Провадження №2/263/3434/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року Жовтневий
районний суд міста Маріуполя Донецької
області у складі головуючого судді
Турченка О.В., при секретарі Лапоног
Т.Г., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності у порядку
спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із
позовом до Маріупольської міської ради
про визнання права власності на частку
квартиру АДРЕСА_1 площею 33,8 кв.м у
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позовних
вимог зазначила, що після смерті батька
відкрилася спадщина у вигляді частки
вищезазначеної квартири, яка належала
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
власності на житло. У встановлений
законом строк позивачка звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, а згодом із заявою
про видачу їй свідоцтва про право на
спадщину за законом, але їй було
відмовлено, оскільки свідоцтво про
право власності на вказану квартиру не
було зареєстровано в БТІ м. Маріуполя
та відсутня позначка про реєстрацію
права власності на нерухоме майно в
електронному реєстрі прав власності. У
зв'язку з цим вона вимушена звернутися
до суду із зазначеним позовом, в якому
просить суд визнати за нею право
власності у порядку спадкування за
законом на частку зазначеної квартири.

Позивачка надала суду заяву
з проханням розглянути справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
повністю.

Представник Маріупольської міської
ради Наливай О.С. позов не визнала та
зазначила, що оскільки право власності
виникає з моменту державної
реєстрації, яка відсутня у спадкодавця,
то й відсутні підстави для визнання
права власності на вказану квартиру.

Суд, дослідивши письмові матеріали
справи, встановив наступні факти та
відповідні ним правові відносини.

Згідно свідоцтву про право власності
на житло від 19.04.1993 №2595 року частка
квартири АДРЕСА_1 площею 33,8 кв.м
належить на праві власності ОСОБА_2

Згідно із відповіддю, поданою на запит
суду Першою маріупольською державною
нотаріальною конторою, у провадженні
контори знаходиться спадкова справа №
479/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_2, яка відкрита 18.08.2014 року на
підставі заяви про прийняття спадщини
від імені ОСОБА_1, доньки спадкодавця.
Інші спадкоємці до нотаріальної
контори не зверталися. Свідоцтво про
спадщину не видавалося.

Згідно постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 22.08.2014
року № 1721/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом після померлого ОСОБА_2 на
частку квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з
відсутністю реєстрації права
власності на вказану квартиру у БТІ м.
Маріуполя.

Стаття 1217 ЦК України передбачає,
що спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» №7
від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3
зазначеного Закону права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" приватизація державного
житлового фонду (далі приватизація) - це
відчуження квартир (будинків) та
належних до них господарських споруд і
приміщень (підвалів, сараїв та ін.)
державного житлового фонду на користь
громадян України.

Відповідно до п.5 ст.8 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" передача квартир у власність
громадян оформлялася свідоцтвом про
право власності на квартиру (будинок),
яке реєструвалося в органах
приватизації і не потребувало
нотаріального посвідчення.

Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян, затвердженого
наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року №56 (яке було чинним на
момент виникнення права власності на
квартиру) приватизація державного
житлового фонду здійснювалася
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
виконавчою владою, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управління
яких знаходився державний житловий
фонд. Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснювалася на
підставі рішень відповідних органів
приватизації.

Таким чином, зазначені нормативні акти
передбачали державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно, проте
виникнення права власності не залежало
від державної реєстрації до часу
набрання законної сили ЦК України та
Закону України від 01.07.2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

З огляду на вказане суд вважає, що
оскільки позивачка, як спадкоємниця
прийняла спадщину після смерті батька,
але не може отримати свідоцтво про
право на спадщину на спірну квартиру,
то слід захистити її права та в
судовому порядку визнати за нею право
власності на вказану квартиру як за
єдиною спадкоємицею, яка фактично
прийняла спадщину.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8, 10, 11, 58-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської
ради про визнання права власності у
порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
частку площею 33,8 кв.м квартири АДРЕСА_1
загальною площею 81,8 кв.м, житловою
площею 47,8 кв.м у порядку спадкування за
законом після смерті її батька ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя

О.В. Турченко