ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 р. Дарницький районний
суд міста Києва в складі :

головуючого судді
Набудович І.О.

при секретарі
Потапенко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа : Дарницький районний
відділ державної міграційної служби
України в м. Києві про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення з житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Універсал Банк»
звернулося до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: Дарницький
районний відділ державної міграційної
служби України в м. Києві про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
примусове виселення з житлового
приміщення. Свої вимоги обґрунтували
тим, що 21 лютого 2008 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № 001-2008-355,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
отримав від ПАТ «Універсал Банк»
кредит в сумі 273 000 швейцарських франків
строком до 10 лютого 2038 року та сплатою
відсотків за користування кредитом. З
метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між позичальником ОСОБА_2 та ПАТ
«Універсал Банк» 21 лютого 2008 року було
укладено договір іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7
згідно з яким іпотекодавець передав в
іпотеку банку трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 104,40 кв.м.,
житловою площею 51,10 кв.м. Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
26 червня 2012 року задоволено позовні
вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
у розмірі 2 587 850 грн. 77 коп. У зв'язку з
тим, що рішення суду про стягнення з
відповідачів заборгованості не
виконано, позивач має право звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1. Також зазначили, що у квартирі,
яка є предметом іпотеки зареєстрована
відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5
зареєстровані в зазначеному житловому
приміщенні після укладення договору
іпотеки. 28 липня 2014 року відповідачам
направлено вимогу про добровільне
звільнення житлового приміщення, яка
отримана ними 30 липня 2014 року та не
виконана. Посилаючись на Закон України
«Про іпотеку» та ст.109 Житлового
кодексу України, просили в рахунок
часткового погашення заборгованості
ОСОБА_2 звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та виселити
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з
квартири із зняттям їх з
реєстраційного обліку.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити, посилаючись
на обставини, викладені в позовній
заяві.

Представники відповідачів позовні
вимоги не визнали, просили відмовити в
їх задоволенні, посилаючись на
положення Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», оскільки
квартира, що є предметом іпотеки є
єдиним житлом відповідачів та її
загальна площа не перевищує 140 кв.м.

Третя особа Дарницький районний
відділ державної міграційної служби
України в м. Києві в судове засідання не
з'явилися, надали заяву про розгляд
справи без участі їх представника.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає встановленими наступні
обставини та відповідні ним
правовідносини.

21 лютого 2008 року між ПАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір № 001-2008-355, відповідно до умов
якого ОСОБА_2 отримав від ПАТ
«Універсал Банк» кредит в сумі 273 000
швейцарських франків зі сплатою
відсотків за користування кредитом
(а.с. 7-18).

Згідно до п. 1.2. строк кредитування
становить період з дати надання
кредиту по 10 лютого 2038 року включно.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору
цільовим призначенням наданих
позичальнику у кредит коштів було
придбання майна, а саме: трикімнатної
квартири АДРЕСА_2.

10 березня 2009 року та 09 квітня 2009 року
між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2
укладено додаткові угоди б/н до
кредитного договору, якими змінювався
розмір плати за користування кредитом
(а.с. 19-35).

21 лютого 2008 року для забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором між відповідачем ОСОБА_2 та
ПАТ «Універсал Банк» укладено договір
іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_7, відповідно до
якого відповідач передав в іпотеку
банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_3,
загальною площею 104,40 кв.м., житловою
площею 51,10 кв.м. (а.с 36-39), яка належала
йому на підставі договору
купівлі-продажу (а.с. 40-41).

Відповідно до умов кредитного договору
та додаткових угод відповідач
зобов'язувався своєчасно сплачувати
відсотки за користування кредитом,
повернути кредиту визначений термін, а
також виконувати інші свої
зобов'язання згідно кредитного
договору.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 26 червня 2012
року задоволено позовні вимоги ПАТ
«Універсал Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про стягнення заборгованості у розмірі
2 587 850 грн. 77 коп. (а.с. 42-47). Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 24 грудня
2012 року рішення суду залишено без змін
(а.с. 48-55).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі поданих ними доказів.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, позивач посилається на те, що
станом на дату подачі цього позову
рішення суду про стягнення
заборгованості з відповідачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 не виконано.

Разом з тим, позивачем не надано
доказів на підтвердження своїх доводів
щодо невиконання рішення суду від 26
червня 2012 року про стягнення з
відповідачів заборгованості у розмірі
2 587 850 грн. 77 коп., зокрема, щодо
відкриття виконавчого провадження,
здійснення необхідних заходів в межах
процедури виконавчого провадження на
виконання вищевказаного рішення та
доказів того, що відповідачі на даний
час не виконують умови кредитного
договору та не вчиняють жодних дій на
повернення кредиту та погашення боргу.
Клопотання про витребування
матеріалів виконавчого провадження
представником позивача в ході розгляду
справи також не заявлялося.

Крім того, позивачем не надано
належного розрахунку заборгованості
відповідачів за кредитним договором, в
тому числі за період з 31.05.2012 року по
день звернення до суду з даним позовом
та не надано достовірних доказів на
підтвердження боргу відповідачів
саме в розмірі 2 587 850 грн. 77 коп. на
момент розгляду справи.

Крім того, відповідно до вимог Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», який набрав чинності 7.06.2014
року, протягом дії цього Закону не може
бути примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживачами кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
майно використовується як місце
постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв.м. для квартири та 250
кв.м. для житлового будинку.

Тобто, згідно з цим Законом не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом іпотеки в
тому числі за умови, що у позичальника
або майнового поручителя у власності
не знаходиться інше нерухоме майно та
за умови, що таке нерухоме майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя.

Проте, стороною відповідачів не надано
жодних належних доказів на
підтвердження факту відсутності у
відповідачів іншого нерухомого майна у
власності та використання спірної
квартири як місця постійного
проживання відповідачів. Так і
стороною позивача не надано
достовірних доказів про існування у
відповідачів іншого нерухомого майна.

За таких обставин, суд не може покласти
в основу рішення положення Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Разом з тим, оцінивши належність,
допустимість та достатність наявних в
матеріалах справи доказів, суд
приходить до висновку що позовні
вимоги ПАТ «Універсал Банк» не є
обґрунтованими належним чином та
належними доказами не підтверджені, а
відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 61, 208, 209, 212-215,
218 ЦПК України, на підставі 611, 1054, 1054 ЦК
України, Закону України «Про іпотеку»,
суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа : Дарницький районний
відділ державної міграційної служби
України в м. Києві про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення з житлового приміщення
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
І.О. Набудович