РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/2920/14-ц

провадження у справі № 2/0285/1066/14

29 вересня 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі : головуючого - судді
Коцюби О.М.

за участю секретаря
Махновецької Х.О.,

позивача-відповідача
ОСОБА_1,

представника відповідача-позивача
ОСОБА_2,

представника третьої особи
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод
у користуванні власністю, виселення та
вселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4, треті особи
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання
недійсним договору дарування та права
власності на 55/100 частин житлового
будинку,-

в с т а н о в и в:

29.07.2014 року до Новоград-Волинського
міськрайонного суду звернулися ОСОБА_1
і ОСОБА_4 та просять ухвалити рішення,
яким зобов'язати ОСОБА_5 не чинити
перешкоди у користуванні їхнім
житловим приміщенням, шляхом її
виселення та вселити їх до вказаного
житлового приміщення.

08.08.2014 року позивачем надано до суду
заяву про уточнення позовних вимог, у
якій вона уточнила з чого складається
55/100 частин вказаного будинку.

02.09.2014 року, до початку розгляду справи
по суті, відповідачем подано
зустрічний позов, у якому вона просить
визнати недійсним договір дарування
55/100 ідеальних часток житлового будинку
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Новоград-Волинського
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_8, 24.12.2013 року між
дарувальником ОСОБА_7 та обдарованими
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та визнати недійсним
право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на 55/100
ідеальних частин будинку.

12.09.2014 року ОСОБА_5 подала до суду заяву
про доповнення предмету та підстав
зустрічної позовної заяви та
збільшення позовних вимог, у якій
просить визнати недійсним договір
дарування 55/100 ідеальних часток
житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом
Новоград-Волинського нотаріального
округу Житомирської області ОСОБА_8,
24.12.2013 року між дарувальником ОСОБА_7 та
обдарованими ОСОБА_1 і ОСОБА_4; визнати
проведення переобладнання приміщень з
розташуванням санвузла (туалету),
погребу, переобладання площі комори 8,3,
в кухню, збільшивши її площу,
облаштування додаткової житлової
кімнати самочинним будівництвом;
визнати недійсним право власності
визнати недійсним право власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на 55/100 ідеальних
частин будинку.

Суд, заслухавши позивача-відповідача
ОСОБА_1, представника
позивача-відповідача ОСОБА_9,
представника відповідача-позивача
ОСОБА_2, представника третьої особи
ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та
давши їм належну оцінку, дійшов
наступного висновку.

24.12.2013 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 55/100 ідеальних частин житлового
будинку та відповідну частку земельної
ділянки, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 6-15).

Згідно технічного паспорту на житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, ідеальні частки ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 складаються з веранди 1-1 площею
8,9 кв.м., кухні 1-2 площею 4,1 кв.м., санвузла
1-3 площею 1,4 кв.м., кімнати 1-4 площею 8,9
кв.м., кімнати 1-5 площею 12,4 кв.м., кімнати
1-6 площею 12.2 кв.м. (а.с. 27-29).

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду від 08.07.2014 року
встановлено, що 27.08.1980 року за рішенням
народного суду м. Новоград-Волинський
№ 2-416 виділено у натурі ОСОБА_10 55/100
ідеальних частин вказаного будинку, що
складаються з веранди 1-4, кухні 1-2,
кімнати 1-5, погрібу, ганку, навісу.
Ухвалою Житомирського обласного суду
від 17.09.1980 року доповнено резолютивну
частину суду першої інстанції та
виділено додатково ОСОБА_10 комору 1-3
(а.с. 30).

Цим же рішенням встановлено, що після
поділу судом домоволодіння між ОСОБА_11
та ОСОБА_10 у 1980 році було оформлено нову
експлікацію до поетажного плану
домоволодіння та внесено відповідні
зміни до інвентарної справи де
приміщення ОСОБА_10 складаються з
веранди 1-1 площею 8,9 кв.м., кухні 1-2
площею 4,1 кв.м., санвузла 1-3 площею 1,4
кв.м., кімнати 1-4 площею 8,9 кв.м., кімнати
1-5 площею 12,4 кв.м., кімнати 1-6 площею 12.2
кв.м. (а.с. 30).

Вказану частину будинку ОСОБА_10
подарував 16.01.2003 року своїй доньці
ОСОБА_7 (а.с. 31).

Із досліджених матеріалів справи
відсутні будь-які докази на те, що
відповідач-позивач ОСОБА_5 являється
співвласником частини будинку, яка
належала ОСОБА_10.

Частина 1 статті 319 ЦК України
передбачає, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

У свою чергу, згідно із частиною 1
статті 321 ЦК України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до статті 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 379 ЦК України
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтею 383 ЦК
України та статтею 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_5 самоправно зайняла жиле
приміщення, що належить на праві
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Посилання представника ОСОБА_5 ОСОБА_2
на те, що обдаровані не отримали ключі
від будинку і тому не є власниками
спірного будинку спростовується ч. 4 ст.
334 ЦК України, у якій зазначено, що права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності за ОСОБА_1
та ОСОБА_4 55/100 ідеальних часток
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Отже, передача ключів від будинку
носить символічний характер і не
впливає на набуття чи припинення права
власності на нерухомість.

Крім цього, п. 10 договору дарування
укладеного між дарувальником ОСОБА_7 та
обдаровуваними ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не
містить застереження при набутті права
власності виключно в момент передачі
ключів (а.с. 6-8).

На підставі вищевикладеного суд
вирішив позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення
користування власністю, виселення та
вселення задовольнити у повному
обсязі.

Щодо позовних вимог за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_12 про
визнання недійсним договору дарування
та права власності на 55/100 частин
житлового будинку судом встановлено
наступне.

Згідно договору дарування 55/100
ідеальних частин житлового будинку
сторонами є дарувальник - ОСОБА_7 та
обдаровувані - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 6-8).

Згідно експлікації поетажного плану
приміщень та рішення
Новоград-Волинського міськрайонного
суду від 08.07.2014 року № 285/1013/14-ц
приміщення, які належать ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 складаються з веранди 1-1 площею
8,9 кв.м., кухні 1-2 площею 4,1 кв.м., санвузла
1-3 площею 1,4 кв.м., кімнати 1-4 площею 8,9
кв.м., кімнати 1-5 площею 12,4 кв.м., кімнати
1-6 площею 12.2 кв.м. (а.с. 30).

ОСОБА_5 не надала суду будь-яких
документів, що свідчать про
перебування у її власності будь-яких із
перерахованих приміщень. Не надано
жодного доказу на порушення її прав.

Крім цього, не заслуговують на увагу
посилання ОСОБА_5 на факт самочинного
будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

У свою чергу, ч. 7 ст. 376 ЦК України
передбачає, що у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Із змісту наведеної правової норми
слідує, що право вимоги стосовно
самочинного будівництва, яке
споруджено з порушенням будівельних
норм чи без відповідних дозволів,
належить саме відповідним органам
державної влади або самоврядування. Їх
зверненню з відповідним позовом
повинна передувати вимога до порушника
здійснити перебудову, якщо така
можливість існує. Однак, матеріали
справи не містять відомостей про
пред'явлення державними органами до
попереднього власника ОСОБА_7 чи
теперішніх власників ОСОБА_1 та ОСОБА_4
зазначеної вимоги.

За змісту п. 17 постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України (правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснено, що позов про
знесення самочинно збудованого
нерухомого майна може бути, зокрема,
пред'явлено власником (користувачем)
суміжної земельної ділянки з підстав,
передбачених ст. 391, 396 ЦК України, ст. 103
ЗК України.

У свою чергу ст. 391 ЦК України
передбачає, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Виходячи із змісту названої норми
власник повинен довести не наявність
порушень забудовником державних норм
та правил, а факт існування перешкод у
здійсненні ним користування та
розпорядження його майном.

Отже, як встановлено у судовому
засіданні ОСОБА_5 не являється
співвласником суміжної земельної
ділянки чи співвласником житлового
будинку який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4
а тому її права не порушено.

На підставі вище викладеного у
задоволенні зустрічної позовної заяви
ОСОБА_5 слід відмовити у повному обсязі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначає, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Ч. 3 цієї ж статті передбачає, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Щодо розподілу судових витрат і
враховуючи результати розгляду справи
суд, в силу ст. 88 ЦПК України, вирішив
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 сплачений ними судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 211-215
ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення та
вселення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у користуванні
житловим будинком, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_5 з 55/100 частин житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, які складаються з веранди 1-1
площею 8,9 кв.м., кухні 1-2 площею 4,1 кв.м.,
санвузла 1-3 площею 1,4 кв.м., кімнати 1-4
площею 8,9 кв.м., кімнати 1-5 площею 12,4
кв.м., кімнати 1-6 площею 12.2 кв.м..

Вселити ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у 55/100 частин
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, які складаються з
веранди 1-1 площею 8,9 кв.м., кухні 1-2
площею 4,1 кв.м., санвузла 1-3 площею 1,4
кв.м., кімнати 1-4 площею 8,9 кв.м., кімнати
1-5 площею 12,4 кв.м., кімнати 1-6 площею 12.2
кв.м..

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, сплачений ними судовий
збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4, треті
особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання
недійсним договору дарування та права
власності на 55/100 частин житлового
будинку - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення
суду складено у нарадчій кімнаті та
проголошено у судовому засіданні 29.09.2014
року.

Повний текст рішення суду складно
03.10.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Новоград-Волинський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий:
О.М. Коцюба