Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Омега банк»
до ОСОБА_1, треті особи: товариство з
обмеженою відповідальністю «Елітком»,
ОСОБА_2, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на заочне рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 25 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року публічне акціонерне
товариство «Омега банк» (далі - ПАТ
«Омега банк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1, про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Зазначало, що 23 квітня 2008 року між ЗАТ
«Сведбанк Інвест», правонаступником
якого є ПАТ «Омега Банк» та товариством
з обмеженою відповідальністю
«Елітком» (далі - ТОВ «Елітком») і
ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір, за умовами якого банк відкрив
позичальнику кредитну лінію із
загальним лімітом 450 000 доларів США,
строком до 22 квітня 2015 року із
сплатою 14% річних.

У забезпечення належного виконання
вказаного договору між банком та
ОСОБА_1 23 квітня 2008 року було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
належна на праві власності відповідачу
чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на невиконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань щодо своєчасного
повернення суми кредиту, унаслідок
чого виникла заборгованість в розмірі 4
958 119 грн 19 коп., ПАТ «Омега Банк» просило
у рахунок погашення такої
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 25 червня 2014 року, позов задоволено.

У рахунок погашення кредитної
заборгованості ТОВ «Елітком» та ОСОБА_2
перед ПАТ «Омега Банк» звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1

Визначено спосіб реалізації предмета
іпотеки - проведення прилюдних торгів
із початковою ціною 676 891, 97 доларів США,
що в гривневому еквіваленті становить 3
418 304 грн 47 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
оскаржувані рішення скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позовні вимоги ПАТ «Омега Банк» суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з доведеності та
обґрунтованості позовних вимог банку,
оскільки в силу ст. ст. 33, 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі порушення
боржником основного зобов'язання банк
вправі задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна.

Судом встановлено, що 23 квітня 2008 року
між ЗАТ «Сведбанк Інвест»,
правонаступником якого є ПАТ «Омега
Банк» та ТОВ «Елітком» і ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 622, за
умовами якого банк відкрив
позичальникам кредитну лінію із
загальним лімітом у 450 000
доларів США, строком до 22 квітня 2015 року
із сплатою 14% річних.

Умови та графік погашення кредиту
передбачені п.п. 4.1, 4.2 цього договору.

Того ж дня, у забезпечення вказаного
договору між банком та ОСОБА_1
укладено договір іпотеки, згідно якого
відповідач передала в іпотеку банку
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання ТОВ
«Елітком» і ОСОБА_2 взятих на себе
зобов'язань за договором кредиту щодо
повного й своєчасного його погашення,
станом на 15 лютого 2011 року виникла
заборгованість розмірі 4 958 119 грн 19
коп.

Письмова вимога позивача про усунення
порушень та сплату заборгованості,
задоволена не була.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
передбачені Законом України «Про
іпотеку».

Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору (ст. 3 Закону України «Про
іпотеку»).

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

За змістом ч.1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Аналогічні вимоги містять договори
кредиту та іпотеки, укладені між
сторонами 23 квітня 2008 року.

Отже підставою для звернення стягнення
на предмет іпотеки є порушення
зобов'язань з боку боржника.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 41
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду м.
Києва від 20 лютого 2012 року встановлено,
що заборгованість за кредитним
договором №622 від 23 квітня 2008 року
станом на 25 січня 2012 року складає 1 438
741 грн 27 коп., й саме така сума
заборгованості була стягнута з ТОВ
«Елітком» на користь банку.

Крім того, ОСОБА_1 заперечувала
визначений позивачем розмір кредитної
заборгованості в сумі 4 958 119 грн 19 коп.,
який визначено на час звернення
позивача до суду - вересень 2011 року,
посилаючись на вищевказане рішення
господарського суду, яким визначено
заборгованість на 25 січня 2012 року й
зазначала про відсутність жодного
належного й допустимого доказу,
підтверджуючого саме такий розмір
заборгованості.

Вирішуючи спір, суди у порушення вимог
ст. ст. 213-214, 303, 304 ЦПК України не
врахували зазначені положення закону,
належним чином не перевірили чи
виконано рішення господарського суду
про стягнення суми заборгованості з
ТОВ «Елітком» та в якому розмірі й
відповідно не з'ясували дійсного
розміру наявної кредитної
заборгованості перед ПАТ «Омега Банк»,
її співмірності із вартістю іпотечного
майна, суди не витребували й перевірили
інформацію щодо виконання судових
рішень у відповідних державних
виконавчих служб.

Отже, судами взагалі не досліджено
розрахунку кредитної заборгованості й
не дано йому відповідної оцінки, не
визначено дійсного періоду за який
здійснено нарахування заборгованості,
й не з'ясовано питання дотримання
строку позовної давності,
встановленого ст. 258 ЦК України щодо
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами, як першої, так і
апеляційної інстанцій, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи, що в
свою чергу призвело до поверхневого
вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 25 червня
2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П.
Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко