Справа № 344/1757/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2400/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Матківського Р.Й., Шишка А.І.

секретаря
Бойчука Л.М.

з участю: представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
15 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась в суд із указаним
позовом, посилаючись на те, що вона
разом із сім'єю проживає в гуртожитку
за адресою: АДРЕСА_1. Її сусід ОСОБА_4 -
відповідач по справі вчиняв незаконні
дії, які полягали в самовільному
захопленні та проведенні будівельних
робіт в приміщенні загального
користування без будь-яких на це прав,
документів та дозволів. Рішенням
Івано-Франківського міського суду від
03.12.2013 року зобов'язано ОСОБА_4 усунути
перешкоди в користуванні приміщенням
загального користування - спільною
кухнею та привести приміщення
загального користування в попередній
стан. Дії відповідача завдали їй
матеріальної та моральної шкоди. Нею
проведено оплату ряду будівельних
робіт для відновлення попереднього
стану кухні на загальну суму 5000грн., а
завдану моральну шкоду вона оцінює в
розмірі 10000грн., а також просила
відшкодувати їй витрати на правову
допомогу в розмірі 2000грн.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 15 жовтня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Апелянт вказує, що судом першої
інстанції не дано належним чином
правової оцінки доказам, які були нею
подані для підтвердження заподіяних їй
відповідачем страждань. Так
відповідачем вчинено незаконні дії:
вибито вхідні двері, викинуті речі,
відгороджено кухню, завезено
будівельні матеріали, а також щоденні
сварки та погрози призвело до
необхідності їй облаштування нового
місця для приготування їжі,
необхідності стаціонарного лікування.

Вважає, що довідками та виписками з
лікарняних закладів підтверджено
заподіяння їй фізичних та моральних
страждань.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції апелянт просила скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Апелянт та відповідач в судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином повідомлені про час й місце
розгляду справи, що у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи.

Представник відповідача апеляційну
скаргу заперечив, вважає її
безпідставною, а рішення суду законним
та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, представника
відповідача, перевіривши письмові
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
ґрунтуються на припущеннях, а не на
доказах.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції,
позивач зареєстрована та проживає
разом із сім'єю в гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1. Відповідач є її сусідом і
проживає в квартирі АДРЕСА_2 цього
гуртожитку. Спір між сторонами виник з
приводу порушення права позивачки на
вільне та безперешкодне користування
приміщення загального користування
мешканців гуртожитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної чи юридичної
особи відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як на підставу своїх позовних вимог,
позивач посилається на рішення
Івано-Франківського міського суду від
03.12.2013 року, яким зобов'язано ОСОБА_4
усунути перешкоди в користуванні
приміщенням загального користування -
спільною кухнею та привести приміщення
загального користування в попередній
стан.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені
вимоги ст. 60 ЦПК України та виходячи з
принципу змагальності незалежно від
того, доводить відповідач відсутність
фактів підстави позову чи ні, загальне
правило розподілу доказових обов'язків
залишається незмінним, і тягар
доказування не переходить від однієї
сторони до іншої, і підставу позову
повинен довести саме позивач.

Колегія суддів вважає, що звернувшись з
позовом до відповідача про усунення
перешкоди в користуванні приміщенням
загального користування - спільною
кухнею та привести приміщення
загального користування в попередній
стан, позивач обрала спосіб захисту
свого порушенного права. Зазначені
позовні вимоги задоволені, а отже, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що оскільки
рішенням Івано-Франківського міського
суду від 03.12.2013 року - привести
приміщення кухні у попередній стан
покладено саме на відповідача ОСОБА_4,
позивач вправі звернути дане рішення
до виконання.

За змістом ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Вимоги про відшкодування моральної
шкоди є похідною від вимоги про
стягнення матеріальної шкоди, а тому
відсутні підстави для її задоволення.

Оцінюючи надані сторонами докази у їх
сукупності, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку,
про те, що вина ОСОБА_4 в спричиненні
шкоди ОСОБА_3, останньою не доведена, а
відтак і підстави для відшкодування
матеріальної і, як наслідок, моральної
шкоди відсутні.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильного висновку
суду першої інстанції при вирішенні
спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 15 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко