Номер провадження: 22-ц/785/6151/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Кварталової А.М., Таварткіладзе
О.М.,

при секретарі - Стадніченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - Відділ державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
Головного управління юстиції в
Одеській області про визнання
договорів дарування недійсними,
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, вселення, стягнення
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Київського районного
суду м. Одеси від 11 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

22.02.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - Відділ державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
Головного управління юстиції в
Одеській області, який неодноразово
уточнювала та в остаточному варіанті
просила:

- визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
нотаріального округу ОСОБА_6 , 26.10.2001
року за реєстр. № 7262;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу вищевказаної квартири,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського нотаріального округу ОСОБА_7,
31.12.2010 року за реєстр. № 5181;

- визнати недійсним договір дарування
спірної квартири, укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського нотаріального
округу ОСОБА_7, 07.06.2012 року за реєстр. №
1705;

-вселити її в квартири АДРЕСА_1, та
стягнути з ОСОБА_4 на її користь
моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Позов обґрунтувала тим, що 26.10.2001 року
вона подарувала своєму сину ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір був
укладений з метою захисту її інтересів
за домовленістю з її колишнім
чоловіком на випадок розлучення. На той
період її син був неповнолітнім, вона
утримувала квартиру, та вважала, що
вказаний договір є договором,
укладеним про людське око.

В жовтні 2012 року у спірну квартиру
прийшов відповідач ОСОБА_4 та
представився новим господарем
квартири і просив виселитись, пояснив,
що він 31.12.2010 року уклав договір
купівлі-продажу з її сином.

Вона вважає, що договір купівлі-продажу
квартири був укладений під впливом
омани, оскільки ОСОБА_4 було
запропоновано її сину займатися
спільним бізнесом, але під заставу
спірної квартири. За квартиру грошові
кошти син не отримував (а.с. 4-5, 39-43, 101-106).

Також договір дарування, укладений
ОСОБА_4 зі своєю матір'ю ОСОБА_5,
порушують право власності та її
майнові права на вказану квартиру. Крім
того, цей правочин був укладеним з
порушенням норм матеріального
законодавства.

Посилаючись на викладене, позивачка
просила задовольнити позов, у тому
числі про вселення її в квартири та
стягнення моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 11.03.2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 - відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
по суті позовних вимог, посилаючись на
те, що рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої

інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню,а рішення суду 1-ої
інстанції - залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом 1-ої інстанції встановлені і
підтверджені матеріалами справи
наступні обставини.

26.10.2001 року ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3
прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1. Договір
дарування посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу за р.№7262,
зареєстрований в ОМБТІ та РОН 28.11.2001
року під №58.

31.12.2010 року ОСОБА_3, згідно договору
купівлі-продажу, передав квартиру у
власність ОСОБА_4 Вказаний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу 31.12.2010 року за р.№4578 (а.с.16).

07.06.2012 року ОСОБА_4 подарував квартиру
своїй матері - ОСОБА_5 Договір дарування
посвідчений 07.06.2012 року приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу за р.№1705.

Відмовляючи ОСОБА_2 в позові, суд 1-ої
інстанції виходив з того, що стосовно
вимог про визнання недійсним договору
дарування спірної квартири, згідно
якого 26.10.2001 року ОСОБА_2 подарувала її
своєму сину, пропущений строк позовної
давності і поважності причин пропуску
строку позивачкою не надано.

Що стосується договорів
купівлі-продажу квартири між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, а також договору дарування,
укладеного ОСОБА_4 з ОСОБА_5, то
позивачкою не доведено факту омани з
боку ОСОБА_4 відносно відповідача
ОСОБА_3

Крім того, суд виходив з того, що
позивачка не є стороною вказаних
договорів і не є зацікавленою особою,
виходячи зі змісту ч.3 ст.215 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовив
ОСОБА_2 в задоволенні вимог в повному
обсязі, в тому числі і у вимогах про
вселення в квартиру та відшкодування
моральної шкоди, як безпідставних.

При вирішенні спору по суті суд
керувався ст.ст.10,11,60 ЦПК України; ч.3
ст.215, ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ЦК України та
роз'ясненнями, викладеними у п.20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними».

Колегія погоджується з висновками суду
і вважає, що підстав для задоволення
апеляційної скарги не має.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те, що рішення суду постановлено з
порушенням норм матеріального права,
оскільки договір дарування від 26.10.2001
року був укладений про людське око, без
наміру створити юридичні наслідки, є
безпідставні, оскільки в цій частині
позову ОСОБА_2 відмовлено, у зв'язку з
пропуском нею строку позовної
давності, який згідно Кодексу в
редакції 1963 року, діючого на час
укладення договору, повинен
застосовуватися судом самостійно.

Крім того, ОСОБА_3 з самостійними
вимогами, як сторона вказаного
договору, до суду не звертався та його у
встановленому законом порядку не
оспорював.

Твердження в апеляційній скарзі про те,
що договір купівлі-продажу квартири
від 31.12.2010 року був укладений ним з
ОСОБА_4 під впливом омани, є
безпідставні і спростовуються копію
самого договору від 31.12.2010 року, згідно
з якого продаж квартири вчинено за
398085,00 грн., що в еквіваленті складає 50 000,
00 дол. США і розпискою від 01.09.2012 року
про отримання ним від ОСОБА_4 50 000,00 дол.
США (а.с.16, 97).

З самостійними вимогами про
оспорювання цього договору ОСОБА_3, як
сторона договору, також до суду не
звертався.

При викладених обставинах, інші доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду 1-ої інстанції, у зв'язку
з чим, апеляційна скарга на підставі ч.1
ст.308 ЦПК України підлягає відхиленню, а
рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 11 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

А.М. Кварталова

О.М.Таварткіладзе