Справа № 1109/7185/12
Номер провадження 2/404/458/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Кіровський
районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді
Кулінка Л.Д.

при секретарі Гусак
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра», про визнання
недійсним кредитного договору та
припинення договору поруки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом
про визнання недійсним кредитного
договору № 401/11/04/2007/840-4406/КФ, укладеного
11.04.2007 року між Відкритим акціонерним
товариством Комерційний банк «Надра»
та ОСОБА_1. Під час розгляду справи
позовні вимоги доповнювалися, заявлені
додаткові вимогу про визнання
недійсним вищевказаного кредитного
договору недійсним з моменту
укладення, про визнання недійсним
договору поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ,
укладеного 11.04.2007 року між Відкритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «Надра» та ОСОБА_2 з моменту
укладення, у разі задоволення позовних
вимог провести реституцію з
урахуванням всіх платежів за
оскаржуваним кредитним договором і
надати розстрочку в оплаті на 60 місяців
(т. 1, а.с. 45-46, 88-91).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 22.10.2010 року позов
задоволено частково. Визнано недійсним
кредитний договір № 401/11/04/2007/840-4406/КФ
укладений 11.04.2007 року між Відкритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «Надра» та громадянином ОСОБА_1 з
моменту укладання. Визнано недійсним
договір поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ
укладений 11.04.2007 року між Відкритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «Надра» та громадянкою ОСОБА_2 з
моменту укладення. Зобов'язано
Відкрите акціонерне товариство
Комерційний банк «Надра» прийняти від
ОСОБА_1 суму у розмірі 125506,82 грн. з
розстрочкою платежів на 48 місяців, за
таких умов, що місячний платіж буде
складатиме 2614,73 грн. (т. 1, а.с. 95-102).

Рішенням Апеляційного суду
Кіровоградської області від 13.01.2011 року
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 22.10.2010 року в частині
надання ОСОБА_1 розстрочки платежу
скасовано. Відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2
у наданні розстрочки платежу. В іншій
частині рішення залишено без змін (т. 1,
а.с. 144-147).

Додатковим рішенням Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 30.05.2011
року зобов'язано ОСОБА_1 внести на
рахунок філії ПАТ «КБ Надра»
Кіровоградське РУ кошти в сумі 125506,82
грн. (т. 1, а.с. 190-191).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13.06.2012 року
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 22.10.2010 року та рішенням
Апеляційного суду Кіровоградської
області від 13.01.2011 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції (т. 2, а.с. 42-44).

Під час нового розгляду справи судом
першої інстанції позовні вимоги не
змінювалися.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 21.03.2013 року позов
задоволено частково. Визнано недійсним
кредитний договір № 401/11/04/2007/840-4406/КФ
укладений 11.04.2007 року між Відкритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «Надра» та громадянином ОСОБА_1 з
моменту укладання. Визнано недійсним
договір поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ
укладений 11.04.2007 року між Відкритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «Надра» та громадянкою ОСОБА_2 з
моменту укладення. У задоволенні
вимоги щодо проведення реституції з
урахуванням всіх платежів за
оскаржуваним кредитним договором та
надання розстрочки в оплаті на 60
місяців, відмовлено (т. 2, а.с. 207-214).

Рішенням Апеляційного суду
Кіровоградської області від 10.07.2013 року
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 21.03.2013 року скасовано в
частині відмови у позові про
застосування реституції і ухваленням у
цій частині нового рішення. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра» 125506,82 грн. в рахунок
повернення коштів за кредитним
договором від 29.06.2010 року в порядку
реституції. У решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін (т. 3, а.с.
46-51).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06.11.2013 року
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 21.03.2013 року та рішенням
Апеляційного суду Кіровоградської
області від 10.07.2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції (т. 3, а.с.165-167).

