рахунок земельної ділянки ОСОБА_6,
ОСОБА_7, розташованої за адресою
АДРЕСА_1.

Проте, станом на момент прийняття цього
рішення вказана земельна ділянка не
перебувала в користуванні вказаних
осіб. Розташований на цій земельній
ділянці будинок був успадкований ними
12 грудня 1995 року і зареєстрований в
органах БТІ 12 січня 1996 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України в
редакції 1990 року при переході права
власності на будівлю споруду разом з
нею переходило право власності або
користування земельною ділянкою в
розмірах, передбачених ст. 67 ЗК України.
В даному випадку до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на
момент прийняття ними спадщини, а саме
домоволодіння по АДРЕСА_1 їм перейшла в
користування земельна ділянка площею
не більше 0,01 га., не зважаючи на те в
фактичному користуванні їх покійного
батька ОСОБА_8 перебувала земельна
ділянка площею 2499 кв.м. згідно даних
інвентарної справи (а.с.69 том 1) .

Лише з прийняттям рішення Вінницької
міської ради №968 від 05.12. 1996 року їм була
передана в користування вся ця
земельна ділянка на наступних умовах.
1000 кв.м. було передано у постійне
спільне користування, 125 кв.м. в
тимчасове користування строком на три
роки та 974 кв.м. в тимчасове
довгострокове користування строком на
5 років.

Отже, за наведених обставин, ОСОБА_2 у
вересні 1996 року виділялась земельна
ділянка не за рахунок земельної
ділянки ОСОБА_6 і ОСОБА_7, оскільки права
користування земельною ділянкою вони
набули лише в грудні 1996 року.

Відповідно до ст. 22 ЗК України в
редакції 1991 року право власності або
користування виникає після
встановлення землевпорядником меж
земельної ділянки в натурі і отримання
документа, що посвідчує це право.

ОСОБА_2 земельна ділянка згідно акту
відведення була відведена в натурі 25
жовтня 1996 року (а.с.20 том.1)

В 1998 році ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за договором
купівлі-продажу продали ОСОБА_9
успадкований ними будинок по АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
площею 1000 кв.м, про що вказано в самому
договорі купівлі-продажу (а.с.76 том 1),
яка в подальшому продала цей будинок
ОСОБА_10, а та в свою чергу за договором
купівлі-продажу від 22 березня 2003 року
продала ОСОБА_3

Отже, ОСОБА_3 набула право на
користування земельною ділянкою 1000
кв.м. на якій розташований придбаний
нею будинок. Але, щодо користування нею
земельною ділянкою площею 125 кв.м. та 974
кв.м. то вона на час укладення договору
купівлі-продажу будинку не мала жодних
правових підстав для користування цими
земельними ділянками, оскільки вони за
рішенням Вінницької міської ради №968
від 05.12.1996 року передавались в
тимчасове користування строком на три
та п'ять років і відповідно строк
користування закінчився у 1999 році та у
2001 році.

Проте, ОСОБА_3, вважаючи, що ОСОБА_2
порушував її право користування
земельною ділянкою загальною площею
2099, 92 кв.м., розташованою біля
придбаного нею будинку звернулась до
суду з позовом про усунення перешкод в
користуванні цією земельною ділянкою і
рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 17.09.2003 року(а.с.24, 78 том 1)
позов був задоволений, але вказане
рішення ухвалою Верховного Суду
України від 20 червня 2007 року (а.с.31 том 1)
було скасоване через відсутність
доказів на підтвердження того чи
виділялась ОСОБА_3 земельна ділянка в
установленому порядку в яких розмірах
і конфігурації.

Вказане рішення за відсутності акту
відведення цієї земельної ділянки
ОСОБА_3, при невизначеності меж між
землеволодінням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і в
супереч вимогам ч. 5 ст. 116 ЗК України в
редакції 2001 року було виконане
державним виконавцем 11.05.2004 року (а.с. 86
том. 1), не зважаючи на те, що частина
цієї земельної ділянки перебувала у
користуванні ОСОБА_2

Користуючись земельною ділянкою, межі
якої фактично були встановлені
скасованим судовим рішенням, ОСОБА_3
звернулась з заявою до Вінницької
міської ради про передачу їй цієї
земельної ділянки у власність та в
короткострокову оренду

Не зважаючи на те, що спір між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 щодо суміжного
землекористування не знайшов свого
вирішення, що вбачається із акту
обмірів меж між земельними ділянками
№79 та №79-а по АДРЕСА_1 від 27.04. 2005 року
(а.с.38 том 1), Вінницька міська рада своїм
рішенням від 20.02.2006 року за №1789, яке в
подальшому рішенням Вінницького
міського суду Вінницької області від
20.12.2012 року було скасовано, передала
ОСОБА_3 у власність для будівництва
земельну ділянку площею 960 кв.м. та
земельну ділянку площею 1139 кв.м. в
короткострокову оренду на три роки.

На підставі цього рішення Вінницької
міської ради 6 листопада 2006 року ОСОБА_3
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку 0,0960 га
для будівництва і обслуговування
житлового будинку серії ЯБ №705752. При
підготовці документів для
виготовлення цього державного акту і
зокрема при складанні протоколу
обстеження та погодження меж земельної
ділянки ОСОБА_3 надала скасоване
рішення Ленінського суду м. Вінниці від
17.09. 2003 року, що вбачається із розділу
«Межі погоджено» цього протоколу (а.с.
154 том 1).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 ЗК
України, яка діяла на момент прийняття
рішення, Вінницькою міською радою від
20.02.2006 за №1789 про передачу ОСОБА_3 в
короткострокову оренду земельної
ділянки площею 1139 кв.м., земельна
ділянка передавалась в оренду на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди. Проте, спростовуючи
доводи ОСОБА_2 щодо незаконного
володіння цією земельною ділянкою,
ОСОБА_3 не надала доказів того, що такий
договір з нею укладався.

З урахуванням меж та розмірів
земельної ділянки, визначених на
підставі рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 17.09.2003
року та рішення Вінницької міської
ради від 20.02.2006 року за №1789 про
передачу ОСОБА_3 у власність земельної
ділянки площею 960 кв.м. та в
короткострокову оренду на три роки
земельної ділянки площею 1139 кв.м., в
подальшому Вінницька міська рада 25.11.2011
року винесла рішення за №536 про надання
дозволу на купівлю ОСОБА_3 99 кв.м. землі
із тієї ж земельної ділянки що
передавалась їй в оренду. На підставі
цього рішення між нею та міською радою
29 лютого 2012 року був укладений договір
купівлі продажу (а.с. 172 том 1).

На придбану земельну ділянку ОСОБА_3 16
травня 2012 року без погодження меж з
суміжним землекористувачем ОСОБА_2
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯМ
№333078 (а.с.95 том. 2).

Решта земельної ділянки площею 1000 кв.м.,
яка перебувала в користуванні ОСОБА_3,
розташовану за тією ж адресою АДРЕСА_1
була передана у власність для
будівництва її сину ОСОБА_4 за рішенням
Вінницької міської ради від 26.06.2009 року
за №2439. Який на вказану земельну
ділянку отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку 12
листопада 2009 року серія ЯИ №045401, не
погодивши межі з тим же суміжним
землекористувачем.

Відповідно до висновку судової
земельно-технічної експертизи №43 від 14
лютого 2014 року, при проведені якої були
досліджені інвентаризаційні справи на
земельні ділянки №79-а та №79 по АДРЕСА_1
встановлено, що ці дві земельні ділянки
суміщались на 137 кв.м. Ця обставина
відображена у відповіді на третє
питання (а.с. 76 том 2) з урахуванням
землекористування, яке існувало до
ухвалення рішення Ленінським районним
судом м. Вінниці від 17.09.2003 року. При
цьому експертиза не дала відповіді за
яких обставин сталось таке суміщення.

Щодо відповідей 15-17 цієї ж експертизи
(а.с.83 том 2) про те, що ці ділянки не
суміщаються, то вони базувались на
даних, які склались після встановлення
меж між земельними ділянками ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на підставі того ж рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 17.09.2003 року, яке було скасовано.

Ці обставини були залишені поза увагою
суду першої інстанції при вирішенні
даного спору, який в результаті прийшов
до помилкового висновку про те, що
винесеними рішеннями Вінницької
міської ради про передачу ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 у власність земельних ділянок
по АДРЕСА_1 не порушуються права ОСОБА_2

Окрім цього, такі висновки суду не
узгоджуються з схемою виносного плану
земельної ділянки №79 по АДРЕСА_1 (а.с. 69
том 1) та схемою долученою до акту
відведення земельної ділянки ОСОБА_2
складеною 25.09.1996 року (а.с. 72 том.1) із
яких вбачає, що межа між цими
землеволодіннями є прямою без жодних
відхилень, в той час коли згідно
державних актів які оспорюються ОСОБА_2
вона є ламаною. Тобто ця обставина
ставить під сумнів обґрунтованість
висновків суду першої інстанції про те,
що права землекористування ОСОБА_2
земельною ділянкою площею 400 кв.м. не
порушуються.

Про часткове визнання позовних вимог
ОСОБА_2 свідчить та обставина, що
представник ОСОБА_3 в суді першої
інстанції ставив питання про
застосування строків позовної
давності, щодо вимог про скасування
державного акту ЯБ №705752 від 06.11.2006 року,
виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку
площею 960 кв.м., застосування яких
можливе лише до обґрунтованих вимог.

Отже, аналіз наведених обставин дає
колегії суддів підстави вважати, що
сторони даного спору мають бути
приведені до стану розмежування
земельних ділянок з дотриманням
діючого земельного законодавства, яке
знаходиться поза межами компетенції
суду. Тому позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають задоволенню в частині
визнання недійсними державних актів на
землю, визнання недійсним договору
купівлі продажу та скасування рішень
Вінницької міської ради на підставі
яких земельні ділянки передавались
відповідачам у власність.

На підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України,
ст.ст. 116, 118, 120, 151, 152 ЗК України,
керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 07.05.2014 року,
ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, управління
Держземагенства у Вінницькому районі,
реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції,
Вінницької міської ради, державного
підприємства «Центр Державного
земельного кадастру» про визнання
недійсними і скасування державних
актів, скасування рішень Вінницької
міської ради, визнання недійсним
правочину, скасування записів
реєстрації державних актів, усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, скасувати частково.

Ухвалити нове рішення, яким
визнати недійсним державний акт на
право власності на землю ЯБ №705752 від
06.11.2006 року, виданий ОСОБА_3 на земельну
ділянку площею 0,0960 га, розташовану по
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт
серії ЯМ №333078 від 16 травня 2012 року,
виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку
площею 0,0099 га, розташовану по АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт
серія ЯИ №045401,від 12.11.2009 року, виданий
ОСОБА_4 про право власності на земельну
ділянку площею 0,1000 га, розташовану по
АДРЕСА_1.

Скасувати рішення Вінницької
міської ради від 25.11.2011 року №536 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та продаж
земельних ділянок
несільськогосподарського
призначення», а також додаток № 1 до
нього в частині що стосується ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір
купівлі продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення,
площею 0,0099 га, розташованої по АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 та Вінницькою
міською радою 29.02.2012 року.

Скасувати рішення Вінницької
міської ради від 26.06.2009 року за №2439 «Про
затвердження проектів землеустрою
щодо відведення земельних ділянок та
передачу земельних ділянок у
власність, оренду та внесення змін до п.
3 додатку №3 рішення міської ради від
04.07.2008 року №2030, п. 12.2 рішення міської
ради від 25.12.2007 року №1691, п.7 додатку №1
рішення міської ради від 15.05.2009 року
№2389, п. 34 рішення міської ради від 19.09.
2008 року №2094», а також додаток №1 до
цього рішення міської ради від 26.06.2009
року за №2439 в частині щодо ОСОБА_4.

Відмовити в стягненні судових
витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий-суддя:(підпис) В.П.
НікушинСудді:(підпис) В.В.
Луценко (підпис) Т.О.
Денишенко З оригіналом вірно: Суддя
апеляційного суду Вінницької області
________ В.П.
Нікушин