Справа № 464/1687/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/5621/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 14 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Сихівський відділ державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
зарахування витрат в рахунок погашення
аліментів та звільнення платника
аліментів від сплати заборгованості,-

в с т а
н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, в якому просив
зарахувати понесені ним в
добровільному порядку витрати на
утримання дитини в рахунок погашення
аліментів, присуджених з нього у
користь відповідача за рішенням
Сихівського районного суду м.Львова
від 07.02.2008 року, та звільнити його від
сплати нарахованої державним
виконавцем заборгованості по
аліментах.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що відповідач протягом шести років не
пред»являла виконавчий лист до
виконання, оскільки між ними існувала
домовленість про добровільну сплату
ним коштів на утримання дитини.
Протягом усього часу він здійснив на
утримання дитини значно більше витрат,
ніж розмір присуджених аліментів, а
тому вважає, що у нього відсутня
заборгованість за аліментами, а
відповідач, отримавши від нього через
виконавчу службу аліменти, використає
їх не за цільовим призначенням,
оскільки має великий обсяг боргових
зобов»язань.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 14.07.2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт не погоджується з висновками
суду щодо відсутності підстав для
задоволення позову, вважає їх такими,
що не відповідають обставинам справи.
На думку апелянта, суд не врахував
доказів, які ним були подані в
підтвердження заявлених вимог, та
фактичного визнання позивачем в
судовому засіданні факту утримання ним
дитини. Апелянт зазначає, що в
матеріалах справи є документи про
вимоги колекторських компаній до
відповідача, і ним було встановлено
факт використання відповідачем коштів,
які він сплатив на виконання рішення
суду, не на потреби дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача в підтримання апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 11.08.2008 року
Сихівським районним судом м.Львова
видано виконавчий лист №2-763/08 про
стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3
аліментів на утримання дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх
видів доходів платника, але не менше
ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 07.02.2008 року до досягнення
дитиною повноліття (а.с.64).

26.09.2013 року ОСОБА_3 подала до
Сихівського ВДВС Львівського МУЮ заяву
про примусове виконання рішення суду
(а.с.58).

Постановою державного виконавця
названого відділу ДВС від 09.10.2013 року
відкрито виконавче провадження ВП
№39981696 з виконання вказаного вище
виконавчого листа (а.с.63).

Заборгованість позивача по сплаті
аліментів обрахована державним
виконавцем за період, починаючи з
вересня 2010 року (а.с.59), тобто за три
роки, які передували пред»явленню
стягувачем виконавчого листа до
виконання.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України
«Про виконавче провадження», рішення
про стягнення періодичних платежів,
зокрема, у справах про стягнення
аліментів, можуть бути пред»явлені для
виконання протягом усього періоду, на
який присуджені платежі.

У відповідності до ч.1 ст.194 СК України,
аліменти можуть бути стягнуті за
виконавчим листом за минулий час, але
не більш як за три роки, що передували
пред»явленню виконавчого листа до
виконання.

У відповідності до ст.197 СК України, за
позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв»язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Враховуючи вказані вище норми
матеріального закону та встановлені
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що підстав для
звільнення позивача від сплати
заборгованості за аліментами немає,
оскільки наданими платіжними
документами не підтверджується факт
понесення позивачем витрат на
утримання дитини в розмірі існуючої
заборгованості і за період її
нарахування, а той факт, що відповідач
пред»явила виконавчий лист до
виконання лише у вересні 2013 року, не є
безспірним доказом відсутності
заборгованості позивача перед нею по
сплаті присуджених аліментів на момент
звернення до ДВС із заявою про
примусове виконання рішення суду,
оскільки жодних заяв, чи розписок про
відсутність у неї претензій до
позивача, як платника аліментів, вона
не давала.

Інші доводи позивача про нецільове
використання відповідачем сплачених
ним в рахунок аліментів коштів, є лише
припущенням, а тому теж не можуть бути
підставою для задоволення заявлених
вимог.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вирішив спір, застосувавши
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, які б були підставою для зміни
чи скасування оскаржуваного рішення,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 14 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.