Справа №591/606/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клімашевська І. В.Номер
провадження 22-ц/788/1977/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Білецького О. М. ,
Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання
-

Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства «
Дельта Банк » на рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 06 жовтня 2014
року

в цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства «
Дельта Банк » до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
« Дельта Банк », третя особа:
ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В
И Л А :

В лютому 2014 року ПАТ « Дельта Банк » (
далі - ПАТ ) звернулось до Зарічного
районного суду м. Суми з даним позовом і
свої уточнені вимоги ( а.с. 154-155 ) мотивує
тим, що 25 квітня 2008 року між Акціонерним
комерційним банком « ТАС - Комерц банк
», правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк», та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір №1801/0408/88-017, згідно з
умов якого останній було видано кредит
в сумі 52000 доларів США, зі сплатою 11,9 %
річних за користування кредитом,
строком до 24 квітня 2018 року. Згідно
договору купівлі-продажу прав вимоги
від 25 травня 2012 р., ПАТ « Сведбанк »
відступило право вимоги за вказаним
кредитним договором ПАТ.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, з відповідачем
ОСОБА_5 25 квітня 2008 року було укладено
договір поруки №1801/0408/88/-071-Р-1,
відповідно до умов якого останній
поручався перед банком за повне та
своєчасне повернення кредиту. Оскільки
відповідач ОСОБА_4 взяті на себе
зобов'язання не виконує, ПАТ просило
стягнути з відповідачів в солідарному
порядку заборгованість за кредитним
договором у розмірі 272981 грн. 12 коп., а
також понесені судові витрати.

ОСОБА_5, будучи незгодним з первісним
позовом, 31 березня 2014 року подав
зустрічний позов, в якому просив
визнати припиненою поруку за договором
№1801/0408/88-071-Р-1 від 25
квітня 2008 року, оскільки вимога йому, як
поручителю, була направлена
банком 23 січня 2014 року, в той час як, на
думку відповідача, граничний строк
пред'явлення ПАТ вимоги до поручителя -
03 січня 2014 року.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 06 жовтня 2014 року позовні
вимоги ПАТ задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
заборгованість за кредитним договором
в сумі 272981 грн. 12 коп. та суму сплаченого
судового збору в розмірі 2729 грн. 81 коп. В
іншій частині позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.
Визнано припиненою поруку за договором
1801/0408/88-071-Р-1 від 25 квітня 2008 року,
укладеним між Відритим акціонерним
товариством «Сведбанк» та ОСОБА_5

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ, посилаючись
на неповне з'ясування обставин справи
що мають значення для справи та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ПАТ до ОСОБА_5 та в
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_5 скасувати та прийняти
нове, яким позовні вимоги ПАТ
задовольнити, а в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов
до помилкового висновку, що направлена
03 червня 2013 року на адресу відповідача
ОСОБА_4 досудова вимога змінила строк
виконання основного зобов'язання,
оскільки вона не містила вимоги про
дострокову сплату всієї
заборгованості по кредиту, а лише
повідомляла боржника про наявність
простроченої заборгованості та
вказувала на необхідність її
погашення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване
рішення суду відповідає не в повній
мірі.

Як вбачається з матеріалів
справи, 25 квітня 2008 року між
Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Сведбанк», та
відповідачем ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір №1801/0408/88-017, згідно з
яким відповідачу було видано кредит в
сумі 52000 доларів США зі сплатою 11,9%
річних за користування кредитом,
строком до 24 квітня 2018 року (а.с. 7-14).

Крім того, з метою забезпечення
виконання зобов'язання, 25 квітня 2008
року №1801/0408/88-017-Р-1 між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк», та відповідачами було
укладено договір поруки, відповідно до
якого ОСОБА_5 поручився перед
кредитором за своєчасне повернення
кредиту ОСОБА_4 ( а.с. 15-16 ).

За договором купівлі-продажу прав
вимоги від 25 травня 2012 року, право
вимоги по кредитному та
забезпечувальному договорам отримав
ПАТ (а.с. 32-42).

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5
про визнання поруки припиненою,
суд першої інстанції виходив з того, що
пред'явивши вимогу 03 червня 2013 року до
позичальника ОСОБА_4 про повне
дострокове погашення заборгованості
за кредитним договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1054 ЦК України, ПАТ змінив строк
виконання основного зобов'язання, а
відтак, повинен був пред'явити позов до
поручителя протягом шести місяців з
цієї дати.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Пунктом 10 договору поруки №1801/0408/88-071-Р-1
від 25 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ
« Сведбанк » та ОСОБА_5 встановлено, що
строк припинення поруки, встановленої
цим договором є повне виконання
позичальником або поручителем своїх
обов'язків, передбачених основним
зобов'язанням ( а.с. 15-16 ).

З договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється ( п. 10 ),
договір діє до повного виконання
позичальником або поручителем своїх
обов'язків, передбачених основним
зобов'язанням. Така умова договору не є
встановленими сторонами строками
припинення дії поруки, оскільки
суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1
ст. 252 ЦК України, тому в даному випадку
підлягають застосуванню норми
ч. 4 ст. 559 ЦК України. Зокрема, дана
норма передбачає, що у випадку, коли
такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом 6 місяців від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя

За умовами кредитного договору,
кінцевий строк виконання основного
зобов'язання - не пізніше 24 квітня 2018
року.

З роз'яснень, які містяться в п. 24
постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012
року « Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів що виникають з кредитних
правовідносин » слідує, що якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково.

Пред'явленням вимоги є як
направлення/вручення вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення позову.

03 червня 2013 року ПАТ на адресу
відповідача ОСОБА_4 було надіслано
досудова вимога, в якій повідомлялось,
що станом на 29 квітня 2013 року вона має
поточну заборгованість за
користування кредитом в сумі 963,02
доларів США ( а.с. 26, 28-29 ), а поручителю
ОСОБА_5 досудова вимога аналогічного
змісту, про прострочення сплати коштів
за користування кредитом, станом на 13
грудня 2013 року в сумі 2 354,94 доларів США,
надіслана 23 січня 2014 ( а.с. 27, 30-31).

Зі змісту вказаних досудових
вимог слідує, що ПАТ пред'явило вимогу
про сплату лише прострочених платежів
за кредитним договором, а не про
повернення всієї суми кредиту, що
залишилась. При цьому, ПАТ вимоги до
відповідача ОСОБА_4 про повне
дострокове погашення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
кредитом не пред'являв, тому строк
виконання основного зобов'язання
змінений не був.

Таким чином, суд першої інстанції,
ухвалюючи оскаржуване рішення, прийшов
до помилкового висновку про зміну ПАТ
строку виконання зобов'язань за
кредитним договором з 24 квітня 2018 року
на 03 червня 2013 року. Отже, як
зазначалося вище, банк намагався в
досудовому порядку вирішити питання
погашення поточної заборгованості за
договором.

З урахуванням викладеного,
оскільки на час звернення ПАТ до суду з
позовом до поручителя строк виконання
основного зобов'язання не настав, а
тому положення ч. 4 ст. 559 ЦК України в
даному випадку не можуть бути
застосовані.

Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050
ЦК України, зобов"язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору,
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, тому
позичальник зобов"язаний своєчасно
вносити плату за користування грошима.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

З пунктів 1.1 та 3.1 кредитного договору
слідує, що позичальник зобов'язується
повернути кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати свої
зобов'язання свої зобов'язання у
повному обсязі у строки передбачені
цим договором, шляхом внесення коштів
на позичковий рахунок щомісяця через
касу банку згідно Додатку №1 (Графіку
погашення кредиту та сплати відсотків,
що є невід»ємною частиною договору).

Як вбачається з Графіку погашення
заборгованості та наданого суду
розрахунку ( а.с. 12-14, 151),
відповідач ОСОБА_4 сплачувала
заборгованості за тілом кредиту до
серпня 2012 року включно, однак в зв'язку
з частковим достроковим погашенням
кредиту, станом на 30.09.2014 року
простроченої заборгованості по тілу
кредиту вона не має.

Разом з тим, в період з серпня 2012
року ОСОБА_4 не виконує належним чином
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором в частині сплати процентів
за користування кредитом, зокрема
нараховані відсотки вносились нею не
своєчасно, а в період з грудня 2012 року
по липень 2014 року плата взагалі не
здійснювалась. Під час розгляду справи
в суді, а саме: 23 липня 2014 року та 08
серпня 2014 року ОСОБА_4 було внесено 500
доларів США, які були спрямовані на
погашення заборгованості по відсоткам,
вказане підтверджується розрахунком
заборгованості та випискою по особовим
рахункам ( а.с. 156-158 ).

З викладеного слідує, що станом на
30.09.2014 року заборгованість по відсоткам
становить 3583,43 доларів США, саме таку
суму ПАТ просить стягнути з
відповідачів. Посилання ОСОБА_4 на
невірне проведення нарахування по
відсотках не ґрунтується на доказах.

Між тим, позиція відповідача
ОСОБА_4 про відсутність підстав,
передбачених п. 3.8 кредитного договору,
для звернення до суду з позовом про
дострокове повернення заборгованості
за кредитним позовом є безпідставною.

Зокрема, у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України, якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 3.8 кредитного договору
визначено, що якщо Позичальник порушує
строки платежів, в тому числі щодо
погашення відсотків за користування
кредитом, Банк направляє Позичальнику
повідомлення про зміну умов цього
договору. У випадку невиконання
Позичальником своїх зобов»язань по
поверненню процентів за користування
кредитом, в строки, змінені за згодою
Сторін цим пунктом цього договору, Банк
має право вимагати виконання таких
зобов»язань шляхом направлення згідно
п. 3.10 Кредитного договору письмової
вимоги про виконання порушеного
зобов»язання. До направлення Банком
Позичальнику зазначеного повідомлення
про зміну умов цього договору
зазначені у другому та третьому
абзацах п. 3.8 кредитного договору
обставини вважаються такими, що не
настали.

Отже, вказаним пунктом передбачена
можливість договірного врегулювання
питання погашення заборгованості що
виникла за кредитним договором

У відповідності до приписів п. 5) ч. 1 ст. 3
ЦК України, загальними засадами
цивільного судочинства є судовий
захист цивільного права та інтересу.

В пункті 9 вищезгаданої постанови
пленуму ВССУ роз'яснено, що право
вибору способу захисту, передбаченого
законом або договором належить
виключно позивачу.

Окрім того, слід зазначити, що
укладаючи кредитний договір, сторони
приймали на себе певні ризики, тому
відсутність у боржника необхідних
коштів, не є підставою для звільнення
від відповідальності за порушення
зобов'язання.

Таким чином, у зв'язку з порушенням
відповідачем ОСОБА_4 умов кредитного
договору, позивач скористався своїм
правом на дострокове повернення
заборгованості, яка утворилась станом
на 30 вересня 2014 року в сумі 21 080,95
доларів США, що за курсом НБУ становить
272 981 грн. 12 коп., з них: по тілу кредиту:
17497,52 доларів США ( 226 578, 62 грн. ); по
відсоткам: 3583,43 доларів США ( 46 402,50 грн. ).

Доказів погашення боргу відповідачами
суду надано не було.

Згідно ст.ст. 553-554 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором
боржника за виконання ним свого
обов'язку. Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову ( субсидіарну )
відповідальність поручителя.

Оскільки станом на сьогоднішній день
кредитний договір та договір поруки є
чинними, підстави, передбачені ч. 4 ст. 559
ЦК України, для визнання поруки
припиненою відсутні, тому сума
кредитно заборгованості підлягає
стягненню в солідарному порядку з обох
відповідачів.

За таких обставин, колегія суддів
прийшла до висновку про необхідність
скасування рішення суду першої
інстанції та, у відповідності до п.п.
1) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог ПАТ в
повному обсязі та відмовити в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідачів на користь позивача
підлягає стягненню в дольовому
порядку, в рівних частках, 2729 грн. 81
коп. на компенсацію витрат по сплаті
судового збору за розгляд справи в суді
першої інстанції та 121 грн. 80 коп. за
розгляд справи і суді апеляційної
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України,
колегія суддів -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства « Дельта Банк
» задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 03 жовтня 2014 року скасувати та
ухвалити по справі нове рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства « Дельта Банк
» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
солідарному порядку на користь
Публічного акціонерного товариства «
Дельта Банк » заборгованість за
кредитним договором в сумі 272 981 гривню
12 копійок, що за курсом НБУ, станом на
30.09.2014 року, складає 21 080, 95 доларів США,
та в дольовому порядку судовий збір в
сумі по 1 364 гривень 91 копійку з кожного.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в дольовому
порядку на користь Публічного
акціонерного товариства « Дельта Банк
» судовий збір в сумі по 60 гривень 90
копійок з кожного за розгляд справи в
суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -