АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою
через представника ОСОБА_2, на заочне
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 02 червня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у березні 2014 року ПАТ «Креді Агріколь
Банк» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_1, в якому, з урахуванням
зменшення позовних вимог, просило
стягнути з останньої на його користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 38 661,92грн., посилаючись на те,
що відповідачкою зобов'язання за
кредитним договором не виконуються
належним чином.

Справа № 761/6790/14 Апеляційне
провадження № 22-ц-796/13246/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Гриньковська Н.Ю.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай
Л.Д.Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 02.06.2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Креді Агріколь Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 38 661,92грн. та вирішено питання
щодо стягнення судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 23.09.2014 року заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду
ОСОБА_1 через представника подала
апеляційну скаргу, у якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про відмову в позові в повному
обсязі. Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, вважає, що
рішення не відповідає вимогам, які до
нього ставляться. Суд не зазначив про
часткову сплату нею боргу та не
врахував надані квитанції, а також те,
що договірні відносини тривають і вона
виконує умови договору.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну
скаргу та просив її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився,
про день та час розгляду справи
повідомлений у встановленому законом
порядку, причини неявки не повідив, у
зв`язку з чим колегія суддів вважає за
можливе розгляд справи у його
відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
19.03.2013 року між ПАТ «Креді Агріколь
Банк» та ОСОБА_1 було укладено
комплексний договір № 1/1357587, за умовами
якого останній надано кредит у розмірі
52 000 грн. строком до 18.03.2016 року зі
сплатою 11 % річних та щомісячною
комісійною винагородою за
обслуговування кредитної
заборгованості у розмірі 1,80 %.

Виконання банком умов кредитного
договору щодо надання кредиту
підтверджується копіями меморіальних
ордерів № 1/1357587 від 19.03.2013 року.

Погашення кредиту передбачено шляхом
внесення щомісячних платежів
відповідно до графіку погашення
заборгованості за кредитним договором.

Згідно п. 3.1 кредитного договору, у разі
прострочення строку сплати поточної
заборгованості за кредитом,
процентами, комісійною винагородою,
позичальник (відповідач у справі)
сплачує банку пеню у розмірі подвійної
облікової ставки від суми простроченої
заборгованості за договором за кожний
день прострочення платежу.

Згідно з п. 3.2 договору у разі порушення
позичальником без поважних причин
вимог п. 2.2.2 - 2.2.9 Правил позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 1 % від суми кредиту за кожен
випадок порушення.

16.01.2014 року відповідачці була
направлена вимога про погашення
заборгованості за кредитним договором
та зазначено, що відповідно до п. 4.3.7, 4.3.8
комплексного договору від 19.03.2013 року
банк має право ставити питання про
дострокове стягнення кредиту у повній
сумі та пені. Дана вимога відповідачкою
отримана 01.02.2014 року, проте
заборгованість повністю погашена не
була.

Пунктом 2.3.5. кредитного договору
передбачено право банку дострокового
погашення кредиту у повній сумі,
нарахованих процентів та/або
нарахованих комісій, штрафів та пені, у
випадку невиконання зобов'язання по
погашенню простроченої заборгованості
протягом 30 днів з дати відправки
повідомлення банком.

Згідно із розрахунком заборгованості
за кредитним договором, станом на 02.06.2014
року заборгованість ОСОБА_1 по
кредитному договору складає 38 661,92грн.,
з яких: прострочена заборгованість за
кредитом - 3 426,17 грн., залишок
заборгованості за кредитом - 33 778,68 грн.;
нарахована комісія - 936 грн.; нараховані
відсотки - 284,20грн.; пеня за несвоєчасне
погашення кредиту - 236,87грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач виконав свої зобов'язання за
кредитним договором, а відповідач
порушила зобов'язання щодо внесення
щомісячних платежів у повному розмірі
та у визначені строки, а також щодо
виконання вимоги банку про сплату
заборгованості у визначені договором
строки.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим у справі обставинам та
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що позичальник порушила
умови договору кредиту щодо
щомісячного погашення заборгованості
по кредиту відповідно до графіку
погашення та ці обставини апелянтом не
заперечуються.

Оскаржуючи розмір заборгованості
апелянт будь - яких розрахунків не
навела, доказів сплати нею інших сум,
ніж ті, що зазначені у виписці з
особового рахунку (а.с. 44- 49) до червня 2014
року не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції лише в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.
Апеляційний суд досліджує лише ті
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або у дослідженні яких
неправомірно було відмовлено, а також
нові докази, неподання яких до суду
першої інстанції було зумовлено
поважними причинами.

А тому доводи апелянта про те, що після
ухвалення рішення суду вона продовжує
сплачувати кошти на погашення кредиту
не спростовують висновків суду, а
докази сплати таких коштів можуть бути
враховані при виконанні рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не було враховано, що позичальник
сплачувала частково заборгованість
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки позивач
зменшив позовні вимоги у зв`язку з
частковим погашенням заборгованості у
період розгляду справи та сплачені
суми не включені до розміру боргу.

Оскільки відповідачкою порушено умови
договору щодо сплати щомісячних
платежів та остання не виконала у
визначені договором строки вимогу
банку про погашення заборгованості,
суд першої інстанції правильно визнав
право позивача як на стягнення
заборгованості, так і на дострокове
стягнення залишку кредиту, оскільки
таке право передбачене умовами
договору та ст. 1050 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позичальником надалі були усунуті
порушення щодо сплати по щомісячним
платежам не спростовують висновків
суду, оскільки за змістом ст. 1050 ЦК
України уже сам факт прострочення
повернення чергової частини кредиту
дає право позикодавцю вимагати
дострокового повернення всієї суми
кредиту.

Пеня стягнута відповідно до умов
договору та у межах річного строку
позовної давності.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим і не може бути скасоване
з підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 02 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді