АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И[1]

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Вербової І.М.,
Панченка М.М.,

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника Дніпровської районної у
м. Києві державної адміністрації
ШумВікторії Миколаївни

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 11 липня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Київське
шляхово-будівельне управління № 27» про
визнання права користування жилим
приміщенням та зобов'язання видати
ордер, -

В С Т А Н О В И
Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 липня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3
право користування жилим приміщенням -
кімнатою АДРЕСА_1. Зобов'язано
Дніпровську районну у м. Києві державну
адміністрацію видати ОСОБА_3 ордер на
жиле приміщення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій зазначив, що рішення суду
є незаконним та необґрунтованим. Як на
підставу порушення судом норм
процесуального права посилався на те,
що судом задоволено позовні вимоги
щодо визнання за позивачем права на
жиле приміщення, яке відповідачем
визнається. Зазначив, що у зв'язку з тим,
що будинок в якому проживає позивачка
визнано жилим будинком із загальними
квартирами, Розпорядження Київської
міської державної адміністрації від
25.05.2005, на відповідача покладено
обов'язок щодо видачі мешканцям цього
будинку ордерів. Посилаючись на
правомірність відмови відповідача у
видачі ордеру позивачці з тих підстав,
що реєстрація її місця проживання у
наданому жилому приміщенні здійснена з
порушення встановленого
законодавством місячного строку після
видачі ордера, просив рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позову відмовити.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
06 листопада 2013 року вищезазначене
рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 вересня 2014
року рішення Апеляційного суду м. Києва
від 06 листопада 2013 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник відповідача Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації Шум В.М. в судовому
засіданні підтримала апеляційну
скаргу з підстав викладених в ній.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_4 проти
апеляційної скарги заперечувала,
просила рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Третя особа ТОВ «Київське
шляхово-будівельне управління № 27» про
час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином, в судове
засідання представника не направила,
причину неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника третьої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу
Української PCP (далі - ЖК України),
громадяни мають право на одержання у
безстрокове користування у
встановленому порядку жилого
приміщення в будинках державного чи
громадського житлового фонду або в
будинках житлово-будівельних
кооперативів. Житлові права
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних і громадських
організацій.

Відповідно до ст. 52 ЖК України жилі
приміщення в будинках відомчого
житлового фонду надаються громадянам
за спільним рішенням адміністрації
профспілкового комітету підприємства,
установи, організації, затвердженим
виконавчим комітетом районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів, а у
випадках передбачених Радою Міністрів
СРСР, - за спільним рішенням
адміністрації і профспілкового
комітету з наступним повідомленням
виконавчому комітетові відповідної
Ради народних депутатів про надання
жилих приміщень для заселення.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням адміністрації Відкритого
акціонерного товариства «Київське
шляхово-будівельне управління № 27» від
11.05.2005 ОСОБА_3, як працівнику
підприємства, надано жиле приміщення
кімнати АДРЕСА_1.

17.05.2005 на підставі вказаного рішення
адміністрації, ОСОБА_3 видано ордер № 29
на право зайняття жилої площі кімнати
АДРЕСА_1, загальною площею 19,7 кв.м.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що у надане жиле
приміщення позивачка вселилася у день
видачі ордера, а саме 17.05.2005 року.

Суд, встановивши, що позивачка на
законних підставах отримала спірне
житлове приміщення, в якому з дня його
надання фактично проживає та
зареєстрована, дійшов вірного висновку
про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає доводи
апеляційної скарги, що у зв'язку з
визнанням відповідачем позову в цій
частині, суд повинен був відмовити у
задоволенні цих позовних вимог,
необґрунтованими, оскільки відповідно
до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Також судом встановлено, що
Розпорядженням КМДА від 25.05.2005 № 859 «Про
будинок АДРЕСА_1» зазначений будинок
визнано жилим будинком із загальними
квартирами.

Пунктом 3 вищезазначеного
Розпорядження покладено обов'язок на
Дніпровську РДА у встановленому
законом порядку видати ордери на жилі
приміщення мешканцям, які постійно
проживають, зареєстровані та
перебувають на квартирному обліку.

Після зміни статусу вказаного будинку
на підставі Розпорядження КМДА від
25.05.2005 № 859 на спільному засіданні
адміністрації та Ради профспілкового
комітету ВАТ «Київське
шляхово-будівельне управління № 27»
31.01.2011 було ухвалено рішення про
надання позивачці даної кімнати у
комунальній квартирі АДРЕСА_1 з метою
закріплення житла для постійного
проживання.

У видачі ордера ОСОБА_3 Дніпровською
районною в м. Києві державною
адміністрацією було відмовлено з тих
підстав, що після отримання у 2005 році
ордеру позивачка не зареєструвалася в
наданому жилому приміщенні впродовж
місяця.

Судова колегія відхиляє доводи
апеляційної скарги, щодо відсутності
правових підстав для видачі позивачу
ордера, оскільки відповідач помилково
пов'язує право особи на отримання
ордеру на жиле приміщення, надане у
встановленому законом порядку, не з її
правом на житло, а з фактом її
реєстрації у спірній квартирі.

Та обставина, що позивачка не
зареєструвалась у спірній квартирі
протягом 30 днів, в даному випадку
правового значення не має. Згідно
роз'яснень, викладених у п. 15 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
01.11.1996 року «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя» при розгляді спорів про
право користування жилим приміщенням
необхідно брати до уваги, що ст. 33
Конституції гарантує кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, свободу пересування
та вільний вибір місця проживання. Це
означає, що наявність чи відсутність
прописки самі по собі не можуть бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім`ї наймача (власника)
приміщення або ж для відмови їй у цьому.

Враховуючи, що судом встановлено та
визнано відповідачем у справі, що
позивачка набула право користування
спірним житловим приміщенням, у яке
вона вселилася на законних підставах, в
якому фактично з дня видачі ордера
проживає і зареєстрована, обов'язок
щодо видачі ордера позивачці на
займане житлове приміщення покладено
на відповідача на підставі
Розпорядженням КМДА від 25.05.2005 № 859 у
зв'язку зі зміною статусу будинку,
відмова відповідача у видачі позивачці
ордера є незаконною.

Згідно п. 11 листа Верховного Суду
України «Правові позиції щодо розгляду
судами окремих категорій судових справ
(Житлове право)» від 26.05.2001, у випадках,
коли згідно із законодавством жиле
приміщення надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації та профкому або
за спільним рішенням громадської
організації та її профспілкового
органу з наступним повідомленням
виконкому місцевої ради або місцевої
державної адміністрації (статті 52, 53 ЖК
України), право на жиле приміщення
виникає з часу його надання, тому в разі
відмови у видачі ордера може бути
заявлено позов про його видачу.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
в межах доводів позову повно і всебічно
дослідив обставини спору, дав належну
оцінку зібраним по справі доказам,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює і у відповідності з вимогами
закону прийшов до правильного висновку
про те, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, про що ухвалив відповідне
рішення.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325,
327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу представника
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації Шум Вікторії
Миколаївни - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 липня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/6912/13-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/13033/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Виниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.