АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №645/8601/13-ц
Провадження№22-ц/790/5513/2014
1-ї інстанції: Горпинич О.В.
Категорія: поділ майна
Доповідач: Трішкова І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Судова
колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого
-Трішкової І.Ю.,

суддів:
- Пилипчук Н.П., Кірсанової Л.І.,

при секретарі
- Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 04 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним
позовом, в якому просила визнати за нею
право власності на 29/100 частин
житлового будинку літ. „А-1" житловою
площею 38,8 кв.м з відповідною частиною
надвірних будівель, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2; стягнути з ОСОБА_5 на
її користь 46843 грн. 60 коп., як
компенсацію вартості ? Suzuki частини
проданого ним автомобілю без її згоди
Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, посилаючись на
те, що 08.05.1992 року між нею та
відповідачем було укладено шлюб, який
розірвано рішенням суду 18.02.2013 року. Під
час подружнього життя за 15 400 грн. було
придбано 39/100 частин жилого будинку літ.
„А-1", житловою площею 38,8 кв.м, з
відповідною частиною надвірних
будівель, що розташований за адресою:
АДРЕСА_2. Вартість зазначеної частини
будинку на сьогоднішній день становить
203700 грн.. Тобто за час шлюбу вартість
належного майна істотно збільшилась, а
саме за її рахунок, оскільки чоловік
під час шлюбу не працював. Тоді як,
позивачка з 2003 року зареєстрована як
фізична особа - підприємець, займалася
підприємницькою діяльністю та мала
відповідний стабільний дохід, який
дозволяв утримувати сім'ю та
відповідно реконструювати будинок та
збільшити його вартість. Вважала, що
таким чином за час шлюбу вартість
належного нерухомого майна
збільшилася внаслідок трудових та
грошових затрат одного подружжя. З
огляду на викладені обставини, вважала,
що після поділу майна подружжя розмір
її частки у праві власності має
становити 148 693 грн. 60 коп., що складає
29/100 частин, а розмір частки власності
ОСОБА_5 має становити 35006 грн. 40 коп., що
складає 1/10 частину. Також 29.12.2006 року за
спільні кошти було придбано автомобіль
Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску. Відповідач
без її згоди продав вказаний
автомобіль за 93687,21 грн.. Коштів від
продажу автомобіля вона не одержувала,
тому просила стягнути з відповідача 46
843 грн. 60 коп..

ОСОБА_5 звернувся до суду із
зустрічним позовом, у якому просив
стягнути з ОСОБА_4 на його користь 1/2
частину вартості автомобіля Пежо, 2010
року випуску у розмірі 70 712,98 грн., що на
час ухвалення рішення відповідно до
офіційного курсу дорівнює 6000 доларів
США, посилаючись на те, що у період
шлюбу подружжям було придбано за
спільні кошти автомобіль Пежо,
державний номерний знак НОМЕР_2, який
був зареєстрований за відповідачкою за
зустрічним позовом, після розірвання
шлюбу ОСОБА_4 без згоди та його відома
здійснила відчуження даного
автомобілю на користь третіх осіб. При
цьому ОСОБА_5 не отримував від
відповідачки компенсації за його
частку у праві спільної сумісної
власності за автомобіль. Тому просив
стягнути компенсацію у розмірі ?
частини вартості автомобілю.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 04 липня 2014 року позовні
вимоги сторін задоволені частково.

В порядку поділу майна подружжя за
ОСОБА_4 визнано право власності на 39/200
частин житлового будинку літ. „А-1",
житловою площею 38,8 кв.м. з відповідною
частиною надвірних будівель, що
розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Інші 39/200 частин житлового будинку літ.
„А-1" залишені у власності ОСОБА_5

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто
половину вартості спільного
придбаного автомобілю Peugeot 3008 Control Pack,
2010 року випуску, в сумі 48 000 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким повністю задовольнити її,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
на неповноту встановлення обставин,
які мають значення для справи та
неправильне визначення відповідно до
встановлених судом обставин
правовідносин, що призвело до
ухвалення незаконного і
необгрунтованого рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити
їй у задоволенні позову, а в частині
задоволення його позовних вимог
рішення суду змінити збільшивши розмір
компенсації за проданий автомобіль
Пежо до 70712,98 грн., посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, на неповноту
встановлення обставин, які мають
значення для справи та неправильне
визначення відповідно до встановлених
судом обставин правовідносин, що
призвело до ухвалення незаконного і
необгрунтованого рішення.

Судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені
надані докази, дана їм належна оцінка і
згідно встановленого ухвалене рішення,
яке відповідає вимогам
ст..ст.10,11,60,212,213,215 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони по справі перебували у
зареєстрованому шлюбу з 08.05.1992 року.
Шлюб розірвано рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 18.02.2013
року.

Відповідно до договору купівлі -
продажу 20 червня 2000 року ОСОБА_5 придбав
39/100 частин жилого будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель, розташованого в АДРЕСА_2.

Статтею 60 Сімейного кодексу України
(далі СК України) передбачено, що майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Судом оглянутий технічний паспорт на
спірний будинок, який був складений у
2000 році. Дані про те, що спірний будинок
за час перебування у шлюбі був
поліпшений чи реконструйований,
наданий технічний паспорт не містить.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_5 повідомляв, що на теперішній час
будинок дійсно має певні прибудови,
які належним чином не введенні в
експлуатацію.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку, що
відсутні підстави для збільшення
частки у спільному майні, оскільки
неоформлені прибудови не дають
підстави для визнання на них права
власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сисної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
недієздатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 60 ЦПК У країни кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_4 не надала суду доказів, які б
підтвердили наявність підстав,
передбачених законодавством для
збільшення частки у спільному майні.

Також ОСОБА_5 не довів, що придбані ним
39/100 частин спірного житлового будинку
є його особистою власністю.

З договору купівлі-продажу квартири,
посвідченого 18.05.2000 року приватним
нотаріусом, вбачається, що ОСОБА_5
продав належну йому на праві власності
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 30780
грн.

ОСОБА_5 не надав доказів того, що
отримані від продажу квартири кошти
пішли саме на придбання будинку.

Договір зберігання від 18.05.2000 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не
доводить витрачання коштів на
придбання будинку.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що норма права, передбачена
ст. 60 СК України, створює презумпцію
виникнення права спільної сумісної
власності, а тому визначив, що 39/100
частин будинку АДРЕСА_2 є спільним
сумісним майном подружжя.

ОСОБА_5 на праві власності належав
автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, який за
оплатним договором комісії від 15.2012
року був переданий ОСОБА_7.

В судовому засіданні в якості свідка
був допитаний ОСОБА_7, який пояснив, що
за договором комісії від 16.05.2012 року він
отримав зазначений автомобіль. При
оформленні договору був присутній не
тільки ОСОБА_5, а також його дружина
ОСОБА_4, грошові кошти за автомобіль ним
передавалися подружжю ОСОБА_5, грошові
кошти рахували, ОСОБА_5, так і його
дружина ОСОБА_8. Крім того, свідок
пояснив, що автомобіль Suzuki Grand Vitara, який
він бажав придбати йому показувала
саме ОСОБА_8.

Пояснення свідка стороною позивача за
первісним позовом спростовані не були.

На підставі викладеного суд
обгрунтовано прийшов до висновку, що
автомобіль за оплатним договором
комісії було передано ОСОБА_7, грошові
кошти від продажу якого було витрачені
на потреби сім'ї. Позивачка в судовому
засіданні не довела той факт, що вона не
була повідомлена про продаж вказаного
автомобіля. Тому суд правильно
відмовив у стягненні половини вартості
проданого автомобіля.

Також суд правильно визначився щодо
стягнення грошових коштів за продаж
автомобілю Пежо.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_4 пояснив, що автомобіль Пежо,
належав ОСОБА_4 на праві особистої
приватної власності та був проданий
позивачкою за суму еквівалентну 12 000
доларів США, проте розрахунок
проводився в національній валюті
Україні - гривні та за проданий
автомобіль вона одержала 96 000 грн..
Також в судовому засіданні представник
позивачки зазначав, що дійсно
автомобіль було продано без згоди
ОСОБА_5, грошові кошти за продаж
автомобіля були витрачені на власні
потреби позивачки, оскільки даний
автомобіль вона придбала за кошти, що
були подаровані їй матір'ю ОСОБА_9.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9
пояснила, що грошові кошти за продаж
своєї квартири вона подарувала своїй
доньці, проте гроші віддала своєму зятю
ОСОБА_5, оскільки це була сім'я.

Судом були перевірені зазначені
доводи і встановлено, що автомобіль
Пежо не є особистою власністю ОСОБА_4,
оскільки даний автомобіль був
придбаний під час перебування у
шлюбних відносинах, а договір
дарування грошей від 22.04.2010 року не був
посвідчений нотаріально.

Оскільки встановлено, що автомобіль
Пежо був проданий одноособово ОСОБА_4,
суд правильно стягнув на користь
ОСОБА_5 половину вартості автомобілю у
сумі 48000 грн., оскільки представник
ОСОБА_4 підтвердив продаж автомобілю за
96000 грн..

Доказів того, що ОСОБА_4 отримала від
покупця долари США, ОСОБА_5 суду не
надав, а тому сума стягнення в розмірі
48000 грн. є правильною.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставі
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглянув спір на підставі доказів,
що надані сторонами.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду.

Підстав для скасування чи зміни
рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
з цивільних справ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 04 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали.

Головуючий:

Судді: