АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7129/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Решетнік М. О. Доповідач - Варенко
О.П. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Кондратенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредитБанк», третя особа: ОСОБА_3,
про визнання договору поруки
припиненим,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовною заявою до відповідача,
в обґрунтування вимог посилалася на те,
що 29 січня 2008 року між ЗАТ
«ПроКредитБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №12.13906,
згідно якого останній отримав кредит
6000 доларів США, строком користування 24
місяці зі сплатою 20% річних за
користування кредитом.

У забезпечення виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору, 29.01.2008 року між нею
та ЗАТ «ПроКредитБанк» було укладено
договір поруки № 12.13906-ДП2, відповідно
до якого вона на добровільних засадах
взяла на себе зобов'язання перед
кредитором нести відповідальність за
виконання ОСОБА_3 зобов'язань за
кредитним договором №12.13906 від 29.01.2008
року. Відповідно до п. 4.1 договору
поруки, він вступає в дію з моменту його
підписання сторонами та припиняє свою
дію з моменту припинення забезпеченого
ним зобов'язання. Отже, в договорі
поруки не було встановлено строку
після якого порука припиняється, а
умова про його дію до припинення
забезпеченого ним зобов'язання не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, так як
суперечать положенням ч.1 ст.251, ч.1 ст.252
ЦК України. ПАТ «ПроКредитБанк»
звернулося до Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська із
позовом про солідарне стягнення з
позичальника та поручителя
заборгованості за кредитним договором
лише 07.11.2010 року, тому вважає договір
поруки, відповідно до вимог ч.4 ст. 559 ЦК
України, припиненим з 29.01.2009 року.

Крім того, між банком та ОСОБА_4 було
укладено Додаток №2 до кредитного
договору №12.13906 від 29.01.2008 року, яким
передбачено комісію у розмірі 0,8% за
видачу готівки, а також ДРОРМ у розмірі
8,08 доларів США. Про укладення цього
Додатку №2 їй не було відомо, але після
його укладення збільшився обсяг
відповідальності.

16.02.2009 року банк на її адресу направив
вимогу про виконання зобов'язань за
договором поруки. Згідно п.1.2, 1.3
договору поруки, поручитель протягом
3-х банківських днів з дня одержання
повідомлення від кредитора про
порушення позичальником зобов'язань за
кредитним договором по поверненню
кредиту, сплати нарахованих відсотків
за користування кредитом
зобов'язується погасити суму
заборгованості по кредиту; в разі
невиконання поручителем зобов'язань,
згідно п.1.2 договору кредитор має право
звернути стягнення за рахунок майна
поручителя. Вважає, що дата настання
строку виконання основного
зобов'язання настала 19.02.2009 року.
Просила визнати договір поруки
№12.13906-ДП2 від 29.01.2008 року, укладений між
нею та ЗАТ «ПроКредитБанк», припиненим
з 29.01.2009 року.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2013 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення її
позову в повному обсязі.

Відповідач - ПАТ «ПроКредитБанк» про
час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином,
поважність причини своєї неявки суду
не повідомив.

Вислухавши позивача та її
представника, розглянувши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
скарги та скасування рішення суду,
виходячи з наступного.

Встановлено судом та підтверджується
матеріалами справи, що 29.01.2008 року між
Закритим акціонерним товариством
«ПроКредитБанк», яке в подальшому
змінило свою назву на Публічне
акціонерне товариство «ПроКредитБанк»
та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір №12.13906, відповідно до якого
ОСОБА_3 отримав у кредит грошові кошти в
розмірі 6000 доларів США, строком
користування 24 місяці зі сплатою 20%
річних ( а.с.6-7).

Відповідно до положень п.2.1 кредитного
договору погашення кредиту та сплата
відсотків за його користування
здійснюється в порядку та строки
згідно Графіка повернення кредиту та
сплати відсотків, який є Додатком№1 до
кредитного договору №12.13.906 від 29.01.2008
року (а.с.7).

В забезпечення виконання умов
кредитного договору 29.01.2008 року між
банком та ОСОБА_2 було укладено договір
поруки №12.13906-ДП2 (а.с.8).

Відповідно до положень п.1.1 договору
поруки, поручитель на добровільних
засадах бере на себе зобов'язання перед
кредитором відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_3, які виникають з
умов кредитного договору №12.13906 від
29.01.2008 року, в повному обсязі цих
зобов'язань.

Згідно п. 2.1. договору поруки, у випадку
невиконання або неналежного виконання
позичальником взятих на себе по
кредитному договору, поручитель і
позичальник несуть солідарну
відповідальність перед кредитором на
всю суму заборгованості, встановлену
на момент подання позовної заяви.

Згідно п.4.1 договору поруки, він вступає
в силу з моменту його підписання
сторонами та припиняє свою дію з
моменту припинення забезпеченого ним
зобов'язання. Сторони визначили, що
договір поруки підписаний сторонами на
добровільних засадах та відповідає
намірам сторін по безумовному
виконанню взятих на себе зобов'язань.

Встановивши зазначені обставини, суд
першої інстанції керуючись ст.ст.553, 554,
559 ЦК України ухвалив рішення, яке
відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що після укладення
кредитного договору №12.13906 від 29.01.2008
року між банком та ОСОБА_3 було укладено
Додаток №2 до вказаного договору, з
яким вона ознайомлена не була та не
була поінформована про такий, що є
підставою для застосування ч. 1 ст. 559 ЦК
України, не можуть бути прийняті судом
до уваги, оскільки Додаток №2 був
складений сторонами у день підписання
кредитного договору та договору поруки
29.01.2008 року, у ньому зазначено, що
підписуючи його позичальник засвідчує
те, що він отримав свій примірник
договору і перед його укладенням
кредитор надав у письмовому вигляді та
у повному обсязі інформацію щодо умов
кредитування та сукупної вартості
кредиту. Крім того, ОСОБА_2, укладаючи
29.01.2008 року договір поруки №12.13906-ДП2,
була ознайомлена з його змістом, про що
свідчить її особистий підпис, та
відповідно ознайомлена з умовами
кредитного договору та додатками до
нього. Таким чином, відсутні підстави
вважати припиненим договір поруки з
29.01.2009 року.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
те, що зобов'язання за договором поруки
№12.13906-ДП2 мають бути припиненими
відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України,
згідно якої порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя, також не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
листопада 2012 року у справі за позовом
ПАТ «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_2 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
№12.13906 від 29.01.2008 року доводи ОСОБА_2 про
припинення договору поруки №12.13906-ДП2
на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України були
досліджені судом та визнані
необґрунтованими. Згідно вимог ч. 3 ст.
61 ЦПК України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській, адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлені ці
обставини.

Решта доводів апеляційної скарги щодо
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки не
спростовують висновки суду першої
інстанції, а зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального права, які могли б
призвести до скасування судового
рішення, судом апеляційної інстанції
не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий:
О.П.Варенко

Судді:
В.С.Городнича

О.В.Лаченкова