АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Головуючий у 1 - й інстанції: Маринченко
Доповідач: Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м.
Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Музичко С.Г.

- Семенюк Т.А.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 на заочне
рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 18 грудня 2013 року в
цивільній справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
«Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л
а:

Заочним рішенням Оболонського
районного суду міста Києва від 18 грудня
2013 року позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
«Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП «Факторинг
Україна» заборгованість за кредитним
договором №CL-005/335/2005 від 09.12.2005 року в
розмірі 40031,11 доларів США, що за курсом
НБУ станом 14.06.2013 року становить 319 968,66
грн. та пеню в розмірі 300 000 грн., а також
судовий збір в сумі 3441 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Оболонського районного суду
міста Києва від 01.10.2014 року заяву ОСОБА_3
про перегляд заочного рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від 18 грудня 2013 року залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник відповідача
ОСОБА_3 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу,
в якій просить заочне рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від 18 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що при ухваленні
рішення судом 1-ї інстанції не взято до
уваги положення п.1.9.1 та 1.9.3 кредитного
договору від 09.12.2005 року, якими
встановлено, що банк має право вимагати
від боржника дострокового виконання
боргових зобов'язань у випадку
невиконання позичальником своїх
обов'язків за кредитним договором
понад 38 календарних днів. З наданого
суду розрахунку заборгованості
вбачається, що відповідач з 10 серпня 2006
року не виконує свої боргові
зобов'язання за кредитним договором
від 09.12.2005 року а тому саме з 10 серпня 2006
року починається відлік строку на
звернення банку до суду з позовом про
дострокове стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, останнім днем строку
подачі банком позовної заяви про
стягнення всієї суми заборгованості за
кредитним договором є 11.08.2009 року.
Позовну заяву про стягнення
заборгованості з відповідача
позивачем було подано лише 03.10.2013 року,
тобто з пропуском строку позовної
давності. Також, зазначає, що судом 1-ї
інстанції безпідставно стягнуто з
відповідача на користь позивача пеню в
розмірі 300 000 грн., оскільки дані позовні
вимоги заявлено поза межами
спеціального річного строку позовної
давності. Вказує на те, що відповідач
був позбавлений можливості звернутися
до суду з заявою про застосування
строків позовної давності, оскільки
будь-яких повісток про дату та час
розгляду даної справи судом 1-ї
інстанції не отримував. Крім того,
позивачем до матеріалів справи не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем, оскільки жоден з долучених
документів не завірений у
встановленому законом порядку. Наданий
суду договір купівлі-продажу
кредитного портфелю від 05.11.2010 року не
підтверджує передачу права вимоги від
Акціонерного комерційного банку
«Райффайзенбанк Україна» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП «Факторинг
Україна», оскільки матеріали справи не
містять додатку до даного договору з
підписами сторін, що його уклали та
інформацією про передачу права вимоги
за кредитним договором з відповідачем.

В судовому засіданні Представник
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП «Факторинг
Україна» Борщ Діана Валеріївна проти
доводів апеляційної скарги
заперечувала, посилаючись на те, що
вони є безпідставними, а рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
вимогам закону.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 в
судове засідання не з»явились, про день
та час слухання справи судом
повідомлені у встановленому законом
порядку, ОСОБА_3 причину своєї неявки
суду не повідомила, її представник
подав до суду клопотання про
відкладення розгляду справи на іншу
дату, у зв'язку з його участю в іншому
судовому засіданні. Будь-яких належних
та допустимих доказів на підтвердження
вказаних в клопотанні обставин суду не
надав, а тому, колегія суддів вважає
можливим слухати справу у відсутності
відповідача та її представника.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова,
установа зобов'язується надати грошові
кошти /кредит/ позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 09 грудня 2005 року
між Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна» та
ОСОБА_3було укладено кредитний договір
№CL-005/335/2005, відповідно до умов якого,
банк надав позичальнику кредит в сумі
40567 доларів США, зі сплатою 11% річних і
погашенням згідно умов вказаного
договору. Строк дії договору до 09.12.2010
року. Кредит надано позичальнику для
придбання автомобіля Toyota Prado.

Правонаступником Акціонерного
комерційного банку «Райффайзенбанк
Україна» є Закрите акціонерне
товариство «ОТП Банк»,
правонаступником якого в свою чергу є
«Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк», що підтверджується дослідженим
судом статутом.

05 листопада 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» та Публічним
акціонерним товариством «ОТП Банк»
було укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю, відповідно до
умов якого відбулося відступлення
права вимоги, зокрема, за кредитним
договором №CL-005/335/2005 від 09 грудня 2005
року, укладеними між Акціонерним
комерційним банком «Райффайзенбанк
Україна» та ОСОБА_3. За даним договором
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» набуло права вимоги, що є
дійсним на дату набрання чинності
договором, щодо сплати суми основного
боргу, сплати процентів, нарахованих на
суму основного боргу, сплати суми
штрафних санкцій.

Оскільки відповідач свої обов'язки за
кредитним договором №CL-005/335/2005 від 09
грудня 2005 року належним чином не
виконувала, що призвело до виникнення
заборгованості, то позивач звернувся
до суду з позовом про стягнення
заборгованості на загальну суму 1 487 854,27
грн., в тому числі, заборгованість за
кредитом в сумі 40 031,11 доларів США, що за
курсом НБУ Еквівалентно 319 968,66 грн., та
пені в сумі 1 167 885,61 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та стягуючи з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП «Факторинг
Україна» заборгованість за кредитним
договором №CL-005/335/2005 від 09.12.2005 року в
розмірі 40031,11 доларів США, що за курсом
НБУ станом 14.06.2013 року становить 319 968,66
грн. та пеню в розмірі 300 000 грн., суд 1-ї
інстанції посилався на те, що в
судовому засіданні знайшов своє
підтвердження факт неналежного
виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за
кредитними договорами №CL-005/335/2005 від 09
грудня 2005 року, а тому позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» в цій частині є
обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Умовами кредитного договору №CL-005/335/2005
від 09 грудня 2005 рокувстановлено, що
повернення відповідної частини
кредиту здійснюється позичальником
щомісяця у строки, визначені у графіку
повернення кредиту та сплати
процентів, шляхом внесення готівки в
касу банку або безготівковим
перерахуванням на поточний рахунок.
Нараховані у порядку, встановленому
даним договором проценти, сплачуються
позичальником одночасно з погашенням
відповідної частини кредиту.

ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним
договором належним чином не
виконувала, що призвело до виникнення
заборгованості по кредитному договору.

Станом на 14.06.2013 року заборгованість за
кредитним договором №CL-005/335/2005 від 09
грудня 2005 року становила 40 031,11 доларів
США, що за курсом НБУ еквівалентно 319
968,66 грн., в тому числі: за основним
боргом в сумі 24540,92 доларів США, що за
курсом НБУ на дату проведення
розрахунку заборгованості
еквівалентно 196 155,58 грн., за відсотками
за користування кредитом в сумі 15 490,19
доларів США, що за курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості
еквівалентно 123 813,08 грн., а тому суд
першої інстанції прийшов до
правильного та обґрунтованого
висновку про стягнення з відповідача,
як з боржника, на користь позивача
вказаної заборгованості.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф,
пеня - це є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання, тобто ця сума є
неустойкою.

Згідно зі ст.551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. При
цьому закон дозволяє сторонами
домовитись про зміну розміру неустойки
у бік її зменшення або збільшення, крім
випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право
у випадку виникнення спору з приводу
розміру штрафних санкцій (неустойки),
оцінивши розмір заборгованості та
розмір штрафних санкцій (неустойки),
зменшити її розмір в тому випадку, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через не співмірність з розміром
основного зобов'язання.

З розрахунку заборгованості за
кредитним договором вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» просило стягнути з ОСОБА_3
пеню за несвоєчасне погашення
заборгованості по основному боргу в
розмірі 1 167 885,61 грн., що в значно
перевищує основну суму заборгованості,
яка становить 319 968,66 грн.

З урахуванням всіх встановлених
обставин справи, колегії суддів
погоджується з висновками суду 1-ї
інстанції, про необхідність зменшення
розміру пені, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача з 1 167
885,61 грн. до 300 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що до
даних позовних вимог банку підлягає
застосуванню строк позовної давності,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Частиною 2 статті 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог, у тому
числі, про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

З наявних в матеріалах справи доказів
не вбачається, що до винесення
Оболонським районним судом міста Києва
рішення від 18 грудня 2013 року
відповідачем було зроблено заяву про
застосування строку позовної давності
до позовних вимог Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором №CL-005/335/2005 від 09 грудня 2005
року, а тому у суду були відсутні
правові підстави для застосування
строку позовної давності до вказаних
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом 1-ї інстанції при
ухваленні заочного рішення норм
процесуального права, які полягають у
не повідомленні відповідача про
розгляд справи, що позбавило його
можливості звернутися до суду з заявою
про застосування строків позовної
давності, колегія суддів вважає
безпідставними, так як вони не
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи та наявних в справі доказах.

Відповідно до ч.3 ст.122 ЦПК України, у
разі якщо відповідачем у позовній
заяві, поданій і оформленій у порядку,
встановленому цим Кодексом, вказана
фізична особа, що не є суб'єктом
підприємницької діяльності, суд не
пізніше двох днів з дня надходження
позовної заяви до суду звертається до
відповідного органу реєстрації місця
перебування та місця проживання особи
щодо надання інформації про
зареєстроване місце проживання
(перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання
(перебування) фізичної особи має бути
надана протягом трьох днів з моменту
отримання відповідним органом
реєстрації місця проживання та
перебування особи відповідного
звернення суду.

В матеріалах справи є довідка
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
України в місті Києві зі змісту якої
вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_3.

В кредитному договорі №CL-005/335/2005 від 09
грудня 2005 року ОСОБА_3 зазначено адресу
свого проживання: АДРЕСА_4

Будь-яких відомостей щодо іншого
зареєстрованого у встановленому
законом порядку місця проживання
(перебування) ОСОБА_3, на час розгляду
справи в суді 1-ї інстанції, матеріали
справи не містять.

З досліджених доказів вбачається, що
22.10.2013 року Оболонським районним судом
міста Києва на адреси АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 було надіслано повістки на
ім»я ОСОБА_3 про призначення даної
справи до розгляду на 11 листопада 2013
року.

Оскільки станом на 11 листопада 2013 року
в суду були відсутні відомості про
вручення відповідачу повісток, то
розгляд справи було відкладено на 18
грудня 2013 року.

12.11.2013 року Оболонським районним судом
міста Києва повторно на адреси АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 було надіслано повістки про
призначення даної справи до розгляду
на 18 грудня 2013 року.

Проте, всі поштові відправлення
повернулися на адресу Оболонського
районного суду міста Києва без
вручення відповідачу з зазначенням
причини невручення- за закінченням
встановленого строку зберігання.

Будь-яких належних та допустимих
доказів, які б свідчили про
неможливість відповідача з'явитися до
відділення поштового зв'язку та
отримати адресовану йому судову
кореспонденцію матеріали справи не
містять, як і не містять доказів
перебування відповідача в період з
середини листопада по грудень 2013 року
на лікуванні за межами України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем до матеріалів справи не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем, оскільки жоден з долучених
документів не завірений у
встановленому законом порядку, колегія
суддів вважає безпідставними та
такими, що спростовуються дослідженими
судом доказами.

Не ґрунтуються на встановлених
обставинах справи та вимогах закону
доводи апеляційної скарги про те, що
наданий суду договір купівлі-продажу
кредитного портфелю від 05.11.2010 року не
підтверджує передачу права вимоги від
Райффайзенбанку до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
«Факторинг Україна», оскільки
матеріали справи не містять додатку до
даного договору з підписами сторін, що
його уклали та інформацією про
передачу права вимоги за кредитним
договором ОСОБА_3, з огляду на таке.

Згідно зі ст.ст.58, 59 ЦПК України, докази
повинні бути належними та допустимими.
При цьому, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

На підтвердження переходу права
вимоги за кредитним договором
№CL-005/335/2005, укладеним 09 грудня 2005 року
між Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 до
ТОВ « ОТП Факторинг Україна» позивачем
було надано належним чином завірені
копії договору купівлі-продажу
кредитного портфелю, укладеного 05
листопада 2010 року та витяг з Додатку 1
до Договору купівлі-продажу
кредитного портфелю від 05 листопада 2010
року. Відповідачем не надано суду
будь-яких доказів на спростування
вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають дійсним обставинам
справи та вимогам закону, колегія
суддів вважає безпідставними, так як
суд повно та об'єктивно встановив
дійсні обставини справи, дослідив
надані сторонами докази, дав їм
правильну правову оцінку та ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 відсутні.

Витрати по сплаті судового збору судом
стягнуті з відповідача на користь
позивача у відповідності з вимогами
ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-315 ЦПК
Україниколегія суддів,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Оболонського районного
суду міста Києва від 18 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді: