Справа № 463/1492/13
Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/5185/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого- судді: Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретаря - Глинського О.І.

з участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 15 листопада 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ЛКП «№500»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про визнання договору
укладеним, стягнення заборгованості. З
посиланням на норми цивільного
законодавства, Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» просив
ухвалити рішення, яким визнати
укладеним договір про надання послуг з
утримання будинків та прибудинкової
території між ЛКП №500 та ОСОБА_3, що
проживає у квартирі АДРЕСА_1, визнати
укладеним договір про надання послуг з
централізованого постачання холодної
і гарячої води та центрального
опалення, між ЛКП №500 та ОСОБА_3, що
проживає у квартирі АДРЕСА_1, стягнути
з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ЛКП №500
заборгованість за фактично надані
комунальні послуги, а саме за
центральне опалення в сумі 8 456 грн. 65
коп., судові витрати покласти на
відповідача.

У липні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_2
звернулась в суд із зустрічним позовом.
Просила зобов'язати ЛКП №500 укласти
договір про постачання теплової
енергії на основі типового договору з
обов'язковим включенням пункту у
відповідності з якими до усунення
труби теплопостачання з квартири
ОСОБА_2, стягувати ? від передбачених
тарифів і виплачувати на користь
ОСОБА_3 1 250 грн. оплати за використання
приміщення щомісячно. В задоволенні
позову про стягнення 8 456 грн. 65 коп.
відмовити, в зв'язку з пропуском
позивачем строку позовної давності і
недоведеності позову.

Рішенням Галицького районного
суду м. Львова від 15 листопада 2013 року
позов ЛКП №500 задоволено частково.

Визнано укладеним договір про надання
послуг з утримання будинків та
прибудинкових територій між ЛКП №500 та
ОСОБА_3, що проживає в квартирі АДРЕСА_1.

Визнано укладеним договір про надання
послуг з централізованого постачання і
гарячої води та центрального опалення
між ЛКП №500 та ОСОБА_3, що проживає в
квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ЛКП №500
про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2
заборгованість за фактично надані
послуги з центрального опалення
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЛКП №500
судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову
оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Вважають
його незаконним та необґрунтованим,
прийнятим з порушенням норм
матеріального права, недоведенні
обставин, які суд вважав встановленими,
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Просять рішення скасувати та ухвалити
нове, яким зобов'язати ЛКП №500 укласти з
ними договір з урахуванням зниження
якості теплової енергії, що
постачається. Стягнути з ЛКП на їх
користь 1 250 грн. щомісячно. Мотивують
тим, що судом не враховано, що труба
теплопостачання знаходиться в їх
квартирі, тобто жиле приміщення
використовується для технічних цілей,
тому вважають, що мають право н оплату
за оренду приміщення на підставі ст.. 762
ЦК України, розмір щомісячних платежів
за яку обрахували з врахуванням
середньостатистичної вартості
орендної плати по регіону. В порушення
вимог п.16 розділу 17, представленого
позивачем договору про надання послуг
з центрального опалення, у
відповідності з яким «Виконавець
зобов'язаний проводити перерахунок
розміру плати за надання послуг в разі
зниження їх якості, зокрема відхилення
якісних показників від затверджених
норм, в порядку встановленого КМ
України», суд не врахував цих обставин
і не стягнув з ЛКП №500 сум, переплачених
сім»єю ОСОБА_2 з моменту подачі заяви
про таке перерахування і не зобов'язав
ЛКП провести перерахування сум, що
сплачуються.

При розгляді справи за апеляційною
скаргою апелянт ОСОБА_2 доводи такої
підтримали. Ствердила , що
оскаржується рішення в частині відмови
у задоволенні зустрічного позову.
Рішення суду першої інстанції про
часткове задоволення вимог ЛКП не
оскаржують, що відповідає мотивам тат
прохальній частині апеляції.

У письмових запереченнях на
апеляційну скаргу ЛКП №500 проти таких
заперечило. Вважає доводи апеляційної
скарги безпідставними
необґрунтованими та такими, що не
відповідають фактичним обставинам
справи. Просить рішення суду першої
інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції представник ЛКП не з»явився.
Про причини не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 просить справу
розглядати в його відсутності.

Колегія суддів вважає можливим
продовжувати розгляд справи у
відсутності учасників процесу, які не
з»явились, що відповідає вимогам ч.2 ст.
305 ЦПК України.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з огляду на
наступне.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами або іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення
у справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду
в оскаржуваній його частині таким
вимогам відповідає.

Враховуючи відсутність апеляційної
скарги зі сторони ЛКП в зв»язку з
відмовою у задоволенні позову про
стягнення заборгованості по оплаті за
теплопостачання з мотивів пропуску
строку позовної давності та те, що
ОСОБА_2 не оскаржено рішення суду в
частині задоволення вимог ЛКП і
визнання укладеними вказаних вище
договорів , колегія суддів не вправі
надавати правову оцінку рішенню суду
першої інстанції в цій частині та
висловлювати правову позицію з приводу
рішення суду в частині, що не
оскаржується з врахуванням
відсутності правових підстав для
виходу за межі апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
відповідачів за первісним позовом,
враховується наступне.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_3 являється власником квартири
АДРЕСА_1 та проживає в ній разом із
дружиною ОСОБА_2, що підтверджується
довідкою з місця проживання про склад
сім'ї і прописки від 20.05.2013р. (а.с.7).

Вищевказаний багатоквартирний
житловий будинок перебуває на балансі
та обслуговувані ЛКП «№500».

Наданий ЛКП №500 примірник договору про
надання послуг з центрального опалення
відповідачі відмовляються укладати,
оскільки в умови договору не включено
пункт, відповідно до якого: до усунення
труби теплопостачання з квартири
ОСОБА_2 ЛКП №500 за постачання теплової
енергії стягує ? від передбаченого
тарифу і виплачує на користь ОСОБА_3 1 250
грн. оплати за використання приміщення
щомісячно. (а.с.71-73).

Правовідносини щодо надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій у м. Львові
регулюються рішенням Львівської
міської ради № 561 від 31.05.2011р. «Про
встановлення тарифів на послуги з
утримання будинків та прибудинкових
територій для населення у м. Львові
індивідуально по кожному будинку»,
правовідносини щодо надання послуг з
централізованого опалення у м. Львові
регулюються рішенням виконавчого
комітету ЛМР №930 від 02.09.2008р. «Про
затвердження тарифів на теплову
енергію для опалення та гарячого
водопостачання», правовідносини щодо
надання послуг з холодного
водопостачання та водовідведення у м.
Львові регулюються рішенням
виконавчого комітету ЛМР №667 від
27.06.2008р. Зазначені обставини сторонами
не заперечуються.

Судом вірно взято враховано, що
відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків можуть
бути договори або інші юридичні факти.
Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV (далі -
Закон №1875-IV) правовідносини у
сфері надання житлово комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

При цьому, споживач зобов'язаний
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

В той же час, коли споживач, який
фактично споживає послуги, відмовиться
від укладення такого договору, його
зобов'язання щодо відшкодування
виконавцю послуг витрат на їх
виготовлення чи надання, виникають
відповідно до положень ст. 11 ЦК України.

Згідно з ст. 7 згаданого Закону
визначення виконавця
житлово-комунальних послуг,
встановлення цін та тарифів на
зазначені послуги належить до
компетенції органів місцевого
самоврядування.

Статями 20 і 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг, зокрема,
обов'язком споживача є укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця - надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення із
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України №529 від 20
травня 2009 року «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч.3 ст. 6, ч.1 ст. 630 ЦК
України, ст.ст.19-21 Закону, зазначеної
вище постанови №529 вбачається, що умови
типового договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч.3 ст.6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та
ст.ст. 19, 20 Закону №1875-ІV від 24 червня 2004
року

Аналогічна позиція висвітлена у
постанові ВСУ від 10.10.2012 року (справа
№6ц-110 цс12).

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що ЛКП №500 здійснив необхідні дії
для укладення договору з відповідачем
ОСОБА_3, що свідчить про виконання
обов'язку позивача про підготовку та
укладення із відповідачем
відповідного договору, який відповідає
типовому договору, однак відповідач
свого обов'язку щодо укладення
договору не виконав, що дає підстави
для визнання договору між сторонами
укладеним на підставі нормативного
акту обов'язкової дії.

Одночасно суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що зустрічний
позов є безпідставним, оскільки
позивачі не довели, що представлений їм
для підписання примірник договору
суперечить умовам типового договору.

Суд вірно виходив з положень ЦК
України, який у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627
визначає загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст..
642-643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов»язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та
ст. 627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Окрім того, вимоги позивачів по
зустрічному позову про зобов'язання
відповідача укласти договір на їх
умовах, із взяттям на ЛКП на себе
зобов»язання оплачувати споживачам
ОСОБА_2 визначену ним суду в рахунок
оплати за оренду їх приміщення, по
причині проходження під квартирою труб
системи теплопостачання, колегія
суддів вважає такими, що не
узгоджуються з положеннями ст. 16 ЦК
України, оскільки такий договір
суперечить закону .

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.. 16 ЦК України, особа
має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права і інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.
Серед способів захисту, передбачених
ст. 16 ЦК України, не зазначено такого
способу захисту, як зобов'язання особи
до укладення відповідних договорів).

Тому колегія суддів приходить до
висновку, що судом вірно встановлені
фактичні обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон в
частині ухвалення рішення за
зустрічним позовом та дотримано норми
ЦПК України.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення, у апеляційній
скарзі не наведено.

Керуючись ст. 303 , 304 , п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
313, п.1 ч.1 314, ст.315, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 15
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий

Судді