Номер провадження: 22-ц/785/7147/14
Головуючий у першій інстанції Шевчук
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого-судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної
О.В.,

за участю секретаря судового засідання
Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи -
виконавчий комітет
Білгород-Дністровської міського ради
Одеської області, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міського ради
Одеської області про виділ частки із
майна, що є успільній сумісній
власності подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права особистої власності, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 червня 2014 року -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3, треті особи - виконавчий
комітет Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області, орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області про
виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вказуючи, що вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем у період з 27.10.2005 року по
19.11.2008 року. За цей період сторонами
було набуто сумісне майно, а саме :
житловий будинок АДРЕСА_2, однак,
поділити це майно мирним шляхом
сторони не можуть.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про визнання права
особистої власності, вказуючи, що він
перебував у зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_2 у період з 27.10.2005 року по 19.11.2008
року. У цей період, однак, за його
особисті кошти, ним був придбаний
житловий будинок АДРЕСА_2, який він
просить визнати його особистою
власністю.

Рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 червня 2014 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи - виконавчий
комітет Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області, орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області про
виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності подружжя -
задоволено. Визнано житловий будинок
АДРЕСА_2 - об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Виділено
ОСОБА_2 ? частину будинку АДРЕСА_2
згідно висновку експертизи № 28/03 від
15.12.2008 року по ІІ варіанту розділу
домоволодіння як першому співвласнику
: літ. «А» житловий будинок у складі
приміщень: 1-1 коридор площею 4,7 кв.м.; 1-2
кухні площею 8,6 кв.м; 1-3 житлова площею
10,5 кв.м.; - літ. «а1» - тамбур у складі
приміщення: 1 тамбур площею 4, 3 кв.м.;
літ. «а2» навіс площею 3,78 кв.м.; - літ.
«Б» літня кухня площею 27,97 кв.м.; - літ.
«І» баня площею 5,90 кв.м.; - літ. «і» навіс
площею 2, 60 кв.м.; - літ. «К» сараю площею
8,10 кв.м.; - каналізації №10. Виділено
ОСОБА_3 ? частину будинку АДРЕСА_2,
згідно висновку експертизи № 28/03 від
15.12.2008 року по ІІ варіанту розділу
домоволодіння як другому співвласнику:
- літ. «А» житловий будинок у складі
приміщень: 1-4 житлова площею 16,9 кв.м; 1-5
кухні площею 8,5 кв.м.; - літ. «б» -
підвал площею 14, 85 /5,23 кв.м; - літ. «Є»
сарай площею 11,10 кв.м.; - літ. «Л»
вбиральня; - літ. «М» душ. Цистерна №1,
забор №2, забор №3, ворота №4, хвіртка
№5, відмостка №6, цистерна №8,
водопровод №9 - у загальному
користуванні. Визнати за ОСОБА_2
право власності на ? частину будинку
АДРЕСА_2, згідно висновку експертизи №
28/03 від 15.12.2008 року по ІІ варіанту
розділу домоволодіння як першому
співвласнику: - літ. «А» житловий
будинок у складі приміщень: 1-1 коридор
площею 4,7 кв.м.; 1-2 кухні площею 8,6 кв.м; 1-3
житлова площею 10,5 кв.м.; - літ. «а1» -
тамбур у складі приміщення: 1 тамбур
площею 4, 3 кв.м.; - літ. «а2» навіс
площею 3,78 кв.м.; - літ. «Б» літня кухня
площею 27,97 кв.м.; - літ. «І» баня площею 5,90
кв.м.; - літ. «і» навіс площею 2, 60 кв.м.;
-літ. «К» сараю площею 8,10 кв.м.; -
каналізації №10. Стягнуто з ОСОБА_3, на
користь ОСОБА_2 - 573, 50 гривень, суму, на
яку частка ОСОБА_2, згідно висновку
експертизи № 28/03 від 15.12.2008 року, менше
ідеальної долі розділу домоволодіння.

У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання права особистої власності
- відмовлено.
Неопогоджуючись з ваказаним
рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення міськрайонного суду і
ухвалити нове відмовивши в позові
ОСОБА_2, в повному обсязі, його позовні
вимоги задовольнити посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
постановленні оскаржуваного рішення
норм процесуального права та не
правильне застосування матеріального
права.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.
Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
Законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
або заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.
Судом встановлено, що 27 жовтня
2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували
шлюб, що підтверджується Свідоцтвом
про шлюб серії 1-ЖД № 020287 від 21.11.2005 року
(т. 1 а.с. 7). Від цього шлюбу сторони мають
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 8).

Шлюб між сторонами розірвано 19
листопада 2008 року (свідоцтво про
розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 068545 від
9.11.2008 року).
У період
перебування сторін у зареєстрованому
шлюбі, а саме 20.01.2006 року, ОСОБА_3 був
придбаний житловий будинок, що не
оспорювалось сторонами у судовому
засіданні.

20 січня 2006 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_3 був укладений договір
купівлі-продажу серії ВСО № 158163,
посвідчений приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за № 145,
згідно якого ОСОБА_6, ОСОБА_7 продали, а
ОСОБА_3 купив житловий будинок АДРЕСА_2
за 24 948,00 гривень, які продавці одержали
від покупця повністю до підписання
цього договору. (т. 2 а.с. 234).
20 січня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9
був укладений договір купівлі-продажу
квартири серії ВСО № 158160, посвідчений
приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за № 129,
згідно якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_9
купила квартиру АДРЕСА_1 за 29 628, 00
гривень, які продавець отримав від
покупця повністю до підписання цього
договору. (т.2 а.с. 225).
Приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, надані
суду завірених копії усіх документів,
які були підставою для посвідчення
договорів купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2, які
містяться у матеріалах справи т. 2.
а.с.224-251.

Згідно копій цих документів
вбачається, що згідно заяви ОСОБА_2.(т.2
а.с. 243) вона надає згоду своєму
чоловікові ОСОБА_3 на купівлю за ціну та
на умовах за своїм розсудом житлового
будинку, який знаходиться у АДРЕСА_2

Жодних заяв щодо згоди на
продаж квартири АДРЕСА_1, наданої
ОСОБА_2, матеріали справи не містять.

Згідно Витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданого КП «Білгород-Дністровське
БТІ» 10.02.2006 року, ОСОБА_3 є власником
житлового будинку АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 30).
Відповідно до ст. 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо і самостійного
заробітку (доходу). Тобто, з аналізу
цієї норми вбачається, що майно, яке
належить подружжю на праві спільної
сумісної власності має бути придбане
за рахунок заробітку або доходу.
Оскільки безоплатна приватизація
земельної ділянки за своїм правовим
змістом не може вважатись придбанням
майна за рахунок заробітку (доходу)
подружжя, то і майно набуте шляхом
безоплатної приватизації не може
вважатись спільним майном подружжя.

Згідно
статті 3 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно», право власності на нерухоме
майно підлягає державній реєстрації.
Згідно п. 2 ч. 2
статті 331 ЦК України, якщо договором або
законом передбачено прийняття до
експлуатації нерухомого майна, право
власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.

Згідно п. 3 ч. 2 статті 331 ЦК
України Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до п. 23 та п. 24 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 21
грудня 2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», що вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання, при цьому до складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.
Згідно ч. 3 статті
368 ЦК України, майно, набуте подружжям
за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК
України, особистою приватною власністю
дружини, чоловіка, є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

Відповідно до
ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, тому позивач
повинна довести, що зазначене в
позовній заяві майно є спільним
сумісним майном подружжя.

У відповідності
до статті 63 СК України, чоловік та жінка
мають рівні права на володіння,
користування та розпорядження майном,
належним їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.
Згідно ч. 1 статті 70
СК України, в разі розподілу майна, яке
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
чоловіка та дружини є рівними, якщо
інше на встановлено домовленістю між
ними або шлюбним договором.
Згідно ч.ч. 1,2,3
статті 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.
Таким чином, аналізуючи
пояснення сторін, надані сторонами
докази, пояснення свідків, суд першої
інстанції дійшов до наступних
висновків.
Перебуваючи у зареєстрованому
шлюбі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали
житловий будинок, який знаходиться у
АДРЕСА_2 При нотаріальному посвідченні
цього договору у нотаріуса ОСОБА_2
надала своєму чоловікові ОСОБА_3
нотаріально посвідчену згоду на
придбання будинку за ціну та на умовах
за своїм розсудом, тобто діяла як особа,
яка має право на придбане своїм
чоловіком майно.

Цей договір був зареєстрований
у КП «Білгород-Дністровське БТІ», що
підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданого КП
«Білгород-Дністровське БТІ» 10.02.2006
року. Тобто, у відповідності до
положень ст.. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно», та положень ст.. 331 ЦК
України, право власності у ОСОБА_3 на
спірний будинок виникло 10.02.2006 року - у
період шлюбу.
Суд
прийняв до уваги покази свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_11, які у судовому
засіданні пояснили, що вони, кожна
окремо, надавали грошові кошти на
придбання спірного будинку, так ОСОБА_10
дала 1200,00 доларів США, і ОСОБА_11 дала
1000,00 доларів США. Жодних зауважень щодо
цих показів свідків сторонами
висловлено не було.
Сам по собі факт продажу квартири, яка
належала особисто ОСОБА_3 і придбання
одразу ж спірного будинку, навіть у
одного й того ж самого нотаріуса в один
і той же день не може слугувати доказом
того, що спірний будинок було придбано
виключно за грошові кошти ОСОБА_3

Як вказано в Ухвалі Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 06 лютого 2013 року, вирішуючи
спір про поділ спільного майна
подружжя, суди повинні звертати увагу
на те, що виникнення режиму спільної
сумісної власності подружжя на все
придбане за час шлюбу майно,
презюмується, доки інший з подружжя не
доведе іншого, тобто діє презумпція
спільного майна подружжя.
ОСОБА_3 не надано суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог.

Колегія суду погоджується з такими
висновками міскрайонного суду.
Оскільки, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позову. Вказані висновки
суду відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.
Докази та обставини, на які
посилається апелянт в скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

На підтвердження своєї позиції
апелент не подав жодного доказу, як в
суді першої так і апеляційної
інстанції.

Доводи апелянти, що ОСОБА_2 не надала
суду дозвіл на міськвиконкому на
переобладнання житлового будинку,
експертиза по розділу проведена з
урахуванням незаконного
переобладнання житлового будинку, а не
по технічному паспорту, який
виготовлений до придбання частки
будинку спростовуються наступним.
Переобладання будинку до ухвалення
рішення не здійснено. В судовому
засіданні представник третьої особи -
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області, вирішення вимог
первісного та зустрічного позову
залишив на розсуд суду, просив винести
законне та обґрунтоване рішення,
об'єктивно дослідивши усі матеріали
справи. Також пояснив, що ознайомившись
з висновком експертизи, у разі
задоволення судом вимог первісного
позову, тобто поділу спірного
житлового будинку, він не заперечує
щодо узгодження проведення необхідних
обладнань, тобто сторони мають
звернутися до виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області для утримання
необхідних узгоджень для проведення
цих переобладнань.
Отже, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.
Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ч. 1
ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.
Таким
чином колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.
Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК
України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 червня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Ю.І.Кравець

Судді

К.П.Мартинова

О.В.Оверіна