Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4777/14 Головуючий у 1
інстанції: Ткачов О.М.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 05» листопада 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Савченко О.В.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Краснолиманського
міського суду Донецької області від 02
вересня 2014 року по справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: служба у справах дітей
Краснолиманської міської ради
Донецької області, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до Краснолиманського
міського суду Донецької області з
позовною заявою, яку в процесі розгляду
справи уточнювало, до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що 01.02.2008 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали
кредитний договір №KTS0G2, згідно
умов якого банк зобов'язався надати
боржнику кредит у сумі 157387, 05 грн., а
боржник зобов'язався повернути наданий
кредит і сплатити проценти за
користування в сумі, строки та на
умовах, що передбачені кредитним
договором та графіком погашення
кредиту.

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав в повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_3 не виконувались
умови договору щодо своєчасного
повернення суми кредиту і його
заборгованість перед позивачем станом
на 15.10.2013 року склала 157387, 05 грн.:

- за кредитом - 29384, 28 грн.;

- по відсотках - 49135, 86 грн.;

- пеня - 64559, 00 грн.;

- штраф (процентна складова) - 14307, 91 грн.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором, 01.08.2008 року між сторонами
було укладено договір іпотеки №
KTSOG2, відповідно до якого
відповідач надав позивачу в іпотеку
нерухоме майно - будинок загальною
площею 47,00 кв.м., житловою площею 22,10
кв.м. та земельну ділянку, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

На виконання умов кредитного договору
та іпотечного договору відповідачу
було направлено вимогу, а саме:
повідомлення про усунення порушень та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки, але на дату подання
позовної заяви Вимога не виконана.

На підставі зазначеного просило суд в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №KTS0G2 від
01.02.2008 року в розмірі 157 387,05 грн.
звернути стягнення на будинок
загальною площею 47,00 кв.м., житловою
площею 22,10 кв.м., та земельну ділянку,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки (на підставі договору іпотеки
№ KTSOG2 від 01.02.2008 року) ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
кадастрового номеру земельної ділянки,
з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливим
здійсненням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, виселити
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх неповнолітніх
дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які
зареєстровані та/або проживають у
житловому будинку, розташованому за
адресою - АДРЕСА_1, та стягнути з
відповідача судові витрати у вигляді
сплаченого судового збору.

Ухвалою Краснолиманського міського
суду Донецької області від 08 квітня 2014
року залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача: службу у
справах дітей Краснолиманської
міської ради Донецької області.

Рішенням Краснолиманського міського
суду Донецької області від 02 вересня 2014
року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №KTS0G2 від
01.02.2008 року в розмірі 157 387,05 грн.
звернуто стягнення на будинок
загальною площею 47,00 кв.м., житловою
площею 22,10 кв.м., та земельну ділянку,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки (на підставі договору іпотеки
№KTS0G2 від 01.02.2008 року) ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
кадастрового номеру земельної ділянки,
з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливим
здійсненням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму
судових витрат в розмірі по 901,64 грн. з
кожного.

В іншій частині позову відмовлено у
зв'язку з відсутністю підстав для його
задоволення.

Апеляційним судом Запорізької області
справа розглядається відповідно до
Закону України «Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції» та
розпорядження ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14
від 02.09.2014 року про зміну
територіальної підсудності судових
справ.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Рішення суду оскаржується в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про виселення.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування ст.ст.39,40
Закону України «Про іпотеку», просить
змінити рішення суду в частині відмови
у виселенні відповідачів,
задовольнивши в цій частині позовні
вимоги. В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представника банку, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною 2 статті 308 ЦПК
України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Суд на підставі оцінених за правилами
ст. 212 ЦПК України доказів дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог банку про
виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з малолітніми
дітьми зі спірної квартири, оскільки
ПАТ КБ «ПриватБанк» не довів порушення,
невизнання або оспорювання прав та
свобод іпотекодержателя щодо
звільнення вказаних житлових
приміщень їх мешканцями (ст. 3 ЦПК
України).

Доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду в
частині відмови у виселенні є
неприйнятними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У частинах 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець
установлює певний порядок дій банку:
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України.

У п. 43 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення у разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української
РСР, ст. ст. 39,40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться у порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Юридична заінтересованість позивача у
цивільному процесі зобов'язує його
довести як наявність спірних
матеріальних правовідносин, так і ту
обставину, що його права порушені і що
на даного відповідача має бути
покладено відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст.
60, ч. 1 ст. 179 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Проте доводи позивача, на які він
посилався в обґрунтування позову, не
підтверджені доказами, які він
зобов'язаний був надати в силу
ст.ст.10,11,60 ЦПК України. В матеріалах
справи відсутні дані про реєстрацію та
фактичне проживання у квартирі осіб, до
яких заявлено позов про виселення. Не
містять матеріали справи і письмових
вимог іпотекодержателя про звільнення
житлового будинку, які б відповідали
вимогам ст. 40 Закону України «Про
іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР, та зворотного
повідомлення про вручення поштового
відправлення, зокрема ОСОБА_7, відсутні
докази відмови добровільно виселитися
з квартири.

В апеляційній скарзі банк сам зазначає,
що не підтверджено проживання дітей у
квартирі, що суперечить його ж позовним
вимогам про виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6
з квартири (а.с.70). Попередження ОСОБА_3
за своїм змістом являється письмовим
роз'ясненням зі сторони банку про
можливість настання певних правових
наслідків у випадку несплати на
встановлених умовах заборгованості за
кредитним договором і не містить у собі
імперативної вимоги про виселення
відповідачів з квартири, що суперечить
вимогам ст. ст. 39 - 40 Закону України «Про
іпотеку».

Наведені обставини спростовують
доводи скарги про неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

За таких обставин суд, встановивши
обставини справи й визначивши
правовідносини, зумовлені
встановленими фактами, правильно
застосував правові норми та ухвалив
правильне по суті та справедливе
рішення, відмовивши у задоволенні
позову про виселення.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24
жовтня 2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» апеляційним
судом рішення суду першої інстанції
переглядається лише в частині його
оскарження.

Судове рішення в частині задоволення
позову не оскаржується, тому в силу ст.
303 ЦПК України не переглядається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
Законом України «Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції», колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Краснолиманського міського
суду Донецької області від 02 вересня 2014
року в частині відмови у позові про
виселення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: