22-ц/775/1570/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Харитонова
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого судді - Сорока Г.П.,
суддів - Баркової
Л.Л., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі - Одінцові
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
заборгованої суми індексації
заробітної плати з компенсацією та
середнього заробітку за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 31
18 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі за текстом
ПАТ «ММК ім.Ілліча»), який неодноразово
уточнював і змінював, в остаточній
редакції позову просив стягнути з
відповідача на його користь індексацію
заробітної плати за період з серпня 2003
року по липень 2006 року та компенсацію,
яка нараховується при втраті частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати відповідно до Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати», з
утриманням з цієї суми передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів при їх виплаті (відповідно до
наданої відповідачем довідки),
середній заробіток за затримку
проведення розрахунку при звільненні
за період з 07.09.2007 року по день
винесення рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що з 01.08.2003 року по
07.09.2007 року він перебував з
відповідачем у трудових відносинах. В
період його трудової діяльності
відповідачем не проводилась
передбачена діючим законодавством
індексація заробітної плати, внаслідок
чого порушено його права на оплату
праці, які мають бути відновлені шляхом
зобов'язання підприємства провести
перерахунок та виплатити йому
відповідні суми заборгованості.
Оскільки при звільненні відповідач не
виплатив йому належні до виплати суми
індексації з компенсацією, то на
підставі ч.1 ст.117 КЗпП України
відповідач зобов'язаний йому сплатити
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку з дня звільнення
по день ухвалення рішення.
Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
31 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
до ПАТ «ММК ім.Ілліча» про стягнення
заборгованої індексації по заробітній
платі з компенсацією та середнього
заробітку задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь ОСОБА_2 заборговану суму
індексації заробітної плати з
компенсацією за період з вересня 2003
року по липень 2006 року включно в сумі
154,40 грн., середній заробіток за час
затримки виплати індексації
заробітної плати з компенсацією в
розмірі 3000 грн. з утриманням ПАТ «ММК
ім.Ілліча» з цих сум передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів при їх виплаті.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Також стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь держави судовий збір в розмірі
243,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
скасувати рішення та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального права,
необґрунтованість рішення та
порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_3, які доводи апеляційної скарги
підтримали, просили апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
заперечення представника ПАТ «ММК
ім.Ілліча» Новгородської В.В., яка
просила апеляційну скаргу позивача
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без зміни,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що позивач в період
з 01.08.2003 року по 15.05.2005 року та з 06.04.2006
року по 07.09.2007 року перебував у трудових
відносинах з ПАТ "ММК ім.Ілліча". За цей
період йому нараховувалась і
виплачувалась заробітна плата.

Згідно наданого представниками
відповідача розрахунку індексації
заробітної плати ОСОБА_2 з
компенсацією за затримку у виплаті за
період з 01 серпня 2003 року по 31 липня 2006
року не нараховувалась та не
виплачувалась і за цей період сума
індексації складає 67,23 грн., сума
компенсації становить 81,17 грн., а всього
154,40грн. Починаючи з 1 серпня 2006 року
позивачу нараховувалась індексація
випереджаючим шляхом на підставі
підвищення заробітної плати, внаслідок
чого за вказаний період відсутня
заборгованість з індексації та
компенсації у відповідача перед
позивачем.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з доведеності
факту порушення трудового
законодавства в частині невиплати
позивачу індексації по заробітній
платі за період з 01 серпня 2003 року по 31
липня 2006 року з компенсацією за
затримку її виплати у сумі 154,40грн., тому
дійшов до висновку про стягнення цієї
суми з відповідача на користь позивача.
Керуючись положеннями ст.ст.116,117 КЗпП
України, з урахуванням правових
позицій Верховного Суду України,
викладених в п.20 Постанови Пленуму від
24.12.1999 року «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», виходячи з того, що при
звільненні позивача з підприємства з
ним не був проведений повний
розрахунок із заробітної плати, суд
дійшов висновку, що позивач має право
на отримання середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні.

Визначаючи розмір середнього
заробітку за період з дня звільнення
(08.09.2007 року) по 31.07.2014 року суд першої
інстанції, виходячи з положень Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (з
наступними змінами та доповненнями),
дійшов до висновку, що за 1730 робочих
днів з урахуванням середньоденного
заробітку в розмірі 68,72грн. середній
заробіток становить 118885,60 грн. Разом з
тим, враховуючи розмір спірної суми, на
яку має право позивач, частку, яку вона
становить у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком, тривалість часу
незвернення позивача до відповідача
за остаточним розрахунком та до суду за
захистом свого права, суд визначив
розмір відшкодування, який підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, за час затримки розрахунку у
сумі 3000 грн.

З висновками суду першої інстанції
колегія суддів не може не погодитись,
оскільки вони відповідають обставинам
справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що суд неправильно зменшив розмір
середнього заробітку, який підлягає
стягненню з відповідача на його
користь за час затримки розрахунку при
звільненні, оскільки між сторонами
відсутній спір про розмір
заборгованості, тому висновок суду
першої інстанції про зменшення
середнього заробітку не ґрунтується на
вимогах чинного законодавства,
колегія суддів вважає безпідставними.

Так, згідно вимог ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, наведеними в
п.20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення суд на підставі ст.117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведені його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
не проведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

З урахуванням наведених вимог,
виходячи з того, що сума індексації
заробітної плати з компенсацією у
розмірі 154,40грн., яка стягнута за
рішенням суду з відповідача на користь
позивача, на день звільнення позивача
(07.09.2007 року) відповідачем не була
нарахована та не значилась
заборгованою, ця сума нарахована
відповідачем в період розгляду справи,
що переглядається, за клопотанням
позивача та дорученням суду, та,
враховуючи частку, яку вона становить у
заявлених вимогах, істотність цієї
частки порівняно із середнім
заробітком, тривалість часу не
звернення позивача до відповідача за
остаточним розрахунком та до суду за
захистом свого права, а також інших
істотних обставин з урахуванням
загальних засад розумності та
справедливості, суд першої інстанції
визначив розмір відшкодування
середнього заробітку в сумі 3000грн. Свій
висновок суд достатньо повно та
мотивовано обґрунтував.

Будь-яких нових обставин чи нових
доказів, які не були предметом
дослідження в суді першої інстанції та
давали б апеляційному суду підстави
провести переоцінку, зроблену судом
першої інстанції, в апеляційній скарзі
не наведено та апеляційному суду не
надано.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції та порушення норм
матеріального права.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи та є безумовними для
скасування чи зміни рішення, у справі
не встановлено.

З урахуванням наведеного, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції, та в
межах доводів апеляційного оскарження
на підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів вважає, що рішення суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, апеляційних підстав
для його скасування та ухвалення
нового рішення про задоволення позову
в повному обсязі у справі не
вбачається, у зв'язку з чим рішення суду
підлягає залишенню без зміни, а
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
31 липня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Баркова Л.Л.

Ткаченко Т.Б.