При новому розгляді справи заявою (вх.
№ 816 від 11.01.2014 року; т. 3, а.с. 172-174)
позовні вимоги змінено. Таким чином,
предметом розгляду даної справи є
позовні вимоги про визнання недійсними
з моменту укладання п.п. 1.3.2., п.п. 3.3.2. та
п.п. 3.5. кредитного договору №
401/11/04/2007/840-4406/КФ, укладеного 11.04.2007 року
між Відкритим акціонерним товариством
Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 та
визнання припиненим договору поруки №
401/11/04/2007/840-4406/КФ, укладеного 11.04.2007 року
між Відкритим акціонерним товариством
Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 11.04.2007 року між ВАТ КБ
«Надра», правонаступником якого є ПАТ
КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір, згідно з яким банком
надано позивачу кредит в розмірі 54600,00
дол. США до 19.04.2021 року зі сплатою 13,99 %
річних. В кредитному договорі
визначено, що мінімально необхідний
місячний платіж складає 794,23 дол. США і
вноситься позичальником до 20 числа
поточного місяця. Проте позивачами
зазначено, що умови кредитного
договору, а саме: п.п. 1.3.2, 3.5. та 3.3.2 є
несправедливими, так як всупереч
принципу добросовісності наслідком
договору є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача, а тому дані пункти договору
слід визнати недійсним з моменту його
укладання. На підтвердження своєї
позиції позивачі посилаються на
постанову Верховного Суду України №
6-80цс12 від 12.09.2012 року, на норми Закону
України «Про захист прав споживачів»
та норми Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг». Також позивачами
зазначено, що кредитний договір
укладено з порушенням вимог чинного
законодавства, а саме: ст.ст. 203, 215
Цивільного кодексу України, оскільки в
договорі відсутня така істотна умова
правочину як ціна - сукупна вартість
кредитного договору, про яку банк
повинен був повідомити позичальника та
поручителя перед укладанням договору.
Також відповідачем не надано
детального розпису загальної вартості
кредиту, що призвело до того, що
позивачі невірно уявляли умови та
порядок погашення кредиту, вважаючи, що
помісячні платежі, які вносилися ними
кредитор розподіляв в рівних частинах
як на погашення суми кредиту та і на
відсотки. Таким чином, позивачі
стверджують, що відповідач протиправно
вніс в кредитний договір завідомо
несправедливе положення про плату за
управління кредитом, що призвело до
збільшення обсягу відповідальності як
позичальника так і поручителя. Крім
того, кредитодавець в п.п. 1.1. договору
поруки не вніс та не узгоджував з
поручителем такий платіж як «витрати
пов'язані з моніторингом кредиту», які
приховані в щомісячному обов'язковому
платежі. Враховуючи положення п. 1.2.
договору поруки про те, що поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і позичальник, то така зміна
умов основного зобов'язання без згоди
поручителя призвела до збільшення
обсягу його відповідальності, що і є
підставою для визнання припиненим
договору поруки в порядку ч. 1 ст. 559
Цивільного кодексу України.

Позивачі в судовому засіданні 09.07.2014
року позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та наполягали на їх
задоволенні. В судове засідання
призначене на 31.10.2014 року не з'явилися,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення (т. 4 а.с. 120, 121).
Подали до суду клопотання (вх. № 31706 від
19.08.2014 року) про розгляд справи без їх
участі (а.с. 110).

Представник відповідача в судовому
засіданні 09.07.2014 року проти задоволення
позовних вимог заперечила в повному
обсязі. В судове засідання призначене
на 31.10.2014 року не з'явилася, надала
клопотання (вх. № 39621 від 29.10.2014 року) про
розгляд справи без її участі (а.с. 134).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши думку позивачів та
представника відповідача, оцінивши
наявні в матеріалах справи та
досліджені в судовому засіданні
докази, суд встановив наступне.

Між Відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Надра» та ОСОБА_1 11.04.2007 року
укладено кредитний договір №
401/11/04/2007/840-4406/КФ, (далі - кредитний
договір) за яким відповідач отримав
кредит на проведення ремонту та
благоустрою у розмірі 54600,00 дол. США, зі
сплатою 13,99 % річних за користування
кредитом та плати за управління
кредитом в розмірі 0,10 % від розміру
фактичного залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 19.04.2021 року, що узгоджено
сторонами в п.п. 1.1., 1.3.1., 1.3.2., 1.4.
кредитного договору (т. 1, а.с. 6-9).

Зі змісту кредитного договору
вбачається, що договором передбачені
умови і порядок видачі та погашення
кредиту. Зокрема, порядок видачі
кредиту зазначений у п.п. 3.1., 3.2.
кредитного договору, згідно з якими
видача готівки позичальнику
проводиться через касу банку або
перерахуванням коштів на рахунок
позичальника. Позичальник повертає
кредит та сплачує банку передбачені
п.п. 1.3.1, 1.3.2. кредитного договору
платежі, шляхом здійснення
перерахування мінімально необхідного
платежу у валюті кредиту (п. 3.3.1.).
Підпунктом 1.3.1. кредитного договору
встановлено, що відсотки за
користування кредитом розраховуються
банком на підставі відсоткової ставки
у розмірі 13,99 % річних. Щомісячна сума
мінімально необхідного платежу
складає 794,23 дол. США (п. 3.3.2.).
Позичальник вносить черговий
мінімальний платіж, визначений у п. 3.3.2.
цього договору, щомісячно до 20 числа
поточного місяця (п. 3.3.3.). В п. 3.5.
кредитного договору сторони визначили
порядок прийняття Банком виконання
Позичальником своїх зобов'язань по
кредитному договору у разі
несвоєчасного та/чи неповного внесення
чергового мінімально необхідного
платежу та/чи інших платежів,
передбачених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору між Відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2
11.04.2007 року укладено договір поруки №
401/11/04/2007/840-4406/КФ. Відповідно до п. 1.1.
договору поруки ОСОБА_2 безвідзивно та
безспірно зобов'язалася відповідати
перед кредитором за належне виконання
ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, що
витікають з кредитного договору №
401/11/04/2007/840-4406/КФ від 12.04.2007 року, а саме:
повернути до 19.04.2021 року кредит у сумі
54600,00 грн.; сплатити відсотки за
користування кредитними коштами із
розрахунку 13,99 % річних; сплатити плату
за управління кредитом, що сплачується
щомісячно протягом всього терміну
користування кредитними коштами із
розрахунку 0,1 % від суми кредиту;
сплатити можливі штрафні санкції
(штраф, пеня; т. 1, а.с. 10-11).

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

В силу вимог статті 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятись у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

На момент укладання договорів
(кредитного договору та договору
поруки) сторонами були дотримані
вимоги закону щодо дійсності
правочину, а саме сторони: сторони за
договорами мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК
України ), їх волевиявлення було
вільним і відповідало їх внутрішній
волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України) договори
укладені у формі, встановленій законом
(ч. 4 ст. 203 ЦК України) і були спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними (ч. 5 ст. 203
ЦК України). З тексту кредитного
договору вбачається, що сторони
досягли згоди щодо усіх істотних умов
договору. Так, метою отримання кредиту
є проведення ремонту та благоустрою (п.
1.2. договору). Сума кредиту - 54600 дол. США
(п. 1.1 договору). Строк кредиту - з 11
квітня 2007 року до 19 квітня 2021 року (п. 1.4.
договору).

Зі змісту кредитного договору
вбачається, що договором передбачені
умови і порядок видачі та погашення
кредиту.

При укладенні договору позивач на
власний розсуд обрав ануїтетний графік
погашення кредитної заборгованості, що
передбачає повернення кредитних
коштів рівними частинами щомісячно та
нарахування відсотків за користування
кредитом за відсотковою ставкою 13,99%
річних на суму заборгованості по
кредиту.

В п. 3.3.2 кредитного договору сторони
погодили щомісячну суму мінімально
необхідного платежу, що складає 794,23
доларів США. Позивачі в судовому
засіданні пояснювали, що здійснювали
обумовлений платіж в сумі навіть
більшій, ніж вказаний в договорі, що
підтверджується і матеріалами справи
(т.1, а.с. 18-34). Потім щомісячна сума
мінімально необхідного платежу
вносилась позивачем, ОСОБА_1 в значно
меншому розмірі, про що свідчать
матеріали справи (т.1, а.с. 35-39) та не
заперечується позивачами.

Оспорюваним пунктом 1.3.2. кредитного
договору сторони передбачили плату за
управління кредитом, а саме: щомісячно
протягом всього терміну користування
кредитними коштами із розрахунку 0,10%
від розміру фактичного залишку
заборгованості за кредитом.

Пунктом 3.5. кредитного договору, що
оспорюється, сторони визначили порядок
прийняття Банком виконання
Позичальником своїх зобов'язань по
кредитному договору у разі
несвоєчасного та/чи неповного внесення
чергового мінімально необхідного
платежу та /чи інших платежів,
передбачених кредитним договором.

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання
недійсними п.п. 1.3.2., 3.3.2., 3.5. кредитного
договору позивач посилається на
частину 5 статті 11, статті 18 Закону
України «Про захист прав споживачів». В
пункті 3 частини 5 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів» (в
редакції, що діяла на час укладання
договору), до договорів із споживачами
про надання споживчого кредиту
застосовуються положення цього Закону
про несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими:
передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки. Частиною 2 статті 18
вказаного Закону визначено, що умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Проте, позивачами не доведено, що в
обумовленому сторонами ануїтетному
платежу, що узгоджений п. 3.3.2 кредитного
договору є зміни щодо витрат за
договором.

Плата за управління кредитом,
встановлена в п. 1.3.2., розмір якої чітко
визначений та повинен змінюватися з
врахуванням фактичного залишку
кредиту. Такий розмір був погоджений
позивачем при укладанні кредитного
договору. Позивач не навів
відповідного контррозрахунку
заборгованості, з якого б вбачалося, що
нарахування за цим пунктом договору
змінили витрати по кредитному
договору, що призвело до істотного
дисбалансу прав та обов'язків позивача.

Щодо умов, визначених в оспорюваному п.
3.5. кредитного договору, то з наданого
розрахунку відповідачем
заборгованості по кредитному договору
(т.4 а.с. 103-105) вбачається, що зокрема
витрати, пов'язані з моніторингом та
супроводом кредиту позивачу не
нараховувались, а тому порушення прав
позивача в цій частині суд не вбачає.
Порядок прийняття Банком виконання
Позичальником своїх зобов'язань по
кредитному договору у разі
несвоєчасного та/чи неповного внесення
чергового мінімально необхідного
платежу та/чи інших платежів,
передбачених кредитним договором
також чітко визначений та погоджений
сторонами, не може бути визнаний
недійсним з врахуванням приписів
частини 1 статті 627 ЦК України згідно з
якою відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочин
закріплені в статті 203 ЦК України.
Підстави недійсності правочину
визначені в статті 215 ЦК України.

Згідно частини 1 та частини 3 статті 626
ЦК України, договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Статтями 1048-1052, 1054 ЦК України, Законом
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг». Визначені умови
укладення кредитного договору,
зокрема, це: досягнення сторонами згоди
з усіх істотних умов договору: мета,
сума і строк кредиту; умови і порядок
його видачі та погашення; види (способи)
забезпечення зобов'язань позичальника;
відсоткові ставки; порядок плати за
кредит; порядок зміни та припинення дії
договору; відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору; кредитний договір має
укладатись обов'язково у письмовій
формі, причому недодержання письмової
форми тягне його нікчемність та не
створює ніяких правових наслідків,
окрім тих, що пов'язані з його
нікчемністю; сторони кредитного
договору повинні мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
сторін має бути вільним і відповідати
їхній внутрішній волі. Однією з
істотних умов кредитного договору, яка
має бути чітко виписана в договорі є
сплата процентів на грошову суму,
отриману в кредит. Проценти, сплачувані
позичальником за користування
кредитом за своїм характером є
встановленою договором платою за
користування грошовими коштами.

Згідно частини 1 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Частина 3 статті 10 Цивільного
процесуального кодексу України та
статті 60 Цивільного процесуального
кодексу України покладають на кожну
сторону обов'язок довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

Проте, позивачами не доведена належним
чином, а судом при розгляді справи не
встановлена наявність підстав, з якими
Закон України «Про захист прав
споживачів»; пов'язує визнання умов
кредитного договору недійсними.

Позовна вимога про визнання припиненим
договору поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ,
укладеного 11.04.2007 року між Відкритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «Надра» та ОСОБА_2 також не
підлягає задоволенню, оскільки
відповідно до частини 1 статті 559 ЦК
України, на яку як на підставу своїх
вимог посилається позивач, порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Однак, судом під час
розгляду справи не встановлена зміна
зобов?'язання кредитного договору та не
визнано недійсними умови кредитного
договору, в забезпечення умов якого
укладено договір поруки.

За таких обставин, позовні вимоги
заявлені необґрунтовано і задоволенню
не підлягають.

Судові витрати залишити по фактично
понесеними позивачами.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про захист прав
споживачів»; ст.ст. 203, 215, 559, 626, 627, 1048-1052,
1054 Цивільного кодексу України; ст.ст. 3,
4, 10, 11, 60, 88, 213-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра», про визнання
недійсним кредитного договору та
припинення договору поруки, відмовити
в повному обсязі.

Судові витрати залишити по фактично
понесеними позивачами.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Кіровського
Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда