Справа № 461/9970/14
Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/6585/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 20 серпня 2014 року у справі за
поданням старшого державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ
Яремчука А.Т. про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

в с
т а н о в и л а:

Ухвалою Галицького районного
суду м. Львова від 20 серпня 2014 року
задоволено подання державного
виконавця Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Яремчука А.Т. і встановлено
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України громадянину України
боржнику ОСОБА_2 без вилучення
паспортного документа, до сплати
заборгованості в сумі 532847,82 гривень по
виконавчому листі №2-1052/2011, виданому
Залізничним районним судом м.Львова
08.06.2012 року.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2,
просить її скасувати з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права та неповного
з'ясування судом обставин справи.

Свої доводи апелянт обґрунтовує
тим, що суд першої інстанції не
перевірив факту ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, а державний
виконавець, на його думку, не надав
жодного доказу в підтвердження факту
ухилення від виконання зазначеного
вище зобов'язання. Апелянт зазначає, що
відповідно до оскаржуваної ухвали, за
ним зареєстровано транспортний засіб,
накладено арешт на майно та оголошено
заборону на його відчуження, і тому
внаслідок його виїзду за кордон це
майно не може зникнути та може бути
безперешкодно реалізоване. Крім того,
апелянт вказує на те, що, звертаючись до
суду з поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, державний виконавець не надав
доказів в підтвердження вчинення ним
всіх дій, передбачених Законом України
"Про виконавче провадження",
спрямованих на погашення боргу, а також
того, що боржник, вчиняє дії, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення суду (а.с. 15-16).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ОСОБА_3 на
обґрунтування доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
скасування оскаржуваної ухвали та
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішуються судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 06.05.2014 року
державним виконавцем Яремчуком А.Т.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа №2-1052/2011, виданого
08.06.2012 року Залізничним районним судом
м.Львова, про стягнення солідарно з
ОСОБА_5, ОСОБА_2 в користь стягувача ПАТ
«Універсал Банк» 531027,82 грн. боргу та 1820
грн. судового збору (а.с. 2,3).

Звертаючись в суд з поданням, яке
погоджене начальником Галицького ВДВС,
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України, державний виконавець з
посиланням на ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.ст. 6, 8
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну громадян
України», ст.19 Закону України «Про
державну службу України» та ст.377-1 ЦПК
України просив винести рішення про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України гр.ОСОБА_2 до виконання ним
своїх зобов'язань. При цьому підставою
для такого обмеження в поданні
зазначено наявність у ОСОБА_2
невиконаних зобов'язань покладених на
нього згідно виконавчого листа №2-1052/2011
від 08.06.2012 та ухилення боржника від
виконання своїх зобов'язань щодо
погашення боргу.

Однак, з таким висновком суду
першої інстанції в повній мірі
погодитись не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з положеннями ст.2
Протоколу № 4 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(далі - Конвенція), який гарантує деякі
права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно свою власну. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст.313 ЦК України фізична
особа має право на свободу пересування.
Фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України. Фізична особа
може бути обмежена у здійсненні права
на пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Положеннями ст.6 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну» громадянинові України, який
має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті, і зокрема,
згідно п.5 цього порядку. якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань, що
узгоджується з положеннями п.18 ч.2 ст.11
Закону України «Про виконавче
провадження».

Таким чином, основною і єдиною
підставою для тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України є
його ухилення від виконання
зобов'язань.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, звертаючись в серпні 2014 року до
суду з поданням щодо тимчасового
обмеження боржника ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України, державний
виконавець, окрім констатування самого
факту наявності у ОСОБА_2 непогашеного
боргу та подання низки документів:
виконавчого документу, постанови про
відкриття виконавчого провадження,
повідомлення поштового зв'язку про
одержання боржником кореспонденції,
виклику ОСОБА_2 державним виконавцем,
повідомлення УДАІ ГУМВСУ у Львівській
області, інформаційної довідки на
нерухоме майно, не навів у своєму
поданні достатньо переконливих
доказів, які б з достатньою очевидністю
підтверджували ухилення боржника від
виконання своїх зобов'язань.

Зокрема з матеріалів справи
вбачається, що реалізуючи своє
процесуальне право, ОСОБА_2 оскаржив
постанову органу ДВС про відкриття
виконавчого провадження і остаточне
рішення апеляційним судом у даному
питанню було прийнято лише в липні 2014
року.

Сам факт відсутності у боржника
ОСОБА_2 нерухомого майна не свідчить
про його ухилення від погашення боргу.

Останній стверджує, що у нього є
транспортний засіб, який може бути
реалізований в рахунок погашення
боргу. Однак виконавчою службою
вказана обставина належно не
перевірена та не вжито відповідних
заходів щодо відшукання та реалізації
такого майна.

Твердження в поданні про
відсутність в ОСОБА_2 на праві
власності транспортних засобів з
посиланням на повідомлення УДАІ при
УМВС у Львівській області є
безпідставним, оскільки така відповідь
не містить жодної інформації щодо
ОСОБА_2 (а.с.1,7).

Окрім того, із змісту подання
вбачається, що 04 червня 2014 року
державним виконавцем було винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборону на його
відчуження.

Однак на підтвердження
постановлення такого виконавчого
документу та вчинення відповідних
виконавчих дій на його реалізацію
державним виконавцем суду не надано
жодних доказів, а твердження про
ухилення ОСОБА_2 від виконання
зобов'язань носить характер
припущення.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про наявність правових підстав для
задоволення подання державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ
Яремчука А.Т. про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2

За таких обставин, оскаржувана
ухвала підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про
відмову у задоволенні подання, що не
позбавляє державного виконавця за
наявності достатніх правових підстав у
процесі виконання судового рішення
права повторного звернення з таким
поданням.

Керуючись ст.ст.303, ст.307 ч.2 п.2, ст.312
ч.1 п.2, ст.313, ст. 314 ч.1 п.6, 315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 20 серпня 2014 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у
задоволенні подання старшого
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Яремчука А.Т. про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Береза В.І.

Бойко С.М.