АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 415/7133/13-ц
Головуючий 1 інст. - Фастовець В.М.
Провадження № 22ц/790/7347/14
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

при секретарі -
Рязановій С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 червня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Укркомунбанк» про стягнення грошових
коштів за договором, -

ВСТАНОВИЛА:

18 листопада 2013 року, ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Укркомунбанк» про розірвання
договору та стягнення грошових коштів
за договором та з урахуванням
уточнення позовних вимог, просила суд
розірвати договір №41/2749 від 08.05.2013 р.
про строковий накопичувальний
банківський вклад Фізичної особи
резидента в національній валюті (з
правом поповнення) на суму 12100 грн.;
стягнути з відповідача вклад в сумі 121000
(сто двадцять одну тисячу) грн. та
нараховані відсотки за користування
вкладом з 08.05.2013 р.; стягнути з
відповідача 19600 доларів США та
нараховані відсотки за користування
вкладом з 14.05.2013 р. по день набрання цим
рішенням законної сили; стягнути на її
користь моральну шкоду в сумі 10000 грн. В
обґрунтування позовних вимог
послалася на відмову відповідача щодо
повернення вкладів на її вимогу.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримала, дала пояснення аналогічні
викладеному в позові, позов просила
задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримала, просила
його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, надав суду
письмові заперечення проти позову, в
задоволенні позову просив відмовити.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 червня 2014
року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Укркомунбанк» про розірвання
договору та стягнення грошових коштів
за договором відмовлено за
необґрунтованістю.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу в якій просить
рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 червня 2014 року
про відмову у задоволенні позову
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що договір № 41/2749 про
строковий накопичувальний банківський
вклад від 08.05.2013 року та договір № 83/2813
про строковий банківський вклад від 14
травня 2013 року є нікчемними. Крім того,
позивачем в судовому засіданні не
надано доказів внесення суми
строкового банківського вкладу у
розмірі 19600 доларів США на депозитний
рахунок позивачки в установі
відповідача за договором № 83/2813 від
14.05.2013 року, що відповідно до діючого
законодавство повинно
підтверджуватися ощадною книжкою чи
іншим документом про внесення грошових
коштів на депозитний рахунок.

Але з цим висновком погодитись не
можна, оскільки суд першої інстанції
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Частинами 2, 3 ст. 10, ч.ч. 1, 2 ст. 11, ст. 57, ч.ч.
3, 4 ст. 60, ч. 1 ст. 213, п.1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 214
Цивільного процесуального кодексу
України, передбачено, що сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав
передбачені ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.1058 Цивільного
кодексу України, за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

На підставі ст.1059 Цивільного кодексу
України, договір банківського вкладу
укладається у письмовій формі.
Письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошової суми підтверджено
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки або сертифіката
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту.

У разі недодержання письмової форми
договору банківського вкладу цей
договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
Постановою Національного банку
України від 12 листопада 2003 року № 492,
договір банківського рахунку
укладається в письмовій формі… (пункт
1.9. Інструкції); письмова форма договору
банківського вкладу вважається
дотриманою, якщо внесення грошової
суми на вкладний (депозитний) рахунок
вкладника підтверджено договором
банківського вкладу з видачею ощадної
книжки або іншого документа, що
відповідає вимогам, установленим
законом, іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності
(банківськими правилами) і звичаями
ділового обороту… (пункт 1.10.
Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає
порядок відкриття вкладних
(депозитних) рахунків фізичним особам.
Зокрема, після укладення договору
банківського вкладу фізична особа
вносить або перераховує з іншого
власного рахунку кошти на вкладний
(депозитний) рахунок, після чого на
підтвердження укладення договору
банківського вкладу і внесення
грошових коштів на вказаний рахунок
банк видає фізичній особі ощадну
книжку або інший документ, що її
замінює і який видається згідно з
внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060
Цивільного кодексу України, за
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 08
травня 2013 р. між сторонами було
укладено договір №41/2749 про строковий
накопичувальний банківський вклад
Фізичної особи резидента в
національній валюті (з правом
поповнення). Предметом договору є
внесок вкладника на вкладний рахунок
НОМЕР_1 в сумі 121000 грн. на термін дії
договору до 12 травня 2014 р. з
нарахуванням 23,13 % річних щомісячно (а.с.
3).

08 травня 2013 р. відповідачем від
позивача було отримано 121000 грн. згідно
квитанції від 08.05.2013 р., призначення
платежу - «депозитний внесок» (а.с. 5).

04 листопада 2013 р. позивачка звернулась
до відповідача з заявою про дострокове
розірвання договору від 08.05.2013 р. і
повернення внеску 121000 грн. у зв'язку з
придбанням нерухомого майна (квартири)
(а.с. 8-9).

08 листопада 2013 р. позивачка отримала
відповідь відповідача про відсутність
внесених нею за договором грошей (а.с. 7).

08 травня 2013 р. відповідачем від
позивача було отримано 121000 грн. згідно
квитанції від 08.05.2013 р., призначення
платежу - «депозитний внесок» (а.с. 5).

До справи долучено ксерокопії цих
документів, звірені суддею, головуючим
по справі, з їх оригіналами, Відповідач
з цим погодився, представник
відповідача не звертався до суду з
клопотанням про залучення до справи
оригіналів.

За формою і змістом текст договору від
08 травня 2013 року про отримання банком
від ОСОБА_1 121000 грн. у якості
депозитного вкладу відповідають
вимогам ст.1059 ЦК України, якою
передбачено, що договір банківського
вкладу укладається у письмовій формі, а
внесення грошової суми
підтверджується ощадною книжкою або
сертифікатом чи іншим документом, що
відповідає вимогам, встановленим
законом, іншими нормативними-правовими
актами.

За таких обставин суд першої інстанції
не мав підстав вважати вказаний
позивачем правочин нікчемним.

Відповідачем не спростовано факт
укладення зазначеного позивачем
строкового банківського вкладу.

Висновок суду першої інстанції про те,
що на момент укладення договору,
закінчилася дія доручення № 67 від
29.02.2012 року, яким ОСОБА_3 була
уповноважена на укладення договорів
від імені банку, не дає підстав для
визнання нікчемним договору №41/2749 від
08 травня 2013 року, оскільки в тексті
договору не вказано строк дії цього
доручення, інших даних, які б свідчили
про обізнаність ОСОБА_1 щодо
повноважень працівників банку, зокрема
ОСОБА_3, матеріали справи не містять, а
закон (ст.1059 ЦК України) не передбачає
обов'язковою умовою при укладенні
договору перевірку вкладником
повноважень працівника банку на
укладення з ним від імені банку
договору про строковий банківський
вклад.

Посилання відповідача на те: що при
внутрішній перевірці встановлено
відсутність відображення в первинних
облікових даних про надходження до
банку грошових коштів у сумі 121000 грн. у
якості строкового банківського вкладу
громадянки ОСОБА_1; що договір з ОСОБА_1
підписано не ОСОБА_3, а, ймовірно, іншою
особою - керуючим Лисичанським
відділенням ПАТ «Укркомунбанк» ОСОБА_4;
що за заявою ПАТ «Укркомунбанк»
правоохоронними органами здійснюється
досудове розслідування за фактом
незаконного заволодіння посадовими
особами Лисичанського відділення №3
ПАО «Укркомунбанк» чужим майном
(грошовими коштами) за попереднім
зговором групою осіб за ознаками ч.3
ст.191 КК України.(а.с.6, 37-38, 78-81), не можна
вважати обгрунтованим, оскільки
позивач не зобов'язан нести тягар
відповідальності за стан
бухгалтерського обліку ПАТ
«Уккомунбанк» чи Лисичанського
відділення, за стан безпеки і
використання за призначенням круглої
печатки банку, за дотримання
працівниками банку своїх
функціональних обов'язків при роботі з
клієнтами, за посадові злочини діючих
чи вже звільнених працівників.

Не свідчить про доведеність факту
підписання договору від імені
уповноваженого працівника банку
ОСОБА_3 іншою особою, оскільки ці доводи
представника банку ґрунтуються
виключно на його припущеннях і не
забезпечені наданням належних та
допустимих доказів, як це передбачено
ст.ст.57-59 ЦПК України.

Частиною 4 ст.60 ЦПК України передбачено,
що доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Договір №41/2749 від 08 травня 2013 року про
строковий вклад, укладений ОСОБА_1 і ПАТ
«Укркомунбанк» у особі начальника
Центру обслуговування клієнтів по
роботі з фізичними особами ОСОБА_3, є
чинним, і у передбаченому законом
порядку недійсним не визнано.

За таких обставин, враховуючи
обумовлений п.2.1.4 договору №41/2749
обов'язок банку повернути достроково
вклад за першою вимогою вкладника на
підставі його письмової заяви, позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання
договору і повернення банківського
вкладу на суму 121000 грн. підлягають
задоволенню, а рішення суду в частині
відмови в позові про стягнення вкладу
за договором № 41/2749 підлягає
скасуванню.

Рішення в частині відмови у
стягненні з відповідача 19600 доларів США
та нарахованих відсотків за
користування вкладом з 14.05.2013 р. по день
набрання цим рішенням законної сили за
договором №83/2813 про строковий
банківський вклад Фізичної особи в
іноземній валюті від 14 травня 2013 року,
стягнення відсотків за договором
№41/2749, відшкодування моральної шкоди
відповідає вимогам ст.ст. 212 - 214
Цивільного процесуального кодексу
України, оскільки письмових доказів,
щодо внесення позивачем до банку
грошей в розмірі 19600 доларів США
останньою не надано, також не надано
підтвердження перерахунку грошових
коштів за вказаним договором на
рахунок банку.

Колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення вимог в частині стягнення
нарахованих відсотків за користування
вкладом, в частині стягнення судових
витрат в сумі 400 грн., а також в частині
відшкодування моральної шкоди,
оскільки ними не надано розрахунку та
загальної суми відсотків за
користування вкладом, не надано
доказів понесення судових витрат та
наявності підстав для відшкодування
моральної шкоди.

Між сторонами існують договірні
відносини, які не передбачають такого
виду відповідальності, як
відшкодування моральної шкоди у даному
виді правовідносин. Можливість
відшкодування моральної шкоди у таких
правовідносинах не виключається у
випадку, якщо б сторони передбачили
таку відповідальність в укладеному
договорі, але договором про строковий
накопичувальний банківський вклад
фізичної особи в національній валюті (з
правом поповнення) № 41/2749 від 08 травня
2013 року відповідальності про стягнення
суми у рахунок відшкодування моральної
шкоди не передбачено.

За таких обставин апеляційна
скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню, а
рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 червня 2014 року
зміні.

Оскільки при зверненні до суду з
позовом ОСОБА_1 не сплачувала судовий
збір, посилаючись на ч.3 ст.22 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та п.7 ст.5 Закону України «Про судовий
збір», колегія суддів у відповідності
до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення
судового збору з відповідача у розмірі,
передбаченому п/п.1 п.2 ст.4 Закону
України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п.3,4
ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 червня 2014 року
- змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Розірвати договір № 41/2749 від 08 травня
2013 року про строковий накопичувальний
банківський вклад Фізичної особи
резидента в національній валюті з
правом поповнення на суму 121000 гривень
укладений між Публічним акціонерним
товариством «Укркомунбанк» та ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укркомунбанк» на користь
ОСОБА_1 вклад в сумі 121000,00 (сто двадцять
одна тисяча) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укркомунбанк» судовий
збір на користь держави в сумі 1 210 (
одна тисяча двісті десять) гривень 00
копійок.

В іншій частині рішення Лисичанського
міського суду Луганської області від 16
червня 2014 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді колегії: