Справа № 337-446614ц
Провадження № 2-337-16202014р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року
Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі головуючого - судді Кучерук
І.Г.

з участю секретаря Латій В.О.,
Алуф Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судку м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа на стороні
позивача ОСОБА_4 про усунення перешкод
в користуванні квартирою, про
виселення та стягнення моральних
збитків

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом в якому вказала, що з
відповідачем ОСОБА_2 знаходиться в
шлюбі, зареєстрованому 20.12.1986 року. Від
спільного сумісного життя мають доньку
ОСОБА_4. Їй, ОСОБА_2, дочці ОСОБА_4
належить на праві спільної сумісної
власності однокімнатна квартира
АДРЕСА_1. На даний час в квартирі
зареєстровані вона, відповідач та
донька. В кінці 2013 року, у зв'язку з
тяжкою хворобою пристарілих батьків
позивачка вимушена була короткочасно,
на деякий час покидати своє єдине
житло, так як батьки потребували
сторонньої допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати
ОСОБА_5 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер і
батько. Після смерті батька, позивачка
я повернулась додому, яка виявилась
зайнятою речами невідомої жінки, яку
привів в житло чоловік, сповістивши, що
з цією жінкою та її малолітнім сином
він буде постійно співмешкати в
спірній квартирі. Позивачка та її
донька як співвласники спірної
квартири, не давали свого дозволу
відповідачеві на вселення інших осіб
та на вселення його співмешканки
ОСОБА_3 з її неповнолітнім сином ОСОБА_6
до квартири. ОСОБА_3 посилаючись на те,
що її вселення являється тимчасовим,
відмовляється звільнити в
добровільному порядку житло, вчиняє
скандали та погрожує фізичною
розправою. Помінявши замки вхідних
дверей спірної квартири, відповідач
навмисно створює перешкоди в
користуванні спірним житлом. Із вини
відповідачів, позивачка та дочка
позбавлені права користуватись своїм
власним житлом. Позивачка неодноразово
намагалася самостійно потрапити до
квартири, вимагаючи від відповідача
звільнити квартиру від речей
співмешканки ОСОБА_7, але відповідач та
його співмешканка, помінявши ключі
вхідних дверей квартири, вчиняють
сварки, застосовуючи фізичне насилля.
Позивачка вважає, що відповідачі
повинні відшкодувати моральні збитки в
розмірі 6000 грн., так як з їх вини
позивачка несе моральні страждання,
нічим не оправдані образи та
необхідність звертатись за захистом
своїх прав в різні інстанції. Із-за
відповідачів, які постійно вчиняють
психологічне та фізичне насилля, у неї
погіршилось здоров'я і вимушена
звертатися за медичною допомогою на що
витрачаються значні кошти. До
нинішнього часу, з вини відповідачів,
вона незаконно позбавлена права
користуватись приміщенням, за котре
несе матеріальну відповідальність,
щодо оплати комунальних послуг, якими
фактично користується відповідач зі
своєю співмешканкою ОСОБА_3 Вище
наведені обставини, на думку позивачки,
свідчать про те, що до даного часу вона
несе моральні страждання із-за
відповідачів, які свідомо їх
спричинюють.

Просить суд усунути перешкоди в
користуванні квартирою 31, будинку 16 по
вулиці Воронезькій в місті Запоріжжі,
зобов'язавши відповідача дати ключі
від вхідних дверей квартири та
звільнити квартиру від співмешканки
ОСОБА_3 та її усіх речей, та виселити з
квартири сторонніх осіб - співмешканку
відповідача з її особистими речами,
стягнути з відповідачів солідарно
моральні збитки в розмірі 6000 грн.

Позивачка у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
просила їх задовольнити, також
пояснила, що вона не могла проживати у
квартирі так як там жив її чоловік з
співмешканкою. Зараз ОСОБА_3 у квартирі
не проживає, її речей у квартирі немає,
вона виїхала у кінці серпня 2014 року.
Пояснила, що відповідач ОСОБА_4 віддав
їй ключі від квартири. Моральну шкоду
обґрунтовує тим, що вона рік проживала
без засобів для існування, відповідач
ОСОБА_4 приїздив до неї та брав курей та
кормив ними свою співмешканку, він не
приїхав на похорони її батьків не надав
грошей, не надавав підтримки. З вини
відповідача ОСОБА_4 вона проживала у
селі все літо, не могла влаштуватися на
роботу так як не можливо було проживати
у квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечує та пояснив, що ОСОБА_3 дійсно
проживала у спірній квартирі, він
надавав їй допомогу як біженці з зони
АТО. Він сам з 12.11.2013 року працює у м.
Слов'янськ Донецької області, до м.
Запоріжжя приїхав 06.07.2014 року та у
серпні 2014 року знову переїхав до м.
Слов'янськ, де зараз проживає та працює.
Також пояснив, що ОСОБА_3 у квартирі
зараз не проживає та у позивачки є
ключі від квартири.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечує та пояснила, що вона дійсно з
червня 2014 року по липень 2014 року
проживала у спірній квартирі,
попередньо узгодивши це питання з
відповідачем ОСОБА_4 по телефону,
квартира була порожня. Приїхала до
квартири як біженка із м. Слов'янськ
Донецької області. З 25.07.2014 року у
квартирі не проживає, речей її у
квартирі немає. З 15.08.2014 року вона знову
працює на заводі у м. Слов'янськ.

Третя особа ОСОБА_4 до суду не з'явилася,
самостійних вимог не заявляє. Сторони
наполягали розглядати справу без
участі третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, повно та
всебічно з`ясувавши обставини справи,
розглянувши надані докази, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв`язок у сукупності, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу у межах вимог,
заперечень, та доказів наданих
сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебувають у шлюбі зареєстрованому
20.12.1986 року, актовий запис №14.

Відповідно до копії свідоцтва №12556 від
09.09.2002 року про право власності на
житло, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 належить
на праві спільної сумісної власності
квартира АДРЕСА_1.

Згідно до копії довідки житлових
органів, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4
зареєстровані у АДРЕСА_1.

Суду не надано доказів існування
будь-якої угоди про порядок
користування сторонами квартирою 31
будинку 16 по вулиці Воронезькій в місті
Запоріжжі.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права або обмежений у його здійсненні.

За змістом ст.ст. 319, 369 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Співвласники майна, що
є у спільній сумісній власності,
володіють і користуються ним спільно,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розпоряджання майном, що є у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників. У разі вчинення одним із
співвласників правочину щодо
розпорядження спільним майном
вважається, що він вчинений за згодою
всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.

На підставі ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до копії акту від 21.07.2014 року
у квартирі АДРЕСА_1, зі слів свідків, з
травня 2014 року проживає без реєстрації
ОСОБА_3

Згідно до копії посадочних документів,
ОСОБА_3 та ОСОБА_9, 29.07.2014 року виїхали з
м. Запоріжжя до станції Лозова.

Відповідно до копії довідки про
первинну реєстрацію особи переселенця
від 26.06.2014 року, ОСОБА_3 з сином ОСОБА_9
зареєстровані як переселенці у штабі
по роботі з вимушеними переселенцями
які прибувають на територію
Запорізької області з Автономної
Республіки Крим, м. Севастополь,
Донецької та Луганської областей.

Що стосується позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача дати ключі
від вхідних дверей квартири та
звільнити квартиру від співмешканки
ОСОБА_3 та її усіх речей, та виселити з
квартири сторонніх осіб - співмешканку
відповідача з її особистими речами.

Відповідно до пояснень сторін у
судовому засіданні, встановлено, що
позивачка має ключі від квартири,
відповідачка ОСОБА_3 у квартирі з 29.07.2014
року не проживає, особистих речей її
квартирі немає, між сторонами склалися
неприязні стосунки.

За ст. 316 ЦК України, правом власності є
право особи на річ(майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

З огляду на наведене, суд не вбачає
правових підстав у задоволенні
позовних вимог у цій частині.

Що стосується позовних вимог у частині
стягнення з відповідачів солідарно
моральних збитків в розмірі 6000 грн.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи
пошкодженням майна. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом. Тобто,
відшкодування моральної шкоди може
здійснюватися не тільки в силу
договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.3 постанови «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від
31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Таким чином, відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи
пошкодженням майна, у порушенні права
власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.
З'ясуванню підлягають: чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди, якщо
доведе, що остання заподіяна не з її
вини. Відповідальність заподіювача
шкоди без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством (п.5 Постанови).

У судовому засіданні позивачем не
наведені належні обґрунтування
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди, не наведено доказів,
які підтверджують позовні вимоги в цій
частині, позивач не довів душевних
страждань, погіршення стану здоров'я,
ділової активності, не наведено з яких
міркувань вона виходила при визначенні
розміру завданої моральної шкоди,
також позивачка не довела, як сам факт
завдання їй винною поведінкою
відповідачів моральної шкоди, так і
розмір та обґрунтованість заявленого
нею грошового відшкодування моральної
шкоди.

Також позивач не зазначив чим саме
підтверджується факт завдання йому
моральної шкоди та не довів
причинно-наслідкового зв'язку між
моральною шкодою та діями відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку, що в задоволенні вимог
позивача про відшкодування моральної
шкоди слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.10, 11,
60, 88 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст. 23,
316, 317, 319, 321, 391, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в
апеляційний суд Запорізької області,
протягом 10 днів.

Суддя: