Номер провадження: 22-ц/785/3648/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Журавльова
О.Г.,

за участю секретаря судового
засідання Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє
самостійні вимог щодо предмету спору -
Шевченківський ВМ Приморського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області, про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житлом, за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_6 Колєвича,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
житлом, за апеляційною скаргою ОСОБА_9
на рішення Приморського районного
суду міста Одеси від 31.10.2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

08.10.2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом, який у подальшому був
уточнений, до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житлом, по
якому просив визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
житлом - домоволодінням АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач
обґрунтовував тим, що відповідачами у
2006 році був придбаний будинок АДРЕСА_2,
в якому відповідачі проживають з 2006
року. Виходячи з положень ст. 405 ЦК
України та посилаючись на те, що
відповідачі відсутні без поважних
причин понад один рік, вважає їх такими,
що втратили право на користування
житлом. Окрім цього, як на підставу
задоволення своїх вимог, позивач
посилався на те, що відповідачі не
виконують обов'язків членів сім'ї
власника із сплати витрат на
комунальні послуги, які передбачені ст.
156 ЖК України.
Заочним рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 10.04.2013 року позов ОСОБА_2 був
задоволений.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 12.07.2013 року вказане заочне
рішення суду було скасовано та справа
призначена до судового розгляду в
загальному порядку.

05.09.2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7
звернулись до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні житлом, по
якому просили усунути їм перешкоди у
користуванні житлом - домоволодінням
АДРЕСА_1.
Свої зустрічні позовні вимоги
позивачі обґрунтовували тим, що
відповідач чинить їм перешкоди у
реалізації їх права, тобто не
проживають в ньому вони з поважних
причин. Сторони
наполягали на задоволенні їх позовних
вимог та заперечували проти
задоволення зустрічних позовних вимог.

Рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 31.10.2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено,
зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7
задоволений, зобов'язано ОСОБА_2
усунути перешкоди ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_11, ОСОБА_5 у користуванні будинком
АДРЕСА_1, шляхом забезпечення вільного
доступ до будинку, надання ключів від
дверей до будинку та надання
можливості проживання у будинку;
заборонено ОСОБА_2 чинити перешкоди
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3 у
користуванні будинком АДРЕСА_1, шляхом
відключення на власний розсуд
водопостачання, газопостачання,
теплопостачання та енергопостачання;
вирішено питання про поворот виконання
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 10.04.2013 року, зобов'язавши
ВГІРФО Приморського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області поновити
реєстрацію ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_1.
07.11.2013 року ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просив скасувати рішення районного
суду, ухвалити по справі нове рішення
про задоволення його позовних вимог та
про відмову у задоволенні зустрічних
позовних вимог, посилаючись не
необґрунтованість рішення районного
суду, на те, що судом не в повному обсязі
встановлені обставини по справі.

Ухвалою апеляційного суду
Одеської області апеляційну скаргу
ОСОБА_2 відхилено, рішення районного
суду залишено без змін. В касаційному
порядку зазначені рішення не
оскаржено.

18.02.2014 року ОСОБА_9, яка не приймала
участь у розгляді справи, подала
апеляційну скаргу на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 31.10.2013 року в якій росила скасувати
рішення, визнати ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, такими, що втратили право на
користування житлом по АДРЕСА_1. В
позові ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7,
про усунення перешкод в користуванні
будинком відмовити, посилаючись на
необґрунтованість рішення районного
суду, на те, судом не встановлені
обставини по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.
Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
Законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
або заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно рішення першої та відповідно
ухвали апеляційної інстанції, яка є
чинною, встановлено, такі обставини у
справі.
Позивач ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 є рідні брати. Житловий будинок,
розташований за адресою АДРЕСА_1,
належав на праві власності їх батькам,
після смерті яких, ОСОБА_2 прийняв
спадщину та у 1992 році отримав свідоцтво
про право на спадщину. У подальшому
будинок був реконструйований та у 2005
році на ім'я ОСОБА_2 було видано нове
свідоцтво про право власності.
Відповідно до технічного паспорту
будинок має два ізольовані входи та
передбачається для проживання окремо
двох сімей. Відповідач ОСОБА_6 постійно
зареєстрований в будинку з 21.01.2005 року;
його дружина ОСОБА_12 - з 11.05.2007 року; їх
діти ОСОБА_3, ОСОБА_5 - з 2005 року. Крім
того, матеріалами справи
підтверджується, що відповідач ОСОБА_6
є уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно
проживав та працював в м. Одесі, тому
посилання у позові ОСОБА_2 на те, що
ОСОБА_6 у 2005 році прибув із Вірменії та
був зареєстрований у будинку є
безпідставним та необгрунтованим.
Після одруження з ОСОБА_7 у 1988 році,
ОСОБА_6 та їх діти проживали за вказаною
адресою, а діти навчались у приватній
загальноосвітній школі 1-111 ступенів
«Крок» за місцем проживанням: ОСОБА_3 - з
1995 по 23.06.2005 року; ОСОБА_5, - з 1997 року по
23.06.2005 року ( а.с.118-119). З наданої
апеляційному суду медичної
документації на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
яка складалась у ПЗШ «Крок»,
вбачається, що адреса їх місця
проживання зазначена м.Одеса, пров.
Університетський, 4. Судом також
встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до
2011 року існували нормальні родинні
стосунки, разом працювали на
підприємстві, однак у подальшому
відносини стали напруженими, ворожими
з причин, не пов'язаними з проживанням у
спірному будинку. ОСОБА_2 почав
перешкоджати ОСОБА_6 та його сім'ї
користуватись частиною житлового
будинку, відключив електропостачання,
у зв'язку з чим члени сім'ї ОСОБА_6
звертались із заявами до органів
міліції, а 04.10.2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
звернулись до Приморського районного
суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_9 про встановлення порядку
користування житловим та вселення. У
суду першої інстанції ОСОБА_2 не
спростовував факт відключення
електропостачання частини будинку,
якою користувався ОСОБА_6 та члени
його сім'ї, посилаючись на те, що він
власник будинку.
Факт перешкоджання власником будинку
ОСОБА_6 та членам його сім'ї у
користуванні житлом також
підтверджується постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 25.06.2012 року за наслідками
розгляду заяви ОСОБА_5 ( а.с.90).

Таким
чином, районний суд обґрунтовано
виходив із того, що ОСОБА_6 та члени його
сім'ї тимчасово не проживають у
спірному будинку з поважних причин,
тому правильно вважав не доведеними
вимоги позову про втрату права на
користування житлом, з підстав,
передбачених положеннями ч.2 ст.405 ЦК
України.
Отже, відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК
України ОСОБА_6 та члени його сім'ї
мають право на користування зазначеним
житлом відповідно до закону, а порушене
їх право на користування житлом,
підлягає судовому захисту.
Доводи
апелянта, щодо порушень районним судом
при вирішенні питання про поворот
виконання є необґрунтованими, оскільки
дане питання було вирішено у
відповідності до ЦПК України.

Таким чином встановлено й
це вбачається з матеріалів справи, що
оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

На підтвердження своєї позиції апелент
не подав жодного доказу, як в суді
першої так і апеляційної інстанції.

Отже, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.
Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ч. 1
ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.
Таким
чином колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.
Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 -
відхилити.

Рішення Приморського районного
суду міста Одеси від 31.10.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Ю.І.Кравець

Судді

К.П.Мартинова

О.Г.Журавльов