Головуючий у 1 інстанції: Бойко
Провадження № 22-ц/783/4327/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Кабаля І.І.

Суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.

При секретарі: Олексів О.А.

З участю:ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в
своїх інтересах та в інтересах
малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_3 та
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інтер-поліс»» на
рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 15 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ПАТ
«Страхова компанія «Інтер-поліс» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 15 квітня 2014 року позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ПАТ «Страхова
компанія «Інтер-поліс» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «Інтер-Поліс» в
користь ОСОБА_2 8 283 гривні 13 коп.
відшкодування матеріальної шкоди та 1
500 грн. моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 510
гривень відшкодування матеріальної
шкоди (франшиза) та 1 500 грн. моральної
шкоди.

Стягнуто з ПАТ «СК «Інтер-Поліс» в
користь ОСОБА_3 5 000 гривень
відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «СК «Інтер-Поліс» в
користь ОСОБА_2 в інтересах малолітньої
ОСОБА_7 5000 гривень відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути в користь ОСОБА_2 в інтересах
малолітньої ОСОБА_6 відшкодування
моральної шкоди із ПАТ «СК
«Інтер-Поліс» в сумі 5000 гривень, із
ОСОБА_5 3000 тисячі гривень.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 в
своїх інтересах та в інтересах
малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_3 та
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Інтер-поліс»».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 вказують, що не погоджуються з
рішенням суду частково. Зазначають, що
04.01.2012 року ОСОБА_3 повинна була
виходити на роботу, оскільки в неї
закінчувалась відпустка по догляду за
дітьми до досягнення ними трирічного
віку, однак, внаслідок отриманих в ДТП
фізичних та психологічних травм їхня
донька, ОСОБА_6 не змогла відвідувати
дитячий садок. Оскільки ОСОБА_3 не могла
працювати із-за отриманих дитиною
травм, відтак, вона втратила вигоду в
розмірі середньої заробітної плати за
цей час у зв'язку з невиходом на роботу.
Просять рішення в частині відмови в
задоволенні вимоги ОСОБА_3 про
стягнення з ОСОБА_5 на її користь
втраченої вимоги у розмірі 25 530 гривень
та відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_2
про стягнення з ОСОБА_5 судових витрат
скасувати та задовольнити вказані
вимоги.

В апеляційній скарзі Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Інтер-поліс»» посилається на
порушення судом норм матеріального
права,при неповно з'ясованих
обставинах справи. Вказує, що страхова
компанія провела власні розрахунки
страхового відшкодування, згідно якого
вартість матеріального збитку
становить з врахуванням зносу 17 526 грн.
89 коп. та зменшивши цю суму на розмір
суми франшизи здійснила виплату
страхового відшкодування в сумі 17 016
грн. 89 коп., а тому виконала свої
зобов'язання. Крім того зазначає, що
оскільки страхова компанія не
порушила право позивача на отримання
страхового відшкодування, відтак,
оскільки обставини заподіяння
страховою компанією моральної шкоди
позивачу не мали місця вважає, що
вимоги про відшкодування моральної
шкоди не є обґрунтованими. Просить
рішення в частині стягнення з Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Інтер-поліс»» відшкодування
матеріальної шкоди в сумі 8 283 грн. 13 коп.
та відшкодування моральної шкоди в
сумі 16 500 грн. скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянтів та їх представника
на підтримання своєї скарги та
заперечення на апеляційну скаргу ПАТ
«СК «Інтер-Поліс», відповідача на
заперечення апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до вимог цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб які беруть участь у справі. При
цьому, кожна із сторін зобов'язана
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, а обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договору
підряду, оренди, тощо) володіє
транспортним засобом. Ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно із ст. ст. 3,5 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників, об'єктом
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності є майнові
інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою, цивільно -
правова відповідальність якої
застрахована, шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю, майну потерпілих внаслідок
експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована,
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю
та/або майну потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 17 вересня 2011 року
близько 12 год. 30 год. на 545 км.
автодороги Київ-Чоп в с.Солонка,
Пустомитівського району, Львівської
області, сталась дорожньо-транспортна
пригода між автомобілем ОСОБА_2, марки
«ВАЗ», д.н. НОМЕР_1 та автомобілем
ОСОБА_5, марки «Хюндай», д.н. НОМЕР_2, в
результаті якої транспортний засіб
позивача зазнав технічних пошкоджень.

Вказана дорожньо-транспортна пригода
сталась з вини ОСОБА_5, який в порушення
пункту 13.1 Правил дорожнього руху
України, керуючи автомобілем, не
врахував дорожньої обстановки та не
дотримався безпечної дистанції, що
підтверджується постановою
Сихівського районного суду м.Львова
від 01 листопада 2011року, якою
відповідача визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно
до ч.4 ст.61 ЦПК України вказана
постанова є обов'язковою в частині, що
стосується вчинених відповідачем дій,
тому вина відповідача у вчиненні ДТП
не підлягає доказуванню.

Як вбачається з полісу №АА/0147811
цивільно-правова відповідальність за
шкоду заподіяну транспортним засобом
марки «Хюндай», д.н. НОМЕР_2
застраховано в ПАТ «СК «Інтер-поліс».
Термін дії полісу з 07 квітня 2011 року до
06 квітня 2012 року.

Згідно звіту про оцінку транспортного
засобу №68/11 від 05.10.2011р. вартість
відновлювального ремонту автомобіля
НОМЕР_3 з врахуванням коефіцієнта
фізичного зносу становить 24 564 грн. 25
коп.

Крім цього, полісом страхування
№АА/0147811 визначено суму франшизи в
розмірі 510 грн.

06 квітня 2012 року ПАТ «СК «Інтер-поліс»
виплачено ОСОБА_2 страхове
відшкодування в розмірі 17 016 грн. 89 коп.,
визначеного звітом про оцінку №12/032 від
16 лютого 2012року, складеного
начальником відділу виплат ПАТ «СК
«Інтер-поліс».

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що вказаний висновок
виконаний особою, яка не відповідає
вимогам ст.5 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні», а також
не відповідає вимогам Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів, а тому
суд прийшов до правильного висновку, що
завдана матеріальна шкода завдана
автомобілю позивача становить 24 564 грн.
25 коп., а тому із ПАТ «СК «Інтер-поліс»
підлягає стягненню страхове
відшкодування в сумі 7 207 грн. 25 коп., що
становить різницю між завданою шкодою,
виплаченим страховим відшкодуванням
та сумою франшизи (24 564,25 грн. - 17 016,89 грн.
- 510 грн.). Вказана сума шкоди підлягає
стягненню з врахуванням 3% річних, що
згідно розрахунку позивача становить
230 грн. 88 коп. на підставі ст.625
Цивільного кодексу України. Сума
франшизи в розмірі 510 грн. підлягає
стягненню із відповідача ОСОБА_5 в силу
ст.12 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Крім того, відповідно до ст.29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки. Статтею 34 цього ж Закону
визначено, що якщо представник
страховика не з'явився на місце
настання страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків,
у визначений строк, потерпілий має
право самостійно обрати аварійного
комісара або експерта для визначення
розміру шкоди. У такому разі страховик
зобов'язаний відшкодувати потерпілому
витрати на проведення експертизи
(дослідження). Оскільки позивачем
понесено витрати на евакуацію
транспортного засобу в сумі 300 грн. та
на проведення автотоварознавчого
дослідження 545 грн., що підтверджено
відповідними квитанціями, а тому
зазначена шкода підлягає стягненню із
відповідача ПАТ «СК «Інтер-поліс».

Посилання апелянтів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на те, що ОСОБА_3 не могла працювати
із-за отриманих дитиною травм, відтак,
вона втратила вигоду в розмірі
середньої заробітної плати за цей час у
зв'язку з невиходом на роботу є
безпідставними, оскільки колегія
суддів не вбачає причинового зв'язку
між діями ОСОБА_5 та продовженням
відпустки позивачки.

Що ж стосується позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, то
згідно із ст.22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів"( в редакції, яка діяла на час
ДТП) потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена пунктами 1,
2 статті 23 ЦК України.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на
це, будь - яка компенсація моральної
шкоди не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь - який її розмір
може мати суто умовний характер.

Як вбачається з висновку
судово-психологічної експертизи
неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_6
внаслідок ДТП отримали психологічні
травми, а саме: стійкий сильний стрес,
страх переїздів, тощо.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце з вини відповідача
позивачам та їх неповнолітнім дітям
завдано моральної шкоди, яка
виразилась у фізичному болі від ударів
під час події, душевних переживаннях
через протиправну поведінку щодо них
та членів їх сім»ї (неповнолітніх
дітей), а тому така підлягає стягненню
частково з ПАТ «СК «Інтер-поліс» на
підставі Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та ОСОБА_5, як з особи винної у
її завданні.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням ст. 23 ЦК України, ст. 1167 ЦК
України, роз»яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 (з наступними змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової ) шкоди», колегія
судів вважає, що висновки суду щодо
розміру відшкодування моральної шкоди
в повній мірі відповідають обставинам
справи.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вирішив спір по суті, давши
належну оцінку доказам, які є в
матеріалах справи, не допустив
порушень процесуального закону, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, а тому апеляційні
скарги необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_3 та Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інтер-поліс»» відхилити.

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 15 квітня 2014 року задлишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення, може
бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Кабаль І.І.

Судді:
Копняк С.М.

Монастирецький
Д.І.