Єдиний унікальний номер 725/3766/14-ц
Номер провадження 2/725/858/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2014 року
м. Чернівці

Першотравневий районний суд м.
Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.

при секретарі Сорокан М.М.

за участю прокурора Черепаня Б.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

та представників третьої особи
Никитенко І.Л., Сабадаш Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Чернівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_6, третя особа Служба у справах
дітей Чернівецької міської ради про
визначення місця проживання дитини та
за зустрічним позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_1, третя особа Служба у справах
дітей Чернівецької міської ради про
відібрання дитини у особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_6, третя особа Служба у
справах дітей Чернівецької міської
ради про визначення місця проживання
дитини.

Посилався на те, що 14 вересня 2003 року
між ним та відповідачем ОСОБА_6 було
зареєстровано шлюб під час якого у них
народилось двоє дітей - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. З
березня 2008 року між ним та відповідачем
були припиненні фактичні шлюбні
стосунки та на даний момент шлюб між
ними розірвано.

Вказував на те, що відповідно до
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 31.03.2009 року,
залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду Чернівецької
області від 22.05.2009 року, було визначено
місце проживання їх спільних з ОСОБА_6
дітей, а саме дівчинка залишилась
проживати з ним , а місцем проживання
ОСОБА_8 було визначено разом з матір'ю
ОСОБА_6, з якою він проживав на протязі
тривалого часу, проте у зв'язку з
обставинами, які склались на даний
момент, хлопчик останнім часом
проживає разом з ним.

Вказував на те, що ОСОБА_6 не має
постійного доходу для забезпечення
належних умов проживання дитини,
мешкає у квартирі, яка належним чином
не обладнана всім необхідним для
розвитку дитини, не дбає про здоров'я
хлопчика, у зв'язку з чим дитина часто
хворіє, не дбайливо ставиться до
зовнішнього вигляду сина, оскільки
останній часто одягнений в одяг, який
неприємно пахне цвіллю, окрім того,
ОСОБА_6 не займається розвитком дитини,
не спілкується з сином та зі слів
хлопчика більшість вільного часу
остання проводить в мережі інтернет та
інколи в квартирі проживають незнайомі
люди.

Вважає, що для здоров'я та розвитку
дитини ОСОБА_8 слід змінити його місце
проживання, визначивши місцем
проживання хлопчика разом з ним,
оскільки він має змогу забезпечити
сина всім необхідним, має достатній
дохід, мінливий графік роботи, у зв'язку
з чим може приділяти більше часу дітям,
крім того, хлопчику буде корисно
проживати та спілкуватись з своєю
рідною сестрою, а також перебувати в
теплій сімейній атмосфері, оскільки
його теперішня дружина перебуває у
декретній відпустці по догляду за їх
дитиною та має можливість приділити
увагу всім дітям, таким чином буде
можливість створити умови для
гармонійного розвитку особистості
хлопчика в атмосфері любові, моральної
та матеріальної забезпеченості.

У зв'язку з наведеним, посилаючись на
норми матеріального права, просив
визначити місце проживання ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_6 звернулась до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя
особа Служба у справах дітей
Чернівецької міської ради про
відібрання дитини у особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду.

Просила негайно відібрати
малолітнього ОСОБА_8 у особи, яка його
незаконно утримує, а саме ОСОБА_1, який
проживає за адресою АДРЕСА_1 та
передати його їй, допустивши негайне
виконання рішення, стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог
за зустрічним позовом посилалась на те,
що місце проживання їх з ОСОБА_1
спільних дітей вже визначено рішенням
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 31.03.2009 року, бажаючи
змінити місце проживання сина ОСОБА_1
вже звертався з відповідною заявою до
служби у справах дітей Чернівецької
міської ради та відповідно до висновку
комісії з питань захисту прав дитини
від 07.03.2014 року №1/365 відповідачу було
відмовлено.

Вказувала на те, що відповідач мав
намір викрасти у неї їх спільного сина
та з цією метою 22.05.2014 року він затягнув
її до під'їзду та викликав працівників
міліції з повідомленням, що на нього
напала жінка та під час того як вона
давала пояснення працівникам
правоохоронних органів він викрав
малолітнього ОСОБА_8 та з того часу по
теперішній час утримує його в себе та
відмовляється повертати, тим самим не
виконує вище вказане рішення суду.

Вважає, що ОСОБА_1 страждає психічними
захворюваннями, а тому перебування
хлопчика з батьком негативно впливає
на здоров'я та психічний стан дитини,
оскільки останній схуд, постійно
перебуває в стресовому стані,
відмовляється з нею розмовляти.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав та пояснив, що на
даний момент психоемоційний стан
ОСОБА_8 значно покращився в порівняні з
тим періодом, коли хлопчик проживав з
ОСОБА_6, хлопчик став більш
комунікабельним, в нього покращилось
мовлення, оскільки до цього він погано
розмовляв, він почав виражати свої
думки, розповідати про свої бажання та
мрії. Вважає, що проживання дитини з
матір'ю негативно впливає на розвиток
сина, оскільки ОСОБА_6 не приділяє йому
необхідної уваги, не забезпечує усім
необхідним для розвитку, крім того її
було примусово поміщено на лікуванні
до психіатричної лікарні. Просив
первісний позов задовольнити та
відмовити в задоволенні зустрічного.

Представник позивача за первісним
позовом в судовому засіданні первісний
позов підтримав з підстав зазначених у
ньому, просив врахувати прихильність
дитини до батька, належний
матеріальний стан батька, який дає
змогу забезпечити дитину усім
необхідним для його розвитку, а також
те, що проживаючи разом з батьком
ОСОБА_8 буде мати можливість постійно
спілкуватись з рідною сестричкою. Крім
того, вказував на те, що відповідач
немає постійного та необхідного рівня
доходу для забезпечення потреб дитини,
не приділяє хлопчику необхідної уваги
та страждає на психіатричне
захворювання, що також негативно може
вплинути на виховання та розвиток
дитини. Просив первісний позов
задовольнити та відмовити в
задоволенні зустрічного позову.

Відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним ОСОБА_6 в
судовому засіданні пояснила, що вона
належним чином виконує свої обов'язки
по догляду за сином, займається з ним,
записала його в гурток анімації тим
самим розвиваючи його здібності, проте
відповідач їй постійно заважає,
намагається налаштувати дитину проти
неї, нещодавно взагалі викрав у неї
сина та незаконно утримує його в себе,
тим самим не виконуючи рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 31.03.2009 року, яким
визначено місце проживання хлопчика
разом з нею. Крім того надала пояснення
аналогічні змісту письмових
заперечень на позов та зустрічної
позовної заяви, просила відмовити в
задоволенні первісного позову та
задовольнити зустрічний позов.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Чернівецької міської
ради та прокурор в судовому засіданні
первісний позов підтримали та просили
відмовити в задоволенні зустрічного
позову, посилаючись на те, що на даний
момент змінились обставини, які не були
враховані судом при ухваленні рішення
31.03.2009 року, а тому наявні підстави для
визначення місця проживання хлопчика
разом з батьком.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що відповідач за первісним
позовом являється його рідною дочкою
та вона належним чином піклується про
здоров'я та моральний розвиток внука,
вона створила всі умови для розвитку
дитини, відводить його у різні гуртки,
ОСОБА_8 має можливість займатись
спортом у спеціально облаштованому
спортивному кутку у них вдома, ніколи
не скаржився на здоров'я. Натомість
ОСОБА_1 на протязі останніх шести років
сином не цікавився, його не відвідував
та був обурений тим, що ОСОБА_6 виписали
з психіатричної лікарні, куди її
помістили примусово на підставі
рішення суду. Вважає, що хлопчик
повинен проживати разом з матір'ю.

Будучи допитаним в якості свідка
практикуючий шкільний психолог ОСОБА_10
в судовому засіданні пояснив, що
враховуючи характер своєї роботи він
спостерігав за поведінкою ОСОБА_8,
допомагав йому адаптуватись в класі та
у спілкуванні з іншими учнями, в
процесі спостереження за поведінкою
хлопчика встановив, що рівень його
розвитку суперечливий, він важко
розмовляє та важко висловлює свою
думку, у нього погана обізнаність про
зовнішній світ як для дитини його віку,
проте на даний час спостерігається
значне покращення його стану, оскільки
він не ініціює конфліктів з іншими
дітьми, відповідає на інтерес
однокласників. Працюючи з ОСОБА_8 він
прийшов до висновку, що можливою
причиною затрудненого мовлення є те, що
приблизно з 1,5 річного віку до 4 рочків з
дитиною майже не розмовляли, не
звертались до нього, можливо в
середовищі, де проживав хлопчик в цей
період свого віку люди мало між собою
розмовляють або ігнорували будь-які
звернення дитини та намагання
спілкуватись, також є імовірність
психологічної травми, що зумовила
припинення мовлення в дитини.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснила, що вона працює
лікарем-педіатром та спостерігає за
станом здоров'я ОСОБА_8, проблем з
фізичним розвитком та здоров'ям
хлопчика, які б могли вказувати на
неналежний догляд дитини вона не
виявила.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснила, що вона класний керівник
класу в якому навчався малолітній
ОСОБА_8 та у неї з ОСОБА_6 постійно
виникали різні конфлікти, вважає, що
мати негативно впливає на хлопчика,
налаштовує його проти батька, оскільки
вона була свідком того, як ОСОБА_6 щось
нашіптувала хлопчику на вухо, після
того той почав ховатись від батька під
парту. ОСОБА_6 як особистість
охарактеризувала негативно, вказуючи
на те, що вона дуже конфліктна та
скандальна людина, не приводила
хлопчика на перші уроки читання, у
зв'язку з чим дитина значно відстає в
навчанні від інших дітей, крім того
хлопчик не вимовляв майже третину букв
алфавіту. Батько приходив до хлопчика
на великих перервах між уроками, що
було погоджено між нею та ОСОБА_1, при
цьому спочатку ОСОБА_8 не впевнено
виходив на зустріч з ним та сестричкою
проте через деякий час він став
привітнішим до них та з радістю біг їм
на зустріч, обіймав їх, крім того у
хлопчика дуже приязні та зворушливі
відносини з дідусем. Зазначила те, що
ОСОБА_8 дуже замкнута дитина, він зовсім
не був готовим до школи, не знав літер,
не виконував домашнього завдання, та
спочатку навіть сідав під стіл,
ховаючись від присутніх.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.
171 СК України дитина має право на те,
щоб бути вислуханою батьками, іншими
членами сім'ї, посадовими особами з
питань, що стосуються її особисто, а
також питань сім'ї. Дитина, яка може
висловити свою думку, має бути
вислухана при вирішенні між батьками,
іншими особами спору щодо її виховання,
місця проживання, у тому числі при
вирішенні спору про позбавлення
батьківських прав, поновлення
батьківських прав, а також спору щодо
управління її майном.

Так, нормами ст. 171 СК України не
встановлено вікових обмежень для
обов'язку суду вислухати дитину при
наявності спору щодо неї, крім того
відповідно до ст. 12 Конвенції ООН про
права дитини, держави-учасниці
забезпечують дитині, здатній
сформулювати власні погляди, право
вільно висловлювати ці погляди з усіх
питань, що торкаються дитини, причому
поглядам дитини приділяється належна
увага згідно з її віком і зрілістю.

Згідно ст. 6 Європейської конвенції про
здійснення прав дітей від 25 січня 1996 р.
під час розгляду справи, що стосується
дитини, перед прийняттям рішення
судовий орган надає можливість дитині
висловлювати її думки і приділяє їм
належну увагу.

Враховуючи вище наведене, судом було
заслухано малолітнього ОСОБА_8 в
присутності спеціаліста (дитячого
психолога), представників служби у
справах дітей та за відсутності
батьків, з метою встановлення
особистої прихильності дитини до
кожного з батьків.

Так, малолітній ОСОБА_8 в судовому
засіданні пояснив, що йому подобається
проживати разом з татом та сестричкою,
маму та дідуся він не любить та не хоче
з ними проживати, оскільки мама йому
книжечок не читала, часто наказувала за
погану поведінку, а дідусь ніколи не
приносив цукерок. Крім того, вказав, що
на даний момент він спить в окремому
ліжечку, ходить гуляти разом з
сестричкою та татом, вони разом
обідають, роблять уроки, натомість з
мамою він гуляв тільки інколи. В
подальшому після повернення батьків
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 до зали судового
засіданні та надання їм можливості
поставити дитині запитання, на
запитання матері хлопчик відмовився
відповідати, вказавши на те, що він
стомився.

Будучи допитаною в судовому засіданні
в якості психолога ОСОБА_13 пояснила, що
ОСОБА_8 вона спостерігала у квітні та
вересні поточного року та на даний
момент помітні зрушення у розвитку
дитини в позитивний бік, спочатку
хлопчик говорив про себе від імені
третьої особи на даний момент він так
вже не говорить. Вказала на те, що у
хлопчика наявні певні прогалини у
знаннях, його рівень розвитку не зовсім
відповідає віковим нормам. Зазначила,
що дитині його віку важко сформувати
відповідь на питання щодо того з ким
із батьків йому проживати краще, проте
на її думку з батьком дитині буде краще.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
представників позивача та третьої
особи, прокурора, покази свідків,
спеціаліста-психолога, вислухавши
малолітнього ОСОБА_8, дослідивши
письмові докази по справі, вважає, що
первісний позов підлягає задоволенню
та в задоволенні зустрічного позову
слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
окрім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ЦПК України.

Так, судом встановлено, що позивач та
відповідач перебували між собою у
шлюбі, який було розірвано, про що 27.09.2010
року було видано свідоцтво про
розірвання шлюбу (а/с 71).

Відповідно до копії свідоцтв про
народження, сторони по справі ОСОБА_1
та ОСОБА_6 є батьками малолітніх ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/с
10,13).

Після розірвання шлюбу між сторонами
постійно виникали різного роду
суперечки, які ставали предметом
розгляду та вирішення правоохоронними
органами, окрім того між сторонами
неодноразово виникали
цивільно-правові спори, які вирішували
у суді, що підтверджується матеріалами
справи (а/с 79, 90-94, 96,97, 104,107,109,125)

Як вбачається з рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 31.03.2009 року, яке набрало
законної сили, судом було визначено
місце проживання малолітнього ОСОБА_8
за місцем проживання ОСОБА_6 та
визначено місцем постійного
проживання малолітньої ОСОБА_7 за
місцем проживання батька ОСОБА_1 (а/с 35,
72, 98)

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

За змістом цієї норми права, у випадку
зміни обставин, які були підставою для
вирішення позову про визначення місця
проживання дитини, батько чи мати не
позбавлені можливості звернутись до
суду з повторним позовом про
визначення місця проживання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи,
малолітній ОСОБА_8 протягом 05.09.2011
року-26.01.2012 року займався в гуртку
спортивно-бальних танців «Промінь», що
підтверджується довідкою
Центрального палацу культури
м.Чернівці від 02.04.2013 року, на заняття у
вказаному гуртку його приводила мама, з
березня 2013 року хлопчик відвідував
заняття у творчому об'єднані раннього
розвитку дитини «Малюк», що
підтверджується довідкою ЧОЦЕВ
«Юність Буковини» від 27.03.2013 року та
отримав свідоцтво про позашкільну
освіту, крім того хлопчик займався у
гуртку «Театр анімації» (а/с 112,115,117,118).

Станом на серпень 2014 року малолітній
ОСОБА_8 навчався в ЗОШ №14 м.Чернівці в
2-Б класі, однак з пояснень позивача за
первісним позовом, останній перевів
хлопчика в нішу школу. (а/с 150).

Судом встановлено, що тривалий період
час після набрання законної сили
рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 29.03.2013 року,
малолітній ОСОБА_8 проживав разом з
матір'ю ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2, де
він зареєстрований по даний час, що
підтверджується довідкою ТОВ «ТД
Укрвторресурс» від 09.08.2014 року, окрім
відповідача за первісним позовом за
вказаною адресою також зареєстровані
її батько та брат (а/с 133).

Як вбачається з матеріалів справи, між
ОСОБА_6 та її братом за адресою їх місця
проживання часто виникають суперечки
на побутовому підґрунті, які стають
предметом розгляду та вирішення
правоохоронних органів (а/с 27-29).

З травня 2014 року малолітній ОСОБА_8
проживає разом з батьком, даний факт в
судовому засіданні визнано сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, а тому відповідно до вимог ч. 1
ст. 61 ЦПК України суд визнає дану
обставину такою, що не потребує
доказуванню.

Відповідно до Інформації про
результати психодіагностичного
обстеження ОСОБА_8 №01-15/702 від 24.04.2014
року, яке проводилось з метою вивчення
психоемоційного стану ОСОБА_8 та його
ставлення до значимих дорослих, було
встановлено, що у хлопчика відсутнє
чітке мовлення та мовний недорозвиток
міг бути наслідком батьківською
безпечністю, хлопчик активний,
енергійний, навчання у школі викликає у
нього хороший і світлий настрій, при
цьому у дитини високий рівень
тривожності, що вказує на те, що хлопчик
не може адекватно справитись з
життєвими труднощами і знаходиться у
стані емоційної дестабілізації у чому
особливо значущою являється позиція
матері, яка може несвідомо спричиняти
тривогу в дитини та стати її джерелом.
Важливими феноменом у спілкуванні з
дитиною було те, що ОСОБА_8 говорить про
себе від третьої особи, наприклад «тут
намальований ОСОБА_8» замість «тут
намальований я» тощо та пояснення з
цього приводу з боку дорослого
викликало у нього подив. Ймовірно
вказаний спосіб сформований внаслідок
порушення комунікацій з найближчим
оточенням та сприйняттям хлопчиком
себе та/або наявності такого феномену
як «дисоціація» (психічний процес, який
належить до захисних механізмів
психіки) (а/с 39-40).

Крім того, вказаною Інформацією про
результати психодіагностичного
обстеження ОСОБА_8 №01-15/702 від 24.04.2014
року встановлено, що для виявлення
понятійних можливостей ОСОБА_8,
пов'язаних з комунікативними
утрудненнями, додатково проведена
методика вивчення пасивного словника
дитини та здатності до дедуктивних
умовиводів. Здатність до дедуктивних
умовиводів дитини (співвідношення
запропонованих понять із конкретною
ситуацією, зображеною на малюку
визначається високим рівнем). Це
означає, що при відповідних корекцій
заходах можлива сприятлива динаміка в
інтелектуальному та мовленнєвому
розвитку дитини, за умови, що батьки
ОСОБА_8 (або один з батьків) візьме
відповідальність на себе та спрямують
зусилля на подолання в: зазначених
недоліків. Для цього рекомендовано
провести додаткових обстеження у
невролога, логопеда та можливо інших
спеціалістів.

Як вбачається з показів психолога
ОСОБА_10 та спеціаліста ОСОБА_13 за
період проживання ОСОБА_8 з батьком,
психоемоційний стан хлопчика значно
покращився.

Так, Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини , бути розлучена зі
своєю матір ю.

Згідно ч.1 ст3 Конвенції про права
дитини та ч.ч.7,8 ст.7 СК України при
вирішенні будь-яких питань про дітей
суд повинен виходити з найкращого
забезпечення їх інтересів.

Судом встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 26.05.2014 року, залишеного без
змін ухвалою Апеляційного суду
Чернівецької області від 02.07.2014 року,
ОСОБА_6 госпіталізовано в примусовому
порядку в Чернівецьку обласну
психіатричну лікарню для
стаціонарного лікування (а/с 159,160).

Як вбачається з довідки Чернівецької
обласної психіатричної лікарні від
24.10.2014 року №5987, ОСОБА_6 перебуває на
консультативному обліку у лікаря
психіатра з діагнозом «шизофренія,
параноїдна форма, плинний процес», що
також підтверджується витягом з
медичної картки стаціонарного хворого
№2816 8-го відділення ЧОПЛ (а/с 240).

Так, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питанням соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. Згідно
ст.3 Конвенції держави-учасниці
зобов'язуються забезпечити дитині
такий захист і піклування, які
необхідні їй для її благополуччя,
беручи до уваги права і обов'язки її
батьків, опікунів чи інших осіб, які
відповідають за неї за законом і з цією
метою вживають всіх відповідних
законодавчих і адміністративних
заходів. Відповідно до ст.9 вказаної
Конвенції держави-учасниці
забезпечують, щоб діти не розлучалася з
батьками всупереч їх бажанню за
винятком випадків, коли компетентні
органи згідно з судовим рішенням,
визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 161 СК України під
час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 має у
власності житловий будинок по АДРЕСА_1,
що підтверджується копією витягу про
державну реєстрацію прав та
відповідно до акту обстеження
житлово-побутових умов від 30.07.2014 року
для виховання та розвитку дітей
створено всі умови, крім того ОСОБА_1 є
приватним підприємцем та отримує дохід
достатній для забезпечення належного
рівня життя дітей, їх соціального та
духовного розвитку, що підтверджується
копіями податкових декларацій про
майновий стан та доходи.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону
дитинства», кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного та
соціального розвитку.

Стаття 27 Конвенції про права дитини,
дає кожній дитині право на рівень
життя, необхідній для її фізичного,
розумового, духовного, морального та
соціально розвитку. Батьки або інші
особи які виховують дитину, несуть
основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку що на даний
момент змінились обставини, які були
враховані Першотравневим районним
судом м.Чернівці судом при винесенні
рішення від 29.03.2009 року в частині
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_8, а тому враховуючи
інтереси малолітнього ОСОБА_8,
матеріальний стан сторін, стан здоров'я
ОСОБА_6, яка перебуває на
консультативному обліку в
Чернівецькій обласній психіатричній
лікарні з діагнозом шизофренія,
параноїдальна форма, плинний процес,
помітні позитивні зміни в розвитку
хлопчика за час проживання з батьком,
які в судовому засіданні відмітили
свідок класний керівник ОСОБА_8 ОСОБА_12
та спеціаліст-психолог ОСОБА_13, суд
приходить до висновку про необхідність
визначити місце проживання ОСОБА_8 з
батьком ОСОБА_1

Враховуючи наявність підстав для
задоволення зустрічного позову, суд
приходить до висновку про необхідність
відмови в задоволенні зустрічного
позову, оскільки позовні вимоги за
первісним позовом та за зустрічним
взаємовиключні.

Крім того, відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України якщо
один з батьків або інша особа
самочинно, без згоди другого з батьків
чи інших осіб, з якими на підставі
закону або рішення суду проживала
малолітня дитина, або дитячого закладу
(установи), в якому за рішенням органу
опіки та піклування або суду проживала
дитина, змінить її місце проживання, у
тому числі способом її викрадення, суд
за позовом заінтересованої особи має
право негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її за
попереднім місцем проживання. Дитина
не може бути повернута лише тоді, коли
залишення її за попереднім місцем
проживання створюватиме реальну
небезпеку для її життя та здоров'я або
обставини змінилися так, що повернення
суперечить її інтересам.

Так, вирішення зустрічного позову
потребувало часу для з'ясування
обставин чи залишення дитини за
попереднім місцем проживання з матір'ю
створюватиме реальну небезпеку для її
життя та здоров'я або обставини
змінилися так, що повернення
суперечить її інтересам, у зв'язку з чим
вирішити спір негайно не представилось
можливим, враховуючи характер доказів,
які необхідно було дослідити на
процесуальну поведінку учасників
процесу.

Таким чином, на підставі досліджених
доказів судом було встановлено, що
підстави для відібрання малолітнього
ОСОБА_8 від батька та повернення його
за попереднім місцем проживання з
матір'ю відсутні, оскільки такі
повернення дитини ОСОБА_6 буде
суперечити інтересам хлопчика у
зв'язку із зміною обставин, які існують
на даний момент, зокрема стан здоров'я
ОСОБА_6, її ставлення до своїх
батьківських обов'язків та постійні
суперечки між нею та її братом, що
виникають за місцем її проживання.

На підставі вище викладеного та
керуючись ст.ст. 7, 150, 161, 162, 171 СК України,
ст. 8 Закону України «Про охорону
дитинства», ст.ст. 3, 10, 11, 58, 59, 60, 61, 64, 88, 182,
212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1,1977 року
народження.

В задоволенні зустрічного позову -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
А. В. Федіна