АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/3025/14
Головуючий в суді 1
інстанції: Іванищук А.А.
Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 10 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Капітан І.А.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
ухвалу Дніпровського районного суду м.
Херсона від 17 вересня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк» про розірвання
договорів та стягнення заборгованості
з відсотками за договором депозиту, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, в якому
після уточнення позовних вимог просив:

- розірвати договір банківського
вкладу № 2630/40/149821 від 27.12.2013 року.

- розірвати договір № 007-0036205-Ф/13 - DEP від
03.07.2013 року про відкриття поточного
рахунку з використанням платіжної
картки.

- стягнути з ПАТ «Міський комерційний
банк» суму вкладу у розмірі 201000 грн. та
заборгованість за невиплаченими
відсотками у сумі 9839,28 грн.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 подав заяву
про забезпечення позову, посилаючись
на те, що відповідач фактично
неплатоспроможний та не бажає
виконувати договірні зобов'язання,
тому просив вжити заходи до
забезпечення позову, шляхом накладення
арешту на майно відповідача у межах
суми позову, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а також на грошові
кошти, що знаходяться на розрахункових
рахунках ПАТ «Міський комерційний
банк».

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Херсона від 17 вересня 2014 року заяву
про забезпечення позову повернуто
заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить ухвалу
суду скасувати та задовольнити заяву
про забезпечення позову.

Заслухавши доповідача, апелянта,
перевіривши відповідність оскарженої
ухвали вимогам цивільного
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Повертаючи заяву про забезпечення
позову, суд першої інстанції керувався
ч. 8 ст. 153 ЦПК України та виходив із того,
що подана заява не відповідає вимогам
ст. 151 ЦПК України.

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна.

Забезпечення позову - це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України - суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені ЦПК України,
заходи забезпечення позову.

В силу ч.3 ст. 151 ЦПК України -
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, а згідно ч.5 ст.
153 ЦПК України - про вжиття забезпечення
позову суд постановляє ухвалу, в якій
зазначає вид забезпечення позову і
підстави його обрання, порядок
виконання, розмір застави, якщо така
призначена.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 4
Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 2006 року "Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

З матеріалів вбачається, що між
сторонами по справі виник спір
майнового характеру, предметом якого є
розірвання договорів банківського
вкладу та про відкриття поточного
рахунку з використанням платіжної
картки та стягнення суми вкладу у
розмірі 201000 грн. та заборгованість за
невиплаченими відсотками у сумі 9839,28
грн. (а.с.1-4,39)

15.09.2014 року позивачем подано заяву про
забезпечення позову, в якій просив
вжити заходи до забезпечення позову,
шляхом накладення арешту на майно
відповідача у межах суми позову, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, а також на грошові кошти, що
знаходяться на розрахункових рахунках
ПАТ «Міський комерційний банк» (а.с.32-34).

Частина 2 ст. 151 ЦПК України передбачає,
що повинно бути зазначено у заяві про
забезпечення позову. Зокрема у заяві
про забезпечення позову повинно бути
зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими
потрібно забезпечити позов; 2) вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; 3) інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.8 ст. 153 ЦПК України суд,
встановивши, що заяву про забезпечення
позову подано без додержання вимог
статті 151 цього Кодексу, повертає її
заявнику, про що постановляє ухвалу.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Херсона від 17 вересня 2014 року заяву
про забезпечення позову повернуто
заявнику, з підстав передбачених ч.8 ст.
153 ЦПК України (а.с.43).

Разом з тим, у заяві про забезпечення
позову, заявником були зазначені
причини, у зв'язку з якими потрібно
забезпечити позов, зазначено вид
забезпечення позову та обґрунтовано
необхідність його застосування.

Заявлені ОСОБА_3 вимоги про накладення
арешту на майно та на грошові кошти, що
знаходяться на розрахункових рахунках
банку, ґрунтуються на вимогах закону, а
саме ч. 1 ст. 59 Закону України "Про банки
і банківську діяльність", відповідно до
якої арешт на майно або кошти банку, що
знаходяться на його рахунках, арешт на
кошти та інші цінності юридичних або
фізичних осіб, що знаходяться в банку,
здійснюються виключно за постановою
державного виконавця чи рішенням суду
про стягнення коштів або про
накладення арешту в порядку,
встановленому законом.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд
першої інстанції не звернув уваги на
те, що заява за змістом відповідає
вимогам ст. 151 ЦПК України, а тому
підстав для повернення позивачу заяви
про забезпечення позову у суду першої
інстанції не було.

Враховуючи, що вимогами апеляційної
скарги є також задоволення заяви про
забезпечення позову, в той час як
процесуальним законом передбачено при
скасуванні ухвали передати питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що в задоволенні цієї частини скарги
слід відмовити.

За таких обставин, ухвала суду
відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України
підлягає скасуванню з передачею
питання щодо вжиття заходів
забезпечення позову на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 312 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Херсона від 17 вересня 2014 року скасувати
і передати питання щодо вжиття заходів
забезпечення позову на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: