Єдиний унікальний номер 205/2469/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Мовчан Д.В.
при
секретарі
Молокової С.О.

за участю: позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської
міської ради, ОСОБА_5, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, Відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до
суду з позовною заявою до
Дніпропетровської міської ради,
ОСОБА_5, треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
Відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що на
підставі договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності від 16.08.1957
року, його дідові, ОСОБА_7, і ОСОБА_8
належало домоволодіння АДРЕСА_1, по 1/2
частині домоволодіння кожному.
Рішенням Ленінської районної ради м.
Дніпропетровська № 05/53 від 10.01.1991 року
затверджений Акт ідеальних часток,
складений МБТІ м. Дніпропетровська
10.10.1990 року і визнано право власності за
ОСОБА_7 на 55/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1 а за ОСОБА_8 - на 45/100 частини
домоволодіння. На даний час власником
45/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 є
ОСОБА_5 (далі - Відповідач-2) на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, посвідченого нотаріусом
Другої Дніпропетровської державної
контори 01.05.1994 року. За життя ОСОБА_7
втратив вказаний договір про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки і отримав замість втраченого
04.02.2010 року дублікат вищевказаного
договору, посвідчений державним
нотаріусом державного нотаріального
архіву в Дніпропетровській області, за
реєстровим № 2-31. Однак право власності
ОСОБА_7 перереєстровано КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради не
було. Далі позивач зазначає, що за своє
життя ОСОБА_7 склав заповіт на ім'я
позивача. Після смерті такого
спадкодавця позивач звернувся до
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою
про прийняття спадщини. Однак,
постановою приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 від 24.12.2013
року йому було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину.

У зв'язку з чим позивач вимушений
звернутись до суду та просити суд в
уточнені позовній заяві визнати за ним,
ОСОБА_1 право власності на 55/100 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 (що складається
із житлового будинку літ. А-1, загальною
площею 136,6 кв.м., житловою площею 78,8
кв.м., житлової прибудови літ А1-1,
погрібу літ А1-1, літньої кухні літ. Б,
сараю літ. В, сараю літ. Ж, сараю літ. З,
гаражу літ. Г, літньої кухні літ. И,
уборної літ. Д, душа літ. К, мощення,
воріт, водоколонки, огорожі) в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач (його представник) у судовому
засіданні уточнені позовні вимоги
підтримали в повному обсязі і просять
їх задовольнити по мотивах, що
викладені в такій позовній заяві.

Представник Відповідача-1 -
Дніпропетровської міської ради у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, просила суд винести рішення
про відмову в задоволені позову.

Відповідача -2 - ОСОБА_5 у судове
засідання не з'явилася, надала суду
заяву, в якій просить суд розглядати
справу за її відсутності та винести
рішення відповідно до вимог чинного
законодавства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явився, надав суду
заяву, в якій просить суд розглядати
справу за його відсутності та винести
рішення відповідно до вимог чинного
законодавства.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Відділу державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області, у судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлялись
належним чином, причини неявки в
судове засідання не повідомили, ніяких
письмових заяв чи клопотань до суду не
надходило.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
беруть участь у справі, з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, доходить висновку, що позов
підлягає задоволенню по наступних
підставах.

Так, судом встановлені наступні
обставини і визначені відповідно до
них виниклі правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі
договору про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві особистої власності
від 16.08.1957 року, виданому згідно з
рішенням виконкому Ленінської
районної ради трудящих № 1231 від 07.07.1956
року, посвідченому нотаріусом Другої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори 17.08.1957 року за
реєстровим № 2-5615, ОСОБА_7, і ОСОБА_8
належало домоволодіння АДРЕСА_1 по 1/2
частині домоволодіння кожному (а.с. 9).

Матеріалами справи підтверджено, що
рішенням Виконавчого комітету
Ленінської районної ради трудящих від
14.04.1971 року за № 182/12 було затверджено
акт вводу в експлуатацію
індивідуального домоволодіння,
належного ОСОБА_7 АДРЕСА_1.

Із матеріалів даної цивільної справи
вбачається, що рішенням Ленінської
районної ради м. Дніпропетровська № 05/53
від 10.01.1991 року також був затверджений
Акт ідеальних часток, складений МБТІ м.
Дніпропетровська 10.10.1990 року і визнано
право власності за ОСОБА_7 на 55/100
частини домоволодіння АДРЕСА_1 а за
ОСОБА_8 - на 45/100 частини домоволодіння.

Оглядом технічного паспорту,
виготовленого уповноваженою особою КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради на
вказане домоволодіння судом
встановлено, що останнє складається із
житлового будинку літ. А-1, загальною
площею 136,6 кв.м., житловою площею 78,8
кв.м., житлової прибудови літ А1-1,
погрібу літ А1-1, літньої кухні літ. Б,
сараю літ. В, сараю літ. Ж, сараю літ. З,
гаражу літ. Г, літньої кухні літ. И,
уборної літ. Д, душа літ. К, мощення,
воріт, водоколонки, огорожі. Самочинне
будівництво в частці домоволодіння, що
належало спадкодавцю, відсутнє.

Матеріалами даної цивільної справи
також підтверджено, що 02.12.2006 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 був
посвідчений заповіт ОСОБА_7, яким він
заповідав все належне йому майно, що
буде належати йому на день смерті,
позивачеві по справі ОСОБА_1 (а.с.7).

Судом також встановлено, що ОСОБА_7
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що Відділом
реєстрації смерті Дніпропетровського
міського управління юстиції 10.11.2012 року
у Книзі реєстрації смерті було
зроблено відповідний актовий запис №
7526 та видано свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_1.

Із матеріалів даної цивільної справи
вбачається, а сторонами не
заперечувалось, що речове право на 55/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_7
за своє життя зареєстровано у
встановленому порядку не було.

Задовольняючи позов суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. Згідно ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин. Відповідно до ст.
1235 ЦК України заповідач може
призначити своїми спадкоємцями
фізичних осіб незалежно від сімейних
відносин.

У відповідності до вимог частин 1, 3
статті 1247 ЦК України заповіт
складається у письмовій формі , із
зазначенням місця та часу його
складання. Заповіт має бути
посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами ,
визначеними у статтях 1251-1252 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
наведений порядок дотримано при
посвідченні вказаного заповіту.
Укладений заповіт відповідає вимогам
Закону, оскільки складений у письмовій
формі та посвідчений службовою особою
визначеною ст.1251 ЦК України.

За положеннями ст.ст.1268, 1269 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Із урахуванням норм ст.1296 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду
України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову
практику у справах про спадкування"
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством; за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають; у
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Судом встановлено, що після смерті
спадкодавця ОСОБА_7 позивач звернувся
до приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою
про прийняття спадщини, однак 24.12.2013
року органом нотаріату була винесена
письмова постанова про відмову у
вчинені нотаріальної дії у вигляді
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на частку домоволодіння
АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7. Свідоцтво про право на спадщину
на нерухоме майно у вигляді 55/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 органом
нотаріату не видавалось.

Таким чином, суд доходить висновку, що
в даному випадку у позивача відсутні
умови для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину.

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Аналіз цивільного законодавства в
контексті права на спадкування
свідчить, що успадковуються виключно
ті права та обов'язки, які виникли та
належали спадкодавцеві ще за життя; до
складу спадщини входять права та
обов'язки, які не припинилися внаслідок
смерті спадкодавця.

З приводу відсутності державної
реєстрації права за померлим ОСОБА_7 на
спадкове майно, суд зауважує, що у
відповідності до статті 2 Закону
України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень уявляє собою
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень. Згідно
зі статтею 3 зазначеного Закону право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

З наведеної норми матеріального закону
вбачається, що право власності, яке
набуте на відповідне нерухоме майно до
набрання чинності Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
набувається в порядку, який існував на
час його набуття, а не виникає у зв'язку
із здійсненням державної реєстрації
права власності на нього в порядку,
передбаченому цим законом, яка є лише
офіційним визнанням державою такого
права, а не підставою його виникнення.

З огляду на вищевикладені обставини,
суд вважає, що оскільки ОСОБА_7
правомірно, у відповідності до діючого
на час виникнення такого речового
права законодавства, яке не
передбачало обов'язкову державну
реєстрацію права власності, набув
права власності на 55/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 то в даному
випадку після смерті ОСОБА_7 відкрилась
спадщина саме на 55/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України
способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
права.

Таким чином, з огляду на вказані вимоги
закону та встановлені судом фактичні
обставини справи, враховуючи
відсутність у позивача умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину,
доведеності в судовому порядку
виникнення у спадкодавця за його життя
права власності на 55/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, суд вважає
позовні вимоги позивача такими, що
підлягають задоволенню шляхом
визнання за позивачем ОСОБА_1 право
власності на 55100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також на підставі норми ст. 88 ЦПК
України, враховуючи предмет та
підставу даного цивільного спору,
необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 понесені та документально
підтверджені судові витрати по справі
у вигляді судового збору в розмірі 3 654
(три тисячі шістсот п'ятдесят чотири)
грн. 00 коп.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 236, 328,
1216, 1218, 1120, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11,
57-61, 88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВирішиВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської
міської ради, ОСОБА_5, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, Відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, - задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на
55/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 (що
складається із житлового будинку літ.
А-1, загальною площею 136,6 кв.м., житловою
площею 78,8 кв.м., житлової прибудови літ
А1-1, погрібу літ А1-1, літньої кухні літ.
Б, сараю літ. В, сараю літ. Ж, сараю літ. З,
гаражу літ. Г, літньої кухні літ. И,
уборної літ. Д, душа літ. К, мощення,
воріт, водоколонки, огорожі) в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

3. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1
понесені та документально
підтверджені судові витрати по справі
у вигляді судового збору в розмірі 3654
(три тисячі шістсот п'ятдесят чотири)
грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області, через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська, шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Д.В.Мовчан