АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7350/14
Справа № 645/6667/14ц
Головуючий 1 інст. - Шевченко Г.С.
Категорія :право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

С у д д і в
Шевченко Н.Ф.,

Кокоші В.В.,

при секретарі
Харченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 22 вересня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання права власності
на ? частку квартири,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
права власності на ? частку квартири
АДРЕСА_2

На обґрунтування позову посилалась на
те, що вказана квартира придбана
матір'ю - відповідачем у справі на
підставі договору купівлі-продажу від
30 вересня 1996 року за кошти отримані в
той же день, після продажу за згодою
опікунської ради їх квартири АДРЕСА_1 ,
що була спільно, на той час її
неповноліття, приватизована у рівних
частках відповідно свідоцтва про право
власності на житло від 30 червня 1995 року,
зареєстроване КП «Харківське міське
БТІ».

Зазначивши, що звернення до
Реєстраційної служби з метою
реєстрації права власності на ? частину
квартири, залишено без задоволення та
те, що її право на цю частину
підтверджено згодою опікунської ради
на придбання рівноцінного житла для
неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 просила
суд задовольнити її позов.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнала у
повному обсязі.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 22 вересня 2014 року у позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з
посиланням на підставність позову,
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення вимог
процесуального права, рішення
районного суду просить скасувати,
позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія вирішила у
відповідності до ст..309 ч.1 ЦПК України
рішення суду скасувати, позов
задовольнити з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст..61 цього
Кодексу, які не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, згідно наданих
доказів: договорів купівлі-продажу від
30 вересня 1996 року, рішення виконкому
Фрунзенської районної ради м.Харкова
про дозвіл на відчуження частки у праві
власності неповнолітньої ОСОБА_3 у
квартирі по АДРЕСА_1 у зв'язку з
придбанням квартири АДРЕСА_2, й цей факт
не оспорюється відповідачем про право
доньки на ? частину квартири.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 з
посиланням на те, що право власності на
квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано лише на
ОСОБА_4, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

З таким висновком суду погодитись не
можна, у зв'язку з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та порушенням вимог
процесуального права при ухваленні
рішення.

Згідно ч.1 ст.173 СК України батьки і діти,
зокрема ті, які спільно проживають,
можуть бути самостійними власниками
майна. Якщо дитина не може самостійно
здійснювати свої права за нормою ч.1
ст.14 цього Кодексу ці права здійснюють
батьки.

Якщо не врегульовані майнові відносини
між батьками та дітьми, вони за ст..8 СК
України, регулюються відповідними
нормами ЦК України, якщо це не
суперечить суті сімейних відносин.

Право власності, відповідно до
положень ст..321 ЦК України є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Із матеріалів справи, рішення
Фрунзенського райвиконкому м.Харкова
від 10 вересня 1996 року № 209/11 про надання
дозволу ОСОБА_4 на відчуження частки
квартири вбачається, що відповідачем
повинно було придбати рівноцінну
частку квартири для неповнолітньої
ОСОБА_3, оскільки за ст. 77 КЗпШС УРСР,
чинного на той час, батьки не мають
право на майно дітей.

Вирішуючи справу, судом не враховані
положення чинного законодавства, як на
час придбання квартири сторонами у
справі, так й на час звернення ОСОБА_3 до
суду з позовом.

Крім того, судом не прийнято до уваги
норму ч.4 ст.174 ЦПК України про те, що у
разі визнання відповідачем позову, суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

З огляду на викладене, колегія вважає
заявлений ОСОБА_3 позов підставним та
обґрунтованим, а рішення про залишення
його без задоволення судом, таким, що
підлягає скасуванню.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК
України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 22 вересня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_3 (рнокпп
НОМЕР_1) на ? частину квартири АДРЕСА_2

Рішення набирає законної сили після
проголошення але протягом двадцяти
днів може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді