Справа № 203/4058/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року

Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю : позивача –ОСОБА_1

представника відповідача –
ОСОБА_2

відповідача – ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровської
міської ради, третя особа – ОСОБА_3 про
скасування державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою та зобов’язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

18.06.2014 року ОСОБА_4 звернулась до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа – ОСОБА_3 про скасування
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою та
зобов’язання вчинити певні дії(а.с.2-3)

Позивач у позовній заяві та
у судовому засіданні, в обгрунтування
позовних вимог з урахуванням уточнень,
посилався на те, що 23.10.1999 року він
придбав у ОСОБА_3 гараж № «Д», який
знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, Кіровський район,
проспект К. Маркса, у дворі будинку № 82.
На момент укладання договору
купівлі-продажу, земельна ділянка для
обслуговування гаража площею 0,0022
гектара не була приватизована, а
знаходилась у постійному користуванні
ОСОБА_3 У 2013 році позивач вирішив
приватизувати зазначену земельну
ділянку для обслуговування гаража та
отримати державний акт на право
власності на землю, але йому було
відмовлено в цьому і землевпорядною
організацією і Дніпропетровською
міською радою, з посиланням на те, що
переоформлення права користування
земельною ділянкою на нового власника
гаража неможливе, а державний акт не
може бути скасований, тому позивач
звернувся до суду та просив скасувати
Державний акт на право постійного
користування від 24.07.1997 року № 003253,
виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку
площею 0,0022 гектара для обслуговування
гаража за адресою: м. Дніпропетровськ,
Кіровський район, проспект К. Маркса, 82
Д, та зобов’язати Дніпропетровську
міську раду передати ОСОБА_4 в приватну
власність шляхом приватизації вказану
земельну ділянку(а.с.22-23)

У судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала,
оскільки він є не обґрунтованим,
Дніпропетровська міська рада не
порушувала права позивача, ним не було
надано відповідні документи для
оформлення за ним у відповідності до
вимог чинного законодавства права
власності на земельну ділянку. Крім
того, відповідач не може скасувати
державний акт, оскільки рішення на
підставі якого він виданий діє, не
скасоване та не змінено, а тому просила
відмовити у задоволенні позову.

Третя особа у судовому засіданні
підтримала позовні вимоги,
підтвердила, що не користується
вказаною земельною ділянкою, оскільки
продала гараж позивачу, проти
припинення її права на земельну
ділянку не заперечувала.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що у постійному
користуванні ОСОБА_3 перебуває
земельна ділянка площею 0,0022 гектара
для обслуговування гаража гараж № «Д»,
який знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, Кіровський район,
проспект К. Маркса, у дворі будинку № 82,
що підтверджується копією державного
акту на право постійного користування
землею виданий згідно рішення
Виконавчого комітета
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів від 16.01.1997 року № 29,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею Серія ДП Д* № 5008 від 24.07.1997 року та копією вказаного
рішення (а.с.5, 36-37)

Встановлено, що 23.10.1999 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу гаражу № «Д», який
знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, Кіровський район,
проспект К. Маркса, у дворі будинку № 82,
площею 18,70 кв. м., цегляні-погріб площею
2,2 кв. м., см. яма площею 1,50 кв. м., що
підтверджується копією вказаного
договору посвідченого державним
нотаріусом П’ятої дніпропетровської
державної нотаріальної контори ОСОБА_6
та зареєстрованого у реєстрі під № 3-5244
та копією технічного паспорту (а.с.4,6-11)

У судовому засіданні встановлено, що
03.10.2013 року ОСОБА_3 звернулась до
Дніпропетровської міської ради з
заявою про переоформлення права
постійного користування земельною
ділянкою для обслуговування гаража з
ОСОБА_3 на нового власника нерухомого
майна на підставі договору
купівлі-продажу гаражу, але ОСОБА_3 було
повідомлено, що чинним законодавством,
а саме ст. 92 Земельного кодексу України
не передбачено надання земельної
ділянки у постійне користування
фізичним особам, а тому переоформлення
права користування на нового власника
гаража неможливе, що підтверджується
копією заяви та листа від 22.10.2013
року(а.с.12-14)

17.10.2013 року позивач звернувся до
Дніпропетровської міської ради з
клопотанням про надання дозволу на
розроблення технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки,
для отримання в подальшому земельної
ділянки під гаражем у власність, однак,
листом від 02.04.2013 року позивачу було
роз’яснено, що відповідно до абзацу 5
та 6 пункту 5 рішення Конституційного
Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 по
справі № 1-9/2009, ненормативні правові
акти органу місцевого самоврядування є
актами одноразового застосування,
вичерпують свою дію фактом їх
виконання, тому вони не можуть бути
скасовані або змінені органом
місцевого самоврядування після їх
виконання, у зв’язку з цим питання
внесення змін до рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради підлягає вирішенню у судовому
порядку(а.с.15-16)

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Конституції України, Цивільного
кодексу України (2003 року), Земельним
Кодексом України.

Статтею 14 Конституції України
встановлено, що право власності на
землю гарантується і це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою відповідно до закону.

Згідно із ст. 41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.22 Земельного Кодексу
України, (який вступив в дію з березня
1991 року, та діяв до 1 січня 2002 року) право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Статтею 23 цього ж Кодексу
передбачалось, що право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними
Радами народних депутатів.

Крім цього, з 1 січня 2002 року набув
чинності новий Земельний Кодекс
України, відповідно до ст.116 якого,
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або передача їх у
користування.

Цією ж статтею закону визначено, що
громадяни та юридичні особи набувають
право власності та право користуватися
земельною ділянкою із земель державної
або комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 125 ЗК України визначено, що
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Право постійного землекористування є
безстроковим, на відміну від права
оренди, і може бути припинене лише з
підстав, передбачених законодавством.

Стаття 141 Земельного кодексу України
визначає підстави припинення права
користування земельною ділянкою, до
яких віднесено: набуття іншою особою
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду, які розташовані на
земельній ділянці.

Суд при розгляді позовних вимог
виходив з того, що право, посвідчене
державними актами, є похідним від
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність чи в користування,
а тому з огляду на приписи частини
першої статті 16 Цивільного кодексу
України та статті 152 Земельного кодексу
України захист прав осіб на земельні
ділянки не може здійснюватися лише
шляхом визнання відповідного
державного акта скасованим, якщо
рішення, на підставі якого видано цей
державний акт, не визнано недійсним у
встановленому порядку, не скасоване чи
не змінено, а тому відсутні підстави
скасовувати даний державний акт. Отже
позовні вимоги про скасування
державного акту є некоректними та
такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у судовому засіданні
у їх сукупності, враховуючи, що позивач
і третя особа звертались до
відповідача з заявами про можливість
переоформлення права користування чи
оформлення права на земельну ділянку,
але їм було відмовлено, та зважаючи на
той факт, що ОСОБА_4 на законних
підставах набув право власності на
гараж № «Д», який знаходиться за
адресою: м. Дніпропетровськ, Кіровський
район, проспект К. Маркса, у дворі
будинку № 82, а тому право ОСОБА_3 щодо
земельної ділянки для обслуговування
даного гаражу відповідно до ст.. 141
Земельного Кодексу України підлягає
припиненню, суд приходить до висновку
про необхідність задоволення позову
позивача в цій частині.

Щодо позовних вимог, про
зобов’язання Дніпропетровської
міської ради передати ОСОБА_4 в
приватну власність шляхом
приватизації вказану земельну ділянку,
то суд вважає їх такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
процес приватизації має передбачений
чинним законодавством порядок, який
позивач має виконати та надати всі
відповідні документи до відповідних
установ, крім того після припинення
права користування ОСОБА_3 на земельну
ділянку в позивача відсутні перепони
щодо оформлення свого права на дану
земельну ділянку.

На підставі викладеного, керуючись ст.
7,13,14, 41 Конституції України, ст. ст. 317,
319, 321 Цивільного кодексу України (2003
року), ст..ст.12,93,120,141 Земельного Кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 226 ЦПК
України, суд, –

В И Р І Ш И В :

Припинити право
користування ОСОБА_3 земельною
ділянкою площею 0,0022 га наданою для
обслуговування гаража лід. «Д» у дворі
будинку № 82 по проспекту Карала Маркса
у м. Дніпропетровськ (державний акт на
право постійного користування землею
виданий ОСОБА_3 згідно рішення
Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів від 16.01.1997 року № 29,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею Серія ДП Д* № 5008 від 24.07.1997 року)

ОСОБА_4 у задоволені іншої частини
позовних вимог – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Ф.Ф. Маймур