Справа № 202/3287/14-ц
Провадження № 2/202/3649/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2014 року
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко
С.Г.

при секретарі Котула А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Лікарської консультативної комісії
Комунального закладу
«Дніпропетровської шостої міської
клінічної лікарні», Комунального
закладу «Обласний центр
медико-соціальної експертизи»
Дніпропетровської
облдержадміністрації департаменту
охорони здоров'я України про
оскарження відповіді головного лікаря
Лященко В.В. від імені ЛКК та рішення
обласної медико-соціальної експертної
комісії ,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
оскарження відповіді головного лікаря
Лященко В.В. від імені ЛКК та рішення
обласної медико-соціальної експертної
комісії, посилаючись на те, що працюючи
волочильником дроту після нещасного
випадку на виробництві, він отримав
виробничу травму в 1995 році та 1997 році. В
березні 2013 року судом було зроблено
запит до ЛКК про можливість позивачем
у звичайних або спеціально створених
виробничих умовах виконувати
професійну працю за посадою
волочильника дроту. В квітні 2013 року
головним лікарем Лященко В.В. від імені
ЛКК була дана відповідь, що позивач не
може у звичайних або спеціально
створених умовах виконувати
професійну працю за посадою
волочильника дроту з помірним або
незначним зниженням складності робіт
та із зменшеним обсягом виконуваної
роботи. 16.01.2014 року обласна МСЕК
встановила позивачу 10% втрати
професійної працездатності по травмі
1995 року та 20% втрати професійної
працездатності по травмі 1997 року.
Позивач оскаржив це рішення до
Міністерства охорони здоров'я. 23.02.1997
року позивач отримав відповідь, з якою
не згоден. Просив визнати недійсним
відповідь ЛКК, яка суперечить рішенню
обласної МСЕК про встановлення
позивачу відповідно до п. 2.13.5 Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня стійкої
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків № 420 від
05.06.2012 року 10% втрати професійної
працездатності по травмі 1995 року та 20%
втрати професійної працездатності по
травмі 1997 року та визнати здатність
позивача до виконання професійної
праці за посадою волочильника дроту з
помірним або незначним зниженням
складності робіт та зі зменшеним
обсягом виконуваної роботи або
визнати недійсним рішення обласної
МСЕК про встановлення йому відповідно
до п. 2.13.5 Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня стійкої втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків № 420 від
05.06.2012 року, яке суперечить відповіді
ЛКК про те, що позивач не може у
звичайних або спеціально створених
виробничих умовах виконувати
професійну працю за посадою
волочильника дроту з помірним або
незначним зниженням складності робіт
та із зменшеним обсягом виконуваної
роботи та керуючись законами України
встановити йому більш високий відсоток
стійкої втрати професійної
працездатності відповідно до п.2.13.3
цього Порядку.

Позивач у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги і просив позов
задовольнити.

Представник відповідача Лікарської
консультативної комісії Комунального
закладу «Дніпропетровської шостої
міської клінічної лікарні» у судове
засідання з'явилася, позовні вимоги не
визнала. Суду пояснила, що ЛКК
Комунального закладу
«Дніпропетровська шостої міська
клінічна лікарня» не видавала довідку
позивачу, а тільки надала відповідь на
запит суду, яку і оскаржує позивач.

Представник відповідача Комунального
закладу «Обласний центр
медико-соціальної експертизи»
Дніпропетровської
облдержадміністрації департаменту
охорони здоров'я України у судове
засідання не з'явилася. В матеріалах
справи є письмові заперечення
відповідача, з яких вбачається, що
ОСОБА_1 неодноразово оглядався різними
МСЕК, які встановлювали йому процент
втрати працездатності. Останній раз
його було оглянуто 10.01.2014 року
травматологічною МСЕК № 1 та обласною
МСЕК № 3 16.01.2014 року. У зв'язку з легким
обмеженням життєдіяльності ОСОБА_1
інвалідом не визнаний, встановлено 30%
втрати працездатності сукупно з
приводу двох виробничих травм (у 1995
році та у 1997 році), що відповідає п. 2.13.5
наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012 року
«Порядок становлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня стійкої втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків» та
«Критеріям встановлення ступеня
стійкої втрати професійної
працездатності у відсотках». Позивачу
було роз'яснено, що про невизнанні
інвалідом, необхідні обмеження в праці
надає ЛКК за місцем лікування.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають за наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська перебувала цивільна
справа за позовом ОСОБА_1 до
Акціонерного товариства «Дніпрометиз»
про визнання матеріальної
відповідальності за шкоду, заподіяну
каліцтвом під час виконання трудових
обов'язків, стягнення збитків,
зобов'язання прийняти на роботу на
попередню посаду волочильника дроту.
Судом 25.03.2013 року для з'ясування
обставин справи було зроблено запит до
ЛКК ЛПЗ чи може ОСОБА_1 у звичайних або
спеціально створених (або інших)
виробничих умовах виконувати
професійну працю за посадою
волочильника дроту. 08 квітня 2013 року за
підписом головного лікаря КЗ
«Дніпропетровська шоста міська
клінічна лікарня» В.В. Лященко на
адресу суду була надана відповідь на
запит, з якої вбачається, що ОСОБА_1 не
може виконувати професійну працю за
посадою волочильника дроту з помірним
або незначним зниженням складності
робіт або із зменшеним обсягом
виконуваної роботи та зазначено
протипоказання за встановленим
функціональним діагнозом відповідно
до довідки № 145 від 31.01.2013 року.

16 січня 2014 року обласні МСЕК
встановила позивачу 10% втрати
професійної працездатності по травмі
1995 року та 20% втрати професійної
працездатності по травмі 1997 року.
Позивач не погодився з цим рішенням та
оскаржив його до Міністерства охорони
здоров'я України. 14 лютого 2014 року
позивач отримав відповідь на своє
звернення за підписом в. о. головного
лікаря КЗ «Обласний центр
медико-соціальної експертизи» ,
відповідно до якої сольно з виробничих
травм не дає можливості встановити
ОСОБА_1 групу інвалідності, відсотки
втрати працездатності встановлені
позивачу за сукупністю двох травм
згідно п. 2.13.5 наказу МОЗ № 420 від 05.06.2012
року. Необхідні обмеження в праці
хворим, які не підлягають інвалідності,
надає ЛКК за місцем лікування.

Позивач вважає, що відповідь КЗ
«Дніпропетровська шоста міська
клінічна лікарня» від 08.04.2013 року та
рішення обласної МСЕК від 16.01.2014 року
суперечать один одному. Однак при цьому
позивач посилається на положення п.
2.13.5 Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня стійкої втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків № 420 від
05.06.2012 року. При не встановленні
інвалідності потерпілому на
виробництві , якщо він може у звичайних
виробничих умовах виконувати
професійну працю з помірним або
незначним зниженням складеності робіт,
або із зменшенням обсягу виконуваної
роботи, або при зміні умов праці, що
призводять до зниження заробітку, або
якщо виконання його професійної
діяльності вимагає більшого
навантаження, ніж раніше, відсотки
втрати професійної працездатності не
повинні перевищувати 25 відсотків, а
при поєднанні декількох травм або
професійних захворювань - 40 відсотків.

У документах, які оспорює позивач, суд
не вбачає невідповідностей або
суперечностей. Позивач у позові та у
судовому засіданні не зазначає підстав
визнання недійсною відповіді ЛКК на
запит суду та визнання недійсним
рішення МСЕК про встановлення йому
втрати професійної працездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги не обґрунтовані та не
підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись
Положенням про медико-соціальну
експертизу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.12.2009
року № 1317, наказом МОЗ № 420 від 05.06.2012
року, ст. ст. 10, 11, 27, 31, 60, 88, 169, 209, 210, 213, 214
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
С.Г. Зосименко