АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
інстанції: Литвинова І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

29 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Шахової О.В.

суддів:
Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при
секретарі: Меєчко Д.П.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, треті
особи: товариство з обмеженою
відповідальністю «РКК», публічне
акціонерне товариство «Фінанс Банк»,
про зобов'язання вчинити дії, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду міста Києва від 31 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року позивач
звернувся до суду з указаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що майно
у вигляді нежитлового приміщення, а
саме - виробничий комплекс по АДРЕСА_1 в
м. Києві, протиправно вибуло з його
володіння і було передано в іпотеку. На
підставі рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 26 лютого 2013
року та рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 28 серпня 2013
року ОСОБА_1 повернув право власності
на вищевказане майно. Проте, залишились
не знятими заборони на майно ОСОБА_1,
накладені приватним нотаріусом ОСОБА_2
на підставі договору іпотеки,
укладеного між ТОВ «РКК» та ПАТ «Фінанс
Банк». На звернення позивача до
приватного нотаріуса ОСОБА_4 з
проханням усунути перешкоди в
користуванні майном шляхом зняття всіх
обмежень, остання відмовила, мотивуючи
свою відмову тим, що договір іпотеки є
дійсним.

Посилаючись на наведене, позивач
просив суд зобов'язати приватного
нотаріуса ОСОБА_2 зняти в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
та їх обмежень всі обмеження внесені на
підставі договору іпотеки № 5153 від 31
травня 2013 року, укладеного між ТОВ
«РКК» та ПАТ «Фінанс Банк» на
виробничий корпус (літера А), загальною
площею 3863,5 кв. м, що знаходиться за
адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 31 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Скаржник вказує на
те, що оскаржуване рішення суду
суперечить роз'ясненням, викладеним у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9,
оскільки на момент розгляду справи
ОСОБА_1 було поновлено в праві
власності на спірне нежитлове
приміщення, у зв'язку з чим він має
пріоритетне право на це майно, а
скасовувати всі подальші незаконні
угоди не має потреби, а тому заборона
приватного нотаріуса є незаконною.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник позивача
підтримав апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав.

Представники приватного нотаріуса та
ПАТ «Фінанс Банк» заперечували проти
задоволення апеляційної скарги та
вважали, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Третя особа ТОВ «РКК» в суд апеляційної
інстанції не з'явилися, про час і місце
розгляду справи повідомлена належним
чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305
ЦПК України неявка представника
товариства не перешкоджає розглядові
справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої
інстанції, виходив з того, що договір
іпотеки від 31 травня 2013 року, укладений
між ТОВ «РКК» та ПАТ «Фінанс Банк»,
відповідно до умов якого ТОВ «РКК»
передав в іпотеку ПАТ «Фінанс Банк»
виробничий корпус (літера А), загальною
площею 3863,5 кв. м за адресою: м. Київ,
АДРЕСА_1, є чинним і не визнаний у
встановленому законом порядку
недійсним, а тому підстав для
скасування заборони на відчуження
спірного нерухомого майна не
вбачається.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 є власником нежитлового будинку
літ «А», загальною площею 3863,5 кв. м, який
розташований за адресою: м. Київ,
АДРЕСА_1.

На підставі акту від 26 грудня 2011 року
про проведення прилюдних торгів
нерухомого майна, 16 грудня 2011 року
філією 10 ПП «Нива-В.Ш.» були проведені
прилюдні торги з реалізації
виробничого корпусу (літ. А), загальною
площею 3863,5 кв. м, що знаходиться за
адресою: м. Київ, АДРЕСА_1. Переможцем
прилюдних торгів визнано ОСОБА_5

Згідно зі свідоцтва, виданого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 30
березня 2012 року на підставі
вищевказаного акту проведення
прилюдних торгів нерухомого майна від
26 грудня 2011 року, посвідчено, що ОСОБА_5
належить на праві власності майно, що
складається з виробничого комплексу
(літ. А), загальною площею 3863,5 кв. м, що
знаходиться за адресою: м. Київ,
АДРЕСА_1.

8 травня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 уклали
договір купівлі-продажу, відповідно до
умов якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_7
купив виробничий комплекс (літ. А),
загальною площею 3863,5 кв. м, що
знаходиться за адресою: м. Київ,
АДРЕСА_1.

В подальшому між ОСОБА_7 та ТОВ «РКК»
було укладено правочин, відповідно до
якого право власності на спірне майно
було зареєстроване за ТОВ «РКК».

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 26 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від 15
травня 2013 року визнано недійсним
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів від 30 березня 2012 року,
виданого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, яке посвідчує, що ОСОБА_8
належить на праві власності майно, що
складається з виробничого корпусу (літ.
А), загальною площею 3863,5 кв. м, що
знаходиться за адресою: м. Київ,
АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 28 серпня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від 12
грудня 2013 року, витребувано від ТОВ
«РКК» на користь ОСОБА_1 майно, що
складається з виробничого корпусу (літ.
А), загальною площею 3863,5 кв. м, що
знаходиться за адресою: м. Київ,
АДРЕСА_1.

Крім того, 31 травня 2013 року між ТОВ
«РКК» та ПАТ «Фінанс Банк» було
укладено кредитний договір № 130-Ф та
договір іпотеки № 5153, за яким ТОВ «РКК»
передало в іпотеку ПАТ «Фінанс Банк»
виробничий комплекс (літ. А), загальною
площею 3863,5 кв. м, що знаходиться за
адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

У зв'язку з укладенням зазначеного
договору іпотеки приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 в державному реєстрі
обтяжень було зареєстровано заборону
на нерухоме майно, а саме на виробничий
комплекс (літ. А), загальною площею 3863,5
кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ,
АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом про
зобов'язання приватного нотаріуса
зняти в державному реєстрі обтяжень
заборону на нерухоме майно, а саме на
виробничий комплекс (літ. А), по АДРЕСА_1
в м. Києві, позивач свої вимоги
обґрунтовував тим, що діями приватного
нотаріуса порушено його права та
законні інтереси.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
загальної юрисдикції розглядають
справи про захист порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України
вирішення спорів фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності відноситься до
компетенції адміністративних судів.

Статтею 7 Закону України «Про нотаріат»
установлено, що нотаріуси у своїй
діяльності керуються законами України,
постановами Верховної Ради України,
указами і розпорядженнями Президента
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, а на
території Автономної Республіки Крим,
крім того, - законодавством Автономної
Республіки Крим, наказами Міністра
юстиції України, нормативними актами
обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

Перелік нотаріальних дій, що вчиняють
нотаріуси України, визначено ст. 34
Закону України «Про нотаріат». Так, до
нотаріальних дій, що вчиняють
нотаріуси України, належить, зокрема,
зняття заборони щодо відчуження
нерухомого майна (майнових прав на
нерухоме майно) і транспортних засобів,
що підлягають державній реєстрації.

У той же час відповідно до положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 31 березня 2004 року № 410 «Про
затвердження Тимчасового порядку
державної реєстрації іпотек», а також
наказу Міністерства юстиції України
від 09 червня 1999 року № 31/5 «Про
затвердження Положення про Єдиний
реєстр заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна» зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 10 червня
1999 року за № 364/3657, що були чинними на
момент виникнення спірних
правовідносин, державні нотаріальні
контори, державні нотаріальні архіви
та приватні нотаріуси визначені
реєстраторами Державною реєстру
іпотек та Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна.

Указаними нормативними актами
передбачено, що реєстратори, зокрема,
наділені повноваженнями щодо
вилучення записів про накладені
заборони, арешти щодо нерухомого майна,
а також про обтяження майна іпотекою із
вказаних Реєстрів на підставі
відповідного рішення суду.

З роз'яснень викладених у п. 8 Постанові
пленуму Вищого адміністративного суду
України № 8 від 20 травня 2013 року «Про
окремі питання юрисдикції
адміністративних судів» вбачається, що
відповідно до абзацу другого частини
першої статті 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону
державний реєстратор є державним
службовцем, крім випадку, коли
державним реєстратором є нотаріус як
спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються (делегуються) функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 30
цього Закону дії або бездіяльність
державного реєстратора, державного
кадастрового реєстратора, нотаріуса,
державного виконавця можуть бути
оскаржені до суду. Суди повинні мати на
увазі, що під діями також слід розуміти
рішення, прийняті зазначеними
суб'єктами владних повноважень з
питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах,
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином, розглянувши даний спір по
суті, суд не врахував зазначені вимоги
закону та здійснив ототожнення поняття
«зняття заборони відчуження
нерухомого майна» як нотаріальної дії
відповідно до Закону України «Про
нотаріат» та виконання нотаріусом
функцій реєстратора відповідно до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», з огляду на що
рішення суду не можна визнати законним,
воно підлягає скасуванню з закриттям
провадження по справі на підставі п.1 ч.1
ст.205 ЦПК України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.205, ст. ст. 303, 307, 313-315,
319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду
міста Києва від 31 липня 2014 року
скасувати.

Провадження в цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, треті особи: товариство
з обмеженою відповідальністю «РКК»,
публічне акціонерне товариство
«Фінанс Банк», про зобов'язання вчинити
дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили та
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий

Судді: