Справа № 465/3207/14
Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/5659/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою Державного
підприємства «Львівський
Науково-дослідний радіотехнічний
інститут» на рішення Франківського
районного суду м.Львова від 17 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» про стягнення
заборгованості по невиплаченій
заробітній платі та середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні,-

в
с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
державного підприємства "Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут" в користь ОСОБА_2
заборгованість по заробітній платі в
сумі 3489,07грн. та 42 460,44 грн. середнього
заробітку за час затримки проведення
розрахунку при звільненні, всього 45
949, 51грн. без врахування обов`язкових
податків та зборів. Стягнуто з
Державного підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут 459, 5 грн. судового збору в
дохід держави.

Рішення суду оскаржив відповідач
Державне підприємство "Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут" (далі ДП ЛНДРТІ), просить таке
скасувати в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 42
460,44 грн., у цій частині відмовити у
задоволенні позовної вимоги. В частині
стягнення заборгованості по
заробітній платі 3 489, 07 рішення
залишити без змін.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення є незаконним та таким, що не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, суд неповно
з`ясував обставини у справі. На
підприємстві існує значна
заборгованість по виплаті заробітної
плати, Франківським відділом Державної
виконавчої служби ЛМУЮ відкрите
зведене виконавче провадження при
виконанні виконавчих документів, що
об`єднані згідно постанов від 20.10.2008р.,
17.03.2009 р., 04.03.2011 р.,20.09.2011 р.,10.04.2012 р. На усі
без винятку рахунки підприємства
накладено арешт, що унеможливлює
виплату заробітної плати, а тому
відсутня вина. Суд не взяв до уваги
режим роботи позивача який у вересні
та жовтні 2012 року працював відповідно 16
та 23 роб. дні та його середньомісячне
число робочих днів складає -19,5 р. дні, а
тому згідно наведеного розрахунку
робочі дні становлять не 418 а 393 р. дні.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
безпідставність апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції,
при звільненні позивачу не виплачено
усі належні йому суми. Заборгованість
по заробітній платі становить 3 489,07грн.

Задовольняючи частково вимоги
позивача про стягнення на його користь
з відповідача як заборгованої
заробітної плати, розмір якої
сторонами не оспорюється, так і
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
14.11.2012 р. (позивач звільнений 13.11.2012 р. )
по 17.07.2014 р., з врахуванням
середньоденного заробітку 101, 58 грн. та
кількості робочих днів розрахункового
періоду - 418, суд першої інстанції
зазначив про відсутність доказів в
підтвердження відсутності вини
відповідача за час затримки
розрахунку при звільненні та зробив
висновок про те, що постанова про арешт
рахунків від 10.04.2012 року не свідчить
про відсутність вини відповідача при
звільненні, яке мало місце 13.11.2012 року.
Крім того, зазначив, що тимчасовий
режим роботи на підприємстві -один день
в місяць, встановлений з 01.07.2012 року
згідно наказу про тимчасовий режим
роботи, на працівників охорони не
поширювався.

З висновком суду погоджується і
колегія суддів.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Вищенаведені норми трудового
законодавства України свідчать про те,
що невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належить йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушенням, а тому
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог лише на момент
припинення такого правопорушення, яким
є день фактичного розрахунку. Як видно
з матеріалів справи позивачу
заборговану заробітну плату не
виплатили.

Згідно з п.8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 08.02.1995 року № 100,
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Судом першої інстанції вірно
визначено середньоденну заробітну
плату та враховано те, що обмеження у
часі режиму роботи на підприємстві
позивача не стосуються.

Інших доказів, які б спростовували
визначену кількість робочих днів
позивача за розрахунковий період
матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а сама по собі
відсутність коштів через арешт
рахунків не виключає відповідальності
перед позивачем.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає зібраним по
справі доказам, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.ст. 314, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Державного
підприємства "Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут" відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м.Львова від 17 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в двадцятиденний
строк з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.