АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8803/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шестакова З. С. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 50
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Гайдук В.І.,
Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш
К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 вересня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У серпні позивачка звернулась до
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів, від
сплати судового збору звільнена,
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Свої вимоги мотивує тим, що з
ОСОБА_2 вона перебувала у шлюбі з 24
лютого 2001 року по 06 квітня 2010 року. Від
шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З жовтня 2009 року вони припинили шлюбні
відносини і зараз разом не проживають.
Неповнолітня дитина залишилась
проживати з нею та знаходиться на її
утриманні.

На протязі з 2009 року до теперішнього
часу відповідач надавав матеріальну
допомогу на утримання дитини
нерегулярно та в недостатньому для
належного життя дитини обсязі, тому,
вона і просила суд стягнути з ОСОБА_2
аліменти на її користь на утримання
неповнолітнього сина у розмірі 1/4
частини усіх видів його заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму, до повноліття дитини,
щомісячно.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 вересня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини усіх видів його заробітку
(доходу), але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на дитину певного віку
щомісяця, починаючи з 18 серпня 2014 року і
до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення у
частині стягнення суми платежу за один
місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 243,60 (двісті сорок три грн. 60
коп.) на користь держави.

У апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду змінити ,
зменшивши розмір аліментів з ? частини
до 1/8 частини, оскільки, рішення є
незаконним та невідповідає дійсним
обставинам справи.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в межах
заявлених вимог та на підставі тих
доказів, що надані були сторонами під
час розгляду справи по суті, у
достатньо повному обсязі з'ясував
права і обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька або
у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що сторони від
шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.3), дитина проживає разом з матір'ю
та перебуває на її утриманні.

Відповідачем не заперечувалось, що
починаючи з жовтня 2009 року він надавав
матеріальну допомогу на утримання сина
ОСОБА_4 у розмірі 400 грн. щомісяця.
Однак, позивачка вважала, що дані
платежі були нерегулярні та у
недостатньому для належного життя
дитини обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач працює на ПАТ „ЦГЗК", його
середньомісячний заробіток складає 4
646,96 грн., а тому вважав, що він в змозі
надавати матеріальну допомогу на
утримання дитини у встановленому
законом обсязі (а.с.12).

Колегія суддів вважає, що при
визначенні розміру аліментів, суд
першої інстанції вірно дійшов до
висновку та врахував усі обставини
справи, а саме: сімейний стан
відповідача, наявність на його
утриманні малолітньої дитини від
другого шлюбу та його матеріальне
положення, а саме те, що він має
постійне місце роботи та регулярно
отримує заробітну плату.

Колегія суддів не може взяти до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що на
утриманні апелянта знаходиться дочка
його другої дружини - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з тих підстав, що
відповідачем не надано доказів щодо
свого встановленого батьківства
відносно вказаної дитини, крім того,
суд першої інстанції вірно врахував, що
її мати - ОСОБА_7 працює у КЗШ № 61
відділу освіти виконкому Тернівської
районної ради у місті Кривий Ріг,
отримує заробітну плату (а.с.16) та не
позбавлена можливості вимагати від
батька малолітньої ОСОБА_6 надавати їй
матеріальну допомогу на утримання
дочки.

Посилання апелянта на те, що він надає
матеріальну допомогу на утримання сина
у достатньому, на його думку, розмірі (400
грн.), а також те, що позивачка проживає
з іншим чоловіком, який працює,
регулярно отримує заробітну плату та
приймає участь у вихованні та
матеріальному утриманні ОСОБА_4, а тому,
позивачка має змогу утримувати дитину,
не можуть бути взяті до уваги колегією
суддів через їх неспроможність, що
також спростовується довідкою про
доходи позивачки та довідкою про склад
сім»ї за місцем їх проживання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
позивачка на час розгляду справи у
іншому шлюбі не перебуває, а батьком
ОСОБА_4 є саме відповідач по справі
ОСОБА_2

З урахуванням викладених обставин, суд
першої інстанції, з огляду на вимоги
розумності та справедливості,
правильно прийшов до висновку, що з
ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 181,183 СК
України мають бути стягнуті аліменти
на утримання неповнолітнього сина -
ОСОБА_4 у примусовому порядку у розмірі
1/4 частки з усіх видів його заробітку
(доходів), але не менше 30 % прожиткового
мінімуму, щомісяця та до досягнення
дитиною повноліття.

Апелянт не надав ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної
інстанції доказів, що мають істотне
значення для зменшення розміру
аліментів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішенніх суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.В.Свистунова

Судді
В.І. Гайдук

В.А.Ремез