Справа № 363/1844/14-ц Головуючий у І
інстанції Рудюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/6018/14 Доповідач у 2 інстанції
Суханова Є.М.Категорія 30
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М.В., Малорода О.І.,

при секретарі: Горошук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи з
апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 10 вересня 2014
року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення шкоди, завданої внаслідок
скоєння злочину,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з цим
позовом, посилаючись на те, що у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталась з вини
відповідача, позивач отримав тілесні
ушкодження середнього ступеню
тяжкості, йому було завдано
матеріальних збитків та моральної
шкоди. Просив стягнути з відповідача на
його користь матеріальної шкоди
144212,96грн. та моральної шкоди - 70000,00грн.

У процесі розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги: просив
стягнути з відповідача на його користь
матеріальної шкоди в сумі 149212,96грн. та
моральної шкоди - 70000,00грн.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
його задовольнити.

Відповідач та його представник позову
не визнали.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 10 вересня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
матеріальної шкоди у розмірі 4 790,68грн.
та моральної шкоди у розмірі 30000,00грн., а
всього 34790,68грн.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду змінити та ухвалити по
справі нове рішення:-позивач просив
задовольнити його позов повністю. А
відповідач просив змінити рішення в
частині стягнення моральної шкоди та
установити її в розмірі 3000 грн.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг вважає, що вони
частково обґрунтовані та підлягають
частковому задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідач вчинив
кримінальне правопорушення,
передбачене ч.1 ст.286 КК України за
наступних обставин.

12.02.2011р. близько 09:00 години відповідач,
керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2115»,
д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по засніженій
автодорозі «Київ-Десна» неподалік с.
Воропаїв Вишгородського району
Київської області в напрямку м. Київ, у
порушення вимог пунктів 1.1, 12.1, Правил
дорожнього руху України не був уважним,
не обрав безпечної швидкості, щоб мати
змогу постійно контролювати рух
транспортного засобу та безпечно
керувати ним, не врахував дорожньої
обстановки, у зв'язку з чим здійснив
виїзд на зустрічну смугу руху, де
допустив зіткнення з автомобілем марки
«Нива-Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2 під
керуванням позивача, що їхав у
зустрічному напрямку смт. Десна.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди позивач отримав тілесні
ушкодження, які за висновком
судово-медичного експерта № 69/Д-2011 від
16.12.2011 р. відносяться до тілесних
ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Вишгородського районного суду
Київської області від 18.02.2014 р. за
відповідача за клопотанням було
звільнено від кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК
України на підставі п. «В» ст. 1, ст. 6
Закону України «Про амністію в 2011
році», а кримінальне провадження
закрито у зв'язку зі звільненням від
кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про
амністію у 2011 році» амністія не
звільняє від обов'язку відшкодувати
заподіяну злочином шкоду, який
покладено на винну особу вироком або
рішенням суду.

Порушення відповідачем п.п. 1.1, 12.1
Правил дорожнього руху знаходиться у
прямому причинному зв'язку з
виникненням дорожньо-транспортної
пригоди та, як наслідок, отриманням
позивачем тілесних ушкоджень у вигляді
перелому 6, 7, 8, 9 ребер зліва, закритої
черепно-мозкової травми, рваної рани
скроневої області зліва.

Внаслідок винних дій відповідача
позивачу було завдано матеріальної
шкоди, пов'язаної, зокрема, з лікуванням
та моральної шкоди - втрати немайнового
характеру внаслідок моральних та
фізичних страждань, заподіяних
незаконними діями відповідача.

Суд першої інстанції свої висновки
обґрунтовував тим, що позивач по справі
лікувався, після ДТП. А тому стягнув з
відповідача на користь позивача суму
ліків, витрачених на лікування, не
звернувши увагу на те, що крім
наслідків з втратою здоров'я, позивач
поніс витрати, пов'язані з тим, що
автомобілю, який належить йому на праві
власності було завдано матеріальні
збитки.

Відповідно до статті 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала:

Якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки.

Всі перераховані віще норми
матеріального права судом першої
інстанції, при ухваленні рішення
залишені поза увагою.

В результаті дорожньо - транспортної
пригоди позивач отримав тілесні
ушкодження у вигляді перелому 6, 7, 8, 9
ребра з ліва, закрита черепно-мозкова
травма, рвана рана височної області
зліва, які згідно з висновком
судово-медичного експерта № 69/Д - 2011 від
16.12.2011 року відносяться до тілесних
ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Порушення вимог п.п. 1.1, 12.1 Правил
дорожнього руху України знаходиться в
прямому причинному зв'язку з
виникненням дорожньо-транспортної
пригоди та отриманням позивачем
тілесних ушкоджень середнього ступеня
тяжкості.

У судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_2 (відповідач) заявив
клопотання, про звільнення його від
кримінальної відповідальності на
підставі акту амністії, оскільки має на
утриманні неповнолітню дитину надавши
суду відповідні відомості.

Натомість, всупереч зазначеним
обставинам та вимогам діючого
законодавства, в апеляційній
інстанції, відповідач заявив, що він є
невинуватим у скоєнні ДТП, клопотання
про застосування до нього вимог, щодо
амністії не писав, а тому не є
відповідачем по справі та не повинен
сплачувати матеріальну шкоду
позивачеві.

Колегія суддів не погоджується з
позицією відповідача, так як вона
спростовується наданими
матеріалами-доказами по справі та
обставинами справи, встановлені судом
першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з вимогами ст. 59 ЦПК України, суд
не бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом.

Так, 18 лютого 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області своєю
Ухвалою звільнив ОСОБА_2 (Відповідача)
від кримінальної відповідальності за
ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. «в»
статті 1 та на підставі статті 6 Закону
України «Про амністію в 2011 року».

Кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_2 (Відповідача) за ч. 1 ст. 286 КК
України - закрито у зв'язку із
звільненням його від кримінальної
відповідальністю.

Колегія суддів приймає до уваги, що
застосування амністії не є
реабілітуючею підставою, а також те, що
на підставі чинних правових норм ст. 14
Закону України «Про амністію у 2011 році»
вважається, що особа до якої
застосовано амністію, не звільняє її
від обов'язку відшкодовувати заподіяну
злочином, шкоду.

Згідно з фактурою-розрахунком, що
міститься в матеріалах справи (а.с. 35-36)
автомобілю позивача було спричинено
матеріальних збитків на суму 85228 грн.00
коп.

З невмотивованих причин, суд першої
інстанції не надав правої оцінки
зазначеному доказу, не врахував його та
нарахував матеріальну шкоду позивачу
тільки за ліки, які були витрачені ним
на лікування.

Суд також не звернув увагу на те, що
позивач просив стягнути матеріальну
шкоду не тільки за його лікування, а й
за пошкоджений автомобіль. Позивач
просив стягнути суму матеріальних
збитків у сумі 112435 грн, натомість
докази по справі, підтверджують, що
вартість відновлюваного ремонту
автомобіля, згідно з рахунком фактурою
(а.с. 3-36) доведена тільки в сумі 85228 грн.00
коп.

Таким чином, суд першої інстанції
повинен був врахувати надані позивачем
докази, щодо шкоди, спричиненої
автомобілю позивача.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася 12 лютого 2011 року
позивачу були спричинені психологічні
страждання, а саме моральна шкода.

В грошовому виразі позивач просив
стягнути з відповідача моральну шкоду
в розмірі 70000,00 грн..

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Внаслідок ДТП скоєного з вини
відповідача, позивач отримав тілесні
ушкодження. Крім того, він після ДТП,
перебуваючи в лікарні, постійно
відчував сильний головній біль, ніс
фізичні страждання з приводу болю в
області зламаних ребер .

За весь період його лікування
відповідач ніяким чином не допомагав
позивачу. На протязі всього досудового
розслідування та судового розгляду
справи відповідач своєї вини не
визнавав.

Внаслідок ДТП позивач не тільки
отримав тілесні ушкодження, але й поніс
незаплановані матеріальні втрати на
лікування, а також було порушено його
звичайний уклад життя.

Всі докази підтверджуючи вказані
витрати та збитки були надані
позивачем в судовому засіданні та
знаходяться в матеріалах справи, але не
зважаючи на це, суд належним чином, не
дослідів їх та не зазначив в судовому
рішенні причини їх відхилення.

Таким чином, судом були порушені окрім
норм матеріального права (ст.ст. 22, 23, 1167,
1187 ЦК України), ще й норми
процесуального права передбачених ст.
185, 187, 212, 214 ЦПК України, відповідно при
ухваленні оскаржуваного рішення були
безпідставно проігноровані належні та
допустимі докази які знаходяться в
матеріалах справи, а також завдані
злочинними діями відповідача
позивачеві матеріальні та моральні
збитки, які відповідно до чинних норм
передбачених ст.ст. 22, 23, 1167, 1187 ЦК
України, відповідач зобов'язаний
відшкодувати позивачу.

Також, суд не надав належної оцінки
принциповому доказу, а саме Ухвалі
Вишгородського районного суду
Київської області від 18.02.2014 року, якою
відповідач визнаний винним у ДТП.

Тому, колегія суддів вважає, що рішення
суду, в частині суми стягнення
матеріальних збитків потребує зміни з
урахуванням зазначених доказів в
частині її збільшення в розмірі 85228
грн., що знайшли своє підтвердження
доказами по справі, окрім цього вважає,
що моральна шкода потребує
відшкодування у сумі 10тис. грн..

Таким чином, апеляційна скарга
позивача підлягає частковому
задоволенню.

Апеляційна скарга ОСОБА_2, в якій від
просив рішення суду скасувати підлягає
частковому задоволенню, в частині
зміни розміру відшкодування моральної
шкоди, в іншій частині, рішення суду
відповідач не оскаржував.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 293, 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 10 вересня 2014 року
в частині суми стягнення матеріальної
та моральної шкоди змінити в частині
суми розміру стягнення.

Стягнути з ОСОБА_2, що проживає за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, що
проживає за адресою: 04211, АДРЕСА_2, суму
матеріальної шкоди в розмірі 85228
гривень та моральної шкоди в розмірі
10000 гривень, що разом становить 95228
гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 1096 гривень 20
копійок.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: