Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси,
в складі:

головуючого - судді Малиновського
О.М.,

при секретарі - Челобітченко
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса,
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 - про визнання дійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ

Громадянка Ізраїлю ОСОБА_2
звернулася до суду з позовними
вимогами в яких просить визнати
дійсним договір купівлі-продажу
торгівельного павільйону від 11.02.2013р.,
укладеного між нею та ОСОБА_1, визнавши
за нею право власності на торгівельний
повільно, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, до складу якого входить: зал,
кімната відпочинку, комора, кухня,
мийка, туалет, барна стійка, підсобне
приміщення, санвузол-1, санвузол-2,
літній майданчик 87 кв.м., літній
майданчик 53 кв.м., технічний майданчик.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
між нею та відповідачем по справі було
досягнуто згоду щодо оформлення
договору купівлі-продажу
торгівельного павільйону. Проте, в
зв'язку з відсутністю повного пакету
документів на відчуження
торгівельного павільйону між ними
договір купівлі-продажу був оформлений
у вигляді розписки від 11.02.2013р. за
умовами якої ОСОБА_2 передала ОСОБА_1
грошові кошти за придбаний
торгівельний павільйон в розмірі 100 000
гривень, а остання зобов'язалася в
місячний термін оформити договір
купівлі-продажу у встановленому
законом порядку. Однак, починаючи з
травня 2013р. відповідач уникає зустріч
та не переоформлює придбаний
торгівельний павільйон. Позивач
зазначає, що їй було відмовлено
державним реєстратором в реєстрації за
нею права власності на торгівельний
павільйон, отримала вона і відмову від
приватного нотаріуса. Дані обставини
стали підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, просить їх задовольнити.

Представники відповідача - ОСОБА_5,
ОСОБА_6 пред'явлені позовні вимоги
визнали в повному обсязі.

Ухвалою суду було відмовлено у
прийняті визнання представниками
відповідача пред'явлених позовних
вимог.

Розглянувши і дослідивши матеріали
справи і надані документи в сукупності,
заслухавши доводи викладені сторонами,
встановивши факти і відповідні їм
правовідносини, суд прийшов до
наступного висновку.

Так, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України,
якщо сторони домовились щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулось повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно ч.1 ст.210 ЦК України, правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Частина 3 ст. 640 ЦК України визначає,
що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Як зазначено у п.13 постанови Пленуму
ВСУ №9 від 06.11.2009р., з підстав
недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
нікчемними є тільки правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню.
Вирішуючи спір про визнання
правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та
640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди
повинні з'ясувати, чи підлягає
правочин обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його
посвідчення та чи втрачена така
можливість, а також чи немає інших
підстав нікчемності правочину.

З матеріалів справи убачається, що
11.02.2013р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було
укладено в простій письмовій формі акт
до договору купівлі-продажу у
відповідність до якого ОСОБА_7
передала ОСОБА_1 100 000 гривень за
придбаний торгівельний повільно та
прилеглих к ньому літніх майданчиків,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1.
Додатково ОСОБА_1 власноруч було
написано розписку від 11.02.2013р. про
отримання від ОСОБА_7 грошових коштів в
розмірі 100 000 гривень та прийняття на
себе зобов'язань на протязі одного
місяця оформити договір
купівлі-продажу в нотаріальному
порядку. Разом з тим сам договір
купівлі-продажу сторонами суду
представлений не був. Виходячи з того,
що предметом угоди є нерухоме майно, то
в силу ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу торгівельного
павільйону підлягав нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до
укладання зазначеного вище договору
купівлі-продажу була власником
павільйону площею 34,5 кв.м. на підставі
договору купівлі-продажу від 23.02.2008р.,
посвідченого в нотаріальному порядку
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
Як убачається з представлених
позивачем документів нею було
придбано у ОСОБА_1 торгівельний
павільйон, який складається з кімнати
відпочинку, комори кухні, мийки,
туалету, барна стійка, підсобного
приміщення, двох санвузлів, двохлітніх
майданчиків площею 87 кв.м., 53 кв.м.
Згідно представленої технічної
документації загальна площа придбаних
приміщень складає 213,2 кв.м. Будь-яких
документів, які б підтверджували
набуття права власності, у
встановленому законом порядку, на
новозбудовані приміщення, прибудовані
до павільйону площею 34,5 кв.м., з боку
сторін суду не представлено.
Встановлення даних обставин вказує
на наявність перешкод у посвідченні
договору купівлі-продажу в
нотаріальному порядку та його
державної реєстрації.

Крім того, виходячи з пояснень,
наданих представниками відповідачів у
судовому засіданні, суд не вбачає
явного ухилення ОСОБА_3 від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу. Фактично, договір
купівлі-продажу не міг бути
посвідчений в нотаріальному порядку в
зв'язку з наявними добудовами, які не
були введені в експлуатацію.

Зважаючи на викладене, приймаючи до
уваги норми, які регулюють
правовідносини між сторонами, суд
вважає, що правових підстав для
визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання за ОСОБА_2
права власності на торгівельний
павільйон, з підстав зазначених нею у
позовній заяві, у суду немає.

Керуючись ст.ст. 10,11,57,60,64,209, 212-215,218
ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
до ОСОБА_3 - про визнання дійсним
договору купівлі - продажу, визнання
права власності відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Одеської області через
суд першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня проголошення рішення суду

Суддя -