Справа №274/2746/14-ц
Провадження № 2/0274/1889/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И .

31.10.2014року.Бердичівський міськрайонний
суд в складі: головуючого -судді
Хавронюк О.Л., з участю секретаря -
Лободи В.Л.,позивача -ОСОБА_1,
представника відповідача -
Мельничука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м.Бердичеві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Бердичівського
міськвиконкому про визнання права
власності на автомобіль ,

В С Т А Н О В И В :

Позивачем заявлено вимоги про
визнання права власності на автомобіль
"Запорожець",що належав його
батькові.На момент отримання ним
свідоцтва про право на спадщину була
жива його мати, а тому частину майна
нотаріусом було залишено за нею. Після
смерті матері в 2009 році позивач не
прийняв її спадщини, а тому просить
визнати автомобіль його власністю.

В судовому засіданні позивач
заявлені вимоги підтримав
повністю.Вказав,що його батьки
похоронені в Білорусії, а тому він не
міг вирішити питання про спадкове
майно.З 2002 року він намагався вирішити
питання по автомобілю в нотаріальній
конторі, міліції, міськвиконкомі. але
до цього часу йому це не вдалось.
Автомобіль стоїть в гаражі в
Чуднівському районі і
ржавіє.Відповідачем є Бердичівський
міськвиконком тому,що позивач живе на
цій території і виконком зобов"язаний
йому допомагати та захищати його
права.Він не пам"ятає,чи надавав
нотаріусу документи про автомобіль при
оформленні спадщини після смерті
батька.

Представник відповідача щодо
позову заперечив. Бердичівський
міськвиконком не має відношення до
спадкового майна позивача.Автомобіль
видавався спадкодавцю як інваліду
війни, вирішенням цих питань
займається обласне управління праці та
соціального захисту.

Суд, вислухавши пояснення сторін ,
дослідивши надані позивачем докази.
прийщшов до висновку про відмову в
задоволенні позову виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що згідно з
технічним паспортом ОСОБА_3 був
власником автомобіля з номерним знаком
НОМЕР_1,адреса гаража-стоянки є
АДРЕСА_1(а.с.18).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
с.Скоморошки Столбцовського району
Мінської області,
Білорусії(а.с.20).Позивач є спадкоємцем
майна ОСОБА_3 за заповітом в 7/8 долях ,
про що видано свідоцтво про право на
спадщину по заповіту від 23.08.2007 року
(а.с.21),спадщина,на яку видане свідоцтво,
складається з грошових вкладів .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року
(а.с.22).ОСОБА_5,ОСОБА_6 в поданих заявах
відмовились від прийняття спадщини
після смерті їх матері -ОСОБА_4.(а.с.23,24).

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України
на позивача покладено обов"язок
довести обставини, викладені в позові
шляхом подання відповідних доказів та
доведення перед судом їх
переконливості.

Будь-яких інших доказів в
обгрунтування заявлених вимог,ніж
копія технічного паспорту,свідоцтва
про право наспадщину по
заповіту,свідоцтв про смерть
ОСОБА_3,ОСОБА_4, заяв про відмову від
спадщини, позивачем не надано.

Суд, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК
роз'яснював позивачу наслідки
невчинення такої процесуальної дії
як подання доказів.

Позивачем надано докази того, що
він отримав свідоцтво про право на
спадщину після смерті ОСОБА_3,на момент
відкриття спадщини правовідносини
були врегульовані ст.ст.525,526,560 ЦК
України в редакції 1963 року .

Позивачем,незважаючи на
роз"яснення суду в порядку ч.4 ст.10 ЦПК
України, не надано доказів того,що він
належить до кола спадкоємців за
законом чи заповітом після смерті
ОСОБА_4, на момент відкриття спадщини
правовідносини регулювались книгою
шостою ЦК України в редакції 2003 року.

Місцем відкриття спадщини ,згідно
представлених свідоцтв про смерть
ОСОБА_3,ОСОБА_4, є інша держава.
Відносини по спадкоємству ,згідно з
вимогами ст.570 ЦК України в редакції 1963
року визначаються за законом тієї
країни, де спадкодавець мав останнє
постійне місце проживання. Відповідно
до ст.70 Закону України "Про міжнародне
приватне право " спадкові відносини
регулюються правом держави, у якій
спадкодавець мав останнє місце
проживання, якщо спадкодавцем не
обрано в заповіті право держави,
громадянином якої він був. Вибір права
спадкодавцем буде недійсним, якщо
після складання заповіту його
громадянство змінилося.

Належними відповідачами у спорах
про спадкування є спадкоємці, які
прийняли спадщину, або територіальні
громади в особі органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини. Спадщина після смерті
ОСОБА_3,ОСОБА_4 в м.Бердичеві не
відкривалась, а тому Бердичівський
міськвиконком не є належним
відповідачем в справі . Позивач, якому
суд роз"яснив вимоги ст.33 ЦПК України,
клопотання про заміну відповідача не
заявив.

Відповідно до ст.3 ЦПК України
захисту підлягає невизнане, оспорене
чи порушене право.Позивачем не
доведено,що його права не визнаються,
оспорються чи порушуються саме
відповідачем, а тому позовні вимоги до
Бердичівського міськвиконкому
заявлені ним безпідставно.

Позивач при зверненні до суду був
звільнений від сплати судового збору
за законом(а.с.18) як інвалід 2 групи, а
тому витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст.88 ЦПК України
відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,
88,212-215,209,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Бердичівського міськвиконкому про
визнання права власності на автомобіль
відмовити повністю за
безпідставністю вимог.

Рішення суду може бути оскаржене
в апеляційний суд Житомирської області
через Бердичівський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя