Головуючий у 1 інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Баркової
Л.Л.

суддів Гаврилової Г.Л.,Сороки
Г.П.

при секретарі Бельченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням, вселення та зміну
договору найму жилого приміщення,
третя особа житлово-комунальне
підприємство «Азовжитлокомплекс» за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
20 листопада 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом та зазначив, що у 1993 року
його батьку ОСОБА_2 було надано право на
зайняття державної двокімнатної
квартири АДРЕСА_1. Позивач разом з
відповідачем зареєстровані в
зазначеній квартирі, яка складається з
2-х суміжних кімнат, жилою площею - 23,7
кв.м, загальною площею - 36,6 кв.м. Через
неприязні відносини, що склались між
ним та його батьком він не має
можливості проживати за місцем своєї
реєстрації . Будь-якого іншого житла,
яке б належало йому на праві власності,
або на яке б він мав право користування,
у нього не має. Просив суд встановити
порядок користування даною квартирою,
виділивши йому у користування жилу
кімнату літ.« 1-5», жилою площею 8,88 кв.м.,
а відповідачеві - жилу кімнату літ.
«1-4», жилою площею 14,78 кв.м. Допоміжні
приміщення : коридор літ. «1-1», площею 5,61
кв.м., ванну кімнату літ. «1-2», площею 2,54
кв.м., кухню літ. «1-3», площею 4,21 кв.м.
залишити у спільному користуванні
сторін; вселити його в спірну квартиру,
зобов'язати відповідача не створювати
йому перешкод в користуванні квартирою
та змінити договір найму жилого
приміщення, зобов'язавши ЖКП
«Азовжитлокомплекс» укласти з ним
договір найму на виділену йому в
користування жилу кімнату.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 20 листопада 2013
року у задоволені позову ОСОБА_1 про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням, вселення та зміну
договору найму жилого приміщення -
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права,просить рішення суду скасувати
та постановити нове, яким задовольнити
його позовні вимоги в повному обсязі.
Вважає, що визначення порядку
користування жилим приміщенням із
зміною договору жилого найму не
призведе до штучного погіршення
житлових умов. Крім того, суд не взяв до
уваги, що батько змінив замки, вселив в
квартиру квартирантів, чим перешкоджає
йому у проживанні в спірній квартирі.

Відповідно до положень ч.2 статті 305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності позивача ОСОБА_1
який надав заяву про слухання справи за
його відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача,
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_2, який просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги у відповідності до
вимог частини 1 статті 303 ЦПК України і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у позові , суд виходив з
того, що квартира належить до
державного житлового фонду, жилі
кімнати є суміжними,кімната 8.8 кв.
метрів, на яку претендує позивач, не
відповідає санітарним нормам та не
може бути предметом самостійного
договору найму. Позивач, у свою чергу,
не довів, що йому з боку відповідача
робляться перешкоди у проживанні у
спірній квартирі, що є підставою для
відмови у позовних вимогах про
вселення.

Судова колегія не повністю
погоджується з висновками суду.

Судом встановлено, на підставі ордеру
№ 012922 від 04.11.1993 року ОСОБА_2 на сім'ю із
трьох осіб було надано право на
зайняття двокімнатної квартири
АДРЕСА_1.

Згідно копії особового рахунку НОМЕР_1,
у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_2 з 24.11.1993 року( квартиронаймач) та
ОСОБА_1, 1994 року народження,з 18.04.1996
року(син). Квартира є державною.( а.с. 9)

Згідно довідки ЖКІІ
«Азовжитлокомплекс» від 11 вересня 2013
року за адресою АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_3
проживає без реєстрації її син, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно поверхового плану будинку
АДРЕСА_1 складається із двох суміжних
кімнат площею 8,88. кв.м. та 14.78 кв.м. Одже,
жодна з кімнат не є ізольованою. (а.с. 29)

Відповідно до 63 ЖК України самостійним
предметом договору найму житлового
приміщення може бути тільки ізольоване
приміщення, а відповідно до п.16
постанови Пленуму Верховного Суду
України №2 від 12.04.85 року «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами ЖК України», суд
відповідно ст. 104 ЖК України має право
задовольнити вимоги члена сім'ї
наймача про розділ житлового
приміщення, якщо житлову площу, яка
припадає на його частку, можна виділити
у вигляді ізольованого приміщення, що
складається з однієї або декількох
кімнат.

У зв'язку з тим, що в спірній квартирі
немає ізольованих житлових кімнат і
позивач не допускає можливості
переобладнання однієї з кімнат в
ізольоване житлове приміщення, судова
колегія погоджується з висновками суду
про відсутність підстав для
задоволення позову в частині
встановлення порядку користування
жилим приміщенням та зміну договору
найму жилого приміщення.

Переглядаючи судове рішення в частині
відмови у задоволені позову про
вселення, судова колегія виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
право на житло є одним з найважливіших
соціально - економічних прав громадян,
а однією з складових права на житло є
гарантування державою непорушності
права користування житлом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідач у судовому засіданні не
спростував доводів апеляційної скарги
щодо перешкоджання у проживанні у
спірній квартирі свого сина ОСОБА_1 та
пояснив, що у 2010 році змінив замки, та
ключі від даної квартирі у позивача
відсутні. Крім того, з цього часу він
вселив до даної квартири своїх родичів.

Отже, встановивши, що позивач набув
право користування спірним
приміщенням на законних підставах, а
відповідач перешкоджає йому в
реалізації свого права, судова колегія
приходить до висновку, що судове
рішення в частині відмови у задоволені
позову про вселення підлягає
скасуванню із задоволенням даної
частини позову , шляхом вселення ОСОБА_1
в квартиру АДРЕСА_1.

Підстав для скасування або зміни іншій
частині судового рішення - не має.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 20 листопада 2013
року в частині відмови у задоволені
позову про вселення скасувати.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

В решті судове рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді