Справа № 552/6186/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
Київський районний суд м.Полтави в
складі:

головуючого - судді Самсонової
О.А.

при секретарі - Ворона Д.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Полтаві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні квартирою та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4
про усунення перешкод в користуванні
квартирою та відшкодування моральної
шкоди.

В позові посилалась на те, що вона є
власником квартири АДРЕСА_1. Але
протягом тривалого часу внаслідок
незаконних дій відповідачів вона
позбавлена можливості користуватися
належною їй квартирою. Тому просила суд
усунути їй перешкоди в користуванні
квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 як таких, що безпідставно
вселилися та проживають у квартирі, без
надання їм іншого житлового
приміщення. Також просила стягнути з
відповідачів в солідарному порядку на
її користь 3000 грн. на відшкодування
завданої їй моральної шкоди, суму
понесених нею судових витрат також
просила стягнути з відповідачів на її
користь.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, уповноваживши ОСОБА_1
представляти її інтереси в суді.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі, посилаючись на викладені в
позовній заяві обставини. Просив позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове
засідання повторно не з'явились, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку.

Відповідно до ст.169 ЦПК України через
першу неявку відповідача з поважних
причин розгляд справи судом може бути
відкладено.

За повторної неявки відповідача
незалежно від причин справа
відкладенню розглядом не підлягає.

Крім того, ОСОБА_3 повідомляла про
поважні причини неявки в судове
засідання ОСОБА_4, але з яких причин
вона двічі не з'явилась в судове
засідання відповідач суду не
повідомила.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
правовідносини сторін, приймаючи до
уваги повторну неявку в судове
засідання відповідачів та відсутність
підстав для відкладення розгляду
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності осіб,
що в судове засідання не з'явились.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази у справі,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником
квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення
Київського районного суду м.Полтави
від 11 червня 2014 року, яке набрало
законної сили 24 червня 2014 року, є ОСОБА_2
(а.с.6).

Але доступу до даної квартири позивач
не має внаслідок дій відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вважаючи, що мають
право на спадкування даної квартири
після смерті ОСОБА_5, фактично
заволоділи нею.

Дані обставини були предметом судового
розгляду у цивільній справі №1609/8062/12 за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого
комітету Полтавської міської ради про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, за позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Територіальної громади
в особі Полтавської міської ради про
встановлення факту родинних відносин,
виселення (а.с.13-15).

Підтримуючи свої позовні вимоги в
наведеній справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
посилались на те, що проживають в
спірній квартирі.

Зазначене в повній мірі відповідає
зверненням представника позивача до
правоохоронних органів з
повідомленням про те, що 02 вересня 2014
року дочка ОСОБА_2 ОСОБА_6 приїхала з
м.Харкова до м.Полтави і в квартирі
АДРЕСА_1 виявила інші замки на вхідних
дверях, через вікно побачила, що до
квартири завезені будівельні
матеріали, а через деякий час до
квартири приїхали громадяни, які
заявили, що вони проживають у даній
квартирі, та представились як ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 (а.с.7).

За даним зверненням Київським РВ ПМУ
УМВС України в Полтавській області
проведено перевірку (а.с.8).

На спростування факту чинення
відповідачами позивачу перешкод в
користуванні належною їй квартирою
сторонами жодного доказу суду надано
не було.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Як встановлено судом, позивач
внаслідок дій відповідачів позбавлена
можливості вільно володіти,
користуватись та розпоряджатись
належною їй квартирою №1, розташованою
по вул.Рєпіна, 18 у м.Полтаві.

Як встановлено ч.1 ст.321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Порушене право позивача підлягає
захистові шляхом виселення зі спірної
квартири відповідачів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Частиною 3 ст.116 ЖК України передбачено,
що осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Зазначена норма регулює житлові
правовідносини, що виникли з
користування жилими приміщеннями в
будинках державного і громадського
житлового фонду.

Главою 6 Житлового кодексу України
врегульовано користування жилими
приміщеннями в будинках (квартирах)
приватного житлового фонду. Але даною
главою не передбачено спосіб захисту
права власника житлового приміщення в
разі його самовільного зайняття іншими
особами, які не є членами його сім'ї.

Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Тому на підставі ч.8 ст.8 ЦПК України суд
вважає за необхідне з метою захисту
права власника квартири ОСОБА_2 на
підставі ч.3 ст.116 ЖК України виселити
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 як
таких, що самоправно зайняли дане жиле
приміщення.

В цій частині позов ОСОБА_2 підлягає до
задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди, суд
виходить з наступного.

Як передбачено ч.3 ст.386 ЦК України,
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено,
що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Як встановлено судом, чиненням
перешкод в реалізації її права
власності відповідачі завали позивачу
значної моральної шкоди, але її розмір
позивачем дещо завищений.

При цьому суд враховує, що позивач
постійно проживає у м.Харкові,
відповідно, зайняття відповідачами
успадкованої нею квартири у м.Полтаві
не потягло за собою необхідність
негайного вирішення питання
забезпечення житлом.

Бере до уваги суд і нетривалий період
порушення права позивача, оскільки
право власності на спірну квартиру за
нею було визнано рішенням суду від 11
червня 2014 року.

Тому суд вважає, що з відповідачів на
користь позивача на відшкодування
завданої моральної шкоди підлягає до
стягнення сума у розмірі 500 грн., яка в
повній мірі відповідає обставинам
справи та засадам справедливості,
добросовісності та розумності, що
закріплені у ст.3 ЦК України.

Підстави для відшкодування позивачу
моральної шкоди в більшому розмірі
судом не встановлені.

За змістом ч.1 ст.1190 ЦК України особи,
спільними діями або бездіяльністю яких
було завдано шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

Тому відповідачі мають відшкодувати
позивачу завдану ними моральну шкоду в
солідарному порядку.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов ОСОБА_2 судом задоволено
на 70%, понесені позивачем судові
витрати також підлягають
відшкодуванню позивачу в розмірі 70%,
тобто в сумі 2440 грн.

Тому з кожного з відповідачів на
користь позивача підлягають до
стягнення кошти в сумі по 1220 грн. на
відшкодування понесених позивачем
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в
користуванні належною їй квартирою, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1
без надання іншого житлового
приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 500 грн. на відшкодування
завданої моральної шкоди - солідарно.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 кошти в сумі по 1220 грн. з кожного
на відшкодування понесених судових
витрат.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду у 10-денний термін з дня
його проголошення, а особами, які
беруть участь у справі, але були
відсутні в судовому засіданні -
протягом 10 днів з дня одержання його
копії.

Головуючий
О.А.Самсонова

06.11.2014