Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Бондаренко Н.В.,
Ковалевича С.П.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Рівненського районного суду від 13
жовтня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
визнання права власності на майно в
порядку спадкування , -

в с т а н о в
и л а :

ОСОБА_3 18 червня 2014 року
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування.

Рішенням Рівненського районного суду
від 13 жовтня 2014 року даний позов
задоволено.

Вважаючи дане рішення незаконним
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали на нього
апеляційну скаргу.

Вказують, що письмової згоди
відповідно до частини 2 ст. 1272 ЦК
України для прийняття спадщини ОСОБА_3
після пропуску нею строку на прийняття
спадщини вони нотаріусу не подавали.

Стверджують, що вони своєчасно, у
шестимісячний строк з дня смерті тітки,
подали заяви до Рівненської районної
державної нотаріальної контори по
місцю відкриття спадщини.

ОСОБА_3 такої заяви не подавала і в
спадковому реєстрі запис про прийняття
нею спадщини відсутній. Вказують, що в
2014 році вона зверталася до суду з
позовом про визначення їй додаткового
строку для прийняття спадщини, але її
позов залишено без розгляду.

Стверджують, що вона пропустила
встановлений законом строк на
прийняття спадщини.

Заяву в нотаріальну контору про
прийняття спадщини ОСОБА_3 подала в 2014
році, тоді як спадкодавець ОСОБА_5
померла в 2010 році.

Вказують, що ОСОБА_5 1940 року народження
є їм рідною тіткою по матерям, а тому
доля кожної із сестер померлої
становить 1/3 частину і відповідно для
спадкоємиці ОСОБА_1-1/3 частина, ОСОБА_2-
1/3 частина, для ОСОБА_4 та її сестри
ОСОБА_3.(при поновленні строку останній)
1/3 частина спадкового майна.

Вважають, що крім невірного визначення
кола осіб, які мають право на спадщину,
судом також невірно визначено і частку
у спадщині.

Крім того, при доведеності
прийняття спадщини ОСОБА_3 її частка на
двох, разом з ОСОБА_4 не може
перевищувати 1/3 частини, однак суд
незаконно визнав за нею право на ?
частину спадкового майна.

Просять скасувати оскаржуване рішення
та постановити нове про відмову в
задоволенні позову.

В поданих на апеляційну скаргу
запереченнях ОСОБА_3 просить рішення
Рівненського районного суду від 13
жовтня 2014 року залишити в силі, а
апеляційну скаргу відхилити.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про їх підставність.

Із таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду не погоджується виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що сторони по
справі є спадкоємцями майна після
смерті тітки ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов"язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно.

Видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів про
належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

За змістом ст.ст. 10 і 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

В суді першої інстанції ОСОБА_3 не
надала доказів вчасного звернення з
заявою до нотаріальної контори про
прийняття спадщини.

Будь-які докази, які б свідчили про те,
що після смерті ОСОБА_5 позивач у
встановленому порядку зверталася до
нотаріуса для оформлення свідоцтва про
право власності на спадкове майно
після смерті своєї тітки і їй було
відмовлено у видачі цього свідоцтва, в
матеріалах справи відсутні.

Твердження позивача про те, що вона
зверталася до нотаріуса з даного
приводу, але їй в усній формі було
відмовлено у видачі цього свідоцтва та
запропоновано звернутись до суду, на
увагу не заслуговують, оскільки чинне
законодавство прямо передбачає подачу
письмової заяви про прийняття спадщини
та видачу свідоцтва про спадщину.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в пункті 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року „Про судову практику у справах
про спадкування" свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

З урахуванням наведених положень
закону, право на спадщину мають особи,
які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
встановленому цивільним
законодавством.

Відсутність у позивача на руках
правовстановлюючих документів на
спірні земельні ділянки, також не
перешкоджало їй оформити спадщину у
встановленому порядку, шляхом
звернення до відповідних органів за
отриманням підтверджуючих документів
про належність спадкового майна
спадкодавцю ОСОБА_5

За таких обставин, враховуючи
наведене вище, колегія суддів вважає за
необхідне на підставі ст. 309 ЦПК України
скасувати оскаржуване рішення та
постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

На підставі наведеного,
керуючись ст. ст. 1269, 1270, 1298 ЦК України,
ст. ст. 11, 303, 304, 309, 313, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду
від 13 жовтня 2014 року скасувати .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання
права власності на майно в порядку
спадкування відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
Н.В.
Бондаренко

С.П. Ковалевич