У х в а л а

іменем україни

4 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Лісовогринівецької сільської ради
Хмельницького району Хмельницької
області, ОСОБА_5, третя особа -
управління Держземагенства у
Хмельницькому районі Хмельницької
області, про визнання недійсними
рішення сільської ради та державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 3 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від

14 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що вона є власником житлового
будинку АДРЕСА_1, за яким рахувалася
земельна ділянка, площею 0,28 га.
Рішенням Лісовогринівецької сільської
ради Хмельницького району
Хмельницької області від 3 грудня 2007
року їй було надано дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою
для безоплатної передачі їй у
власність вказаної земельної ділянки.
Проте рішенням Лісовогринівецької
сільської ради Хмельницького району
Хмельницької області від 18 жовтня 2010
року № 142 було затверджено
технічну документацію та вирішено
передати у власність ОСОБА_5 земельну
ділянку, площею 0,1916 га, по
АДРЕСА_1, яку вона теж хотіла
отримати для обслуговування будинку та
надвірних споруд. Зазначала, що на
земельній ділянці, яка була передана у
власність ОСОБА_5 знаходилась належна
їй господарська будівля, відтак,
сільська рада не мала права передавати
цю земельну ділянку у власність ОСОБА_5
Крім того, при підготовці проектної
документації для виділення земельної
ділянки ОСОБА_5 у власність було
підроблено ряд підписів в акті
погодження меж, зокрема, її підпис та
підпис ОСОБА_6

У зв'язку з цим позивачка просила суд
просила визнати недійсним рішення
Лісовогринівецької сільської ради від
18 жовтня 2010 року № 142 про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності та
передачу у власність ОСОБА_5 земельної
ділянки, площею 0,1916 га, для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована по АДРЕСА_1; визнати
недійсним державний акт на право
приватної власності на вказану
земельну ділянку, виданий ОСОБА_5

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 3 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 14 лютого 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди,
з урахуванням обставин, встановлених
преюдиційним рішенням апеляційного
суду Хмельницької області від 30 травня
2012 року, на підставі доказів, поданих
сторонами, що належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що при
передачі у приватну власність ОСОБА_5
земельної ділянки, вимоги Земельного
Кодексу України, зокрема ст. 118, та права
позивачки не порушені, враховуючи і те,
що межі земельної ділянки сільською
радою вже були встановлені. Оскільки,
сарай, який позивачка вважає належним
їй, знесено, то вона не позбавлена
можливості захистити своє право в
інший передбачений законом спосіб.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 3 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від

14 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта