АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/733/14-ц
Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/2020/К/14
Доповідач Остапенко В.О.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
головуючого судді: Остапенко
суддів: Савіної
Г.О., Чорнобука В.І.
при секретарі: Булах К.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 28 липня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
Особи, які беруть участь у розгляді
справи:
В С Т А Н О В И Л А :
У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 та просив суд
стягнути з відповідача на його користь
борг за договором позики в сумі 101280 грн.
суму відсотків за користування чужими
грошима у розмірі 1082 грн. 3% річних від
простроченої суми у розмірі 499 грн.,
борг з урахуванням встановленого
індексу інфляції у сумі 455 грн., всього
на загальну суму 103 316 грн., та судові
В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 21.03.2013 року він дав в борг
ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 56 400, 00 грн.
та 4 800 доларів США, що по курсу НБУ
станом на 21.03.2013 року становило 38 880, 00
грн., що підтверджується розпискою.
19.12.2013 року на адресу відповідача було
направлено лист-претензію з проханням
повернути борг у розмірі 56 400, 00 грн. та 4
У зв'язку з невиконанням своїх
зобов'язань за договором позики у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість у сумі 103 316 грн., з яких:
борг за договором позики -101280 грн.
відсотки за період користування
грошима з 06.01.2014 року по 07.03.2014 року - 1082
грн. 3% річних від простроченої суми - 499
грн., борг з урахуванням встановленого
індексу інфляції -455 грн.
Рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 28
липня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 заборгованість за договором
позики від 21.03.2013 року в розмірі 102 157,24
грн. (сто дві тисячі сто п'ятдесят сім
грн. 24 коп.), яка складається з основного
боргу в розмірі 101 280,00 грн., відсотків за
користування грошима в розмірі 523,04 грн.
3% річних від простроченої суми в
розмірі 241,40 грн., суми боргу з
урахуванням інфляційних втрат в
розмірі 112,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1021,60 грн.

В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що судом не взято до
уваги, що розписка від 21.03.2013 року не є
договором позики, кошти від позивача
отримані в рамках договору доручення,
для придбання та доставлення продукції
позивачу відповідно до акту прийому
-передачі від 29.03.2013 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач ОСОБА_3 просить рішення суду, як
законне та обґрунтоване, залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.03.2013 року ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 56 400
грн. та 4 800 доларів США що
підтверджується розпискою (а.с.36)

19.12.2013 року на адресу ОСОБА_2 було
направлено на адресу відповідача
претензію - вимогу про повернення боргу
у розмірі 56 400 грн. та 4 800 доларів США
відповідно до розписки від 21.03.2013 року
протягом семи днів, проте вимога
позивача до теперішнього часу не
виконана (а.с.14).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 та стягуючи з відповідача на
його користь заборгованість за
договором позики з урахуванням
відсотків за користування грошима в
розмірі 523, 04 грн., 3% річних від
простроченої суми у розмірі 241 грн. 40
коп., та інфляційних витрат у розмірі 112,
80 грн. суд першої інстанції виходив з
того, що, згідно ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч.2 ст.. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З аналізу вищезазначених норм
вбачається, що розписка або інший
документ (акт передання та прийняття,
рахунок - фактура на товари тощо), якщо
вони знаходяться у позикодавця,
засвідчують факт отримання грошей або
речей позичальником.

Боргові документи мають
підтверджувати дві обставини: по -
перше, факт отримання боржником грошей
або речей, їх кількість, рід та якість;
по -друге, точно визначений строк
повернення грошей або речей, а у разі
його відсутності - момент пред`явлення
вимоги.

Обов'язковими реквізитами
боргового документа є власноручний
підпис боржника (позичальника), його
уповноваженого представника, а
факультативними - дата, місце видачі,
вказівка про свідків тощо.

Отже, з вищевикладеного
вбачається, що письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до наданої розписки ОСОБА_2
отримав готівкою 56 400 грн. та 4 800
доларів США.

19.12.2013 року на адресу відповідача
було надіслано претензію - вимогу про
повернення боргу у розмірі 56 400 грн. та 4
800 доларів США відповідно до розписки
від 21.03.2013 року протягом семи днів,
проте вимога позивача залишилась не
виконаною.

Статтею 1049 ЦК України передбачено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Частинами 1,2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається,
що у зв'язку з порушенням умов договору
позики, у відповідача виникла
заборгованість у сумі 102 157,24 грн., з
яких: 101 280 грн.,- основний борг, 523, 04 грн.
- відсотки за користування грошима, 241, 40
грн. - 3% річних від простроченої суми та
112, 80 грн. - сума боргу з урахування
інфляційних витрат .

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність
правових підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача суми
боргу з урахуванням інфляційних витрат
трьох процентів річних від
простроченої суми та відсотків за
користування грошима.

Доводи апеляційної скарги, що
розписка від 21.03.2013 року не є договором
позики

спростовується оригіналом наданої
розписки, що підтверджує факт передачі
грошей та положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК
України.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що договір позики було
підписано для придбання та доставлення
продукції позивачу, не може бути
взятий до уваги колегією суддів,
оскільки з наданого відповідачем акту
прийому - передачі товару не
вбачається, що саме цей акт, був
складений у виконання боргових
обов'язків по розписці від 21.03.2013 року.

Крім того, посилання в апеляційній
скарзі на нібито виконання
відповідачем договору доручення на
придбання товару, не підтверджені
належними та допустимими доказами в
розумінні ст..ст. 57-60 ЦПК України. В
матеріалах справи відсутнє саме
доручення, на яке посилається
відповідач. Інших доказів ні суду
першої ні апеляційної інстанції
відповідачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги, а рішення суду
повинно бути залишено без змін на
підставі ст. 308 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 28 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/