АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2608/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. РІШЕННЯ
28 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л.
В.суддівПальонного В. С. , Бородійчука В.
Г. при секретаріЯремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 18 серпня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», ОСОБА_8 про припинення
поруки та визнання недійсним договору
про внесення змін до договору поруки ,-
в с т а н о в и л а :
22 травня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_8 про припинення поруки та
визнання недійсним договору про
внесення змін до договору поруки,
посилаючись на те, що 01 вересня 2006 року
між ОСОБА_6, АКБ СР «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_8 було укладено договір поруки №
1-895/06-034-430. Вказаний договір поруки був
укладений в забезпечення виконання
ОСОБА_8 зобов'язань за договором про
надання невідновлювальної кредитної
лінії № 895/06-034-430, укладеним 01 вересня 2006
року між ОСОБА_8 та відповідачем АКБ СР
«Укрсоцбанк», на підставі якого
відповідач надав ОСОБА_8 у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового використання грошові кошти в
річних, з кінцевим строком повернення
кредиту до 31 листопада 2016 року.
Позивач зазначає у позові, що згідно п.1
договору поруки, предметом цього
договору є надання поруки ним, як
поручителем, за виконання
позичальником ОСОБА_8 зобов'язань за
кредитним договором.
Позивач ОСОБА_6 вказує, що нещодавно
йому стало відомо, про те, що в жовтні 2008
року між відповідачами була укладена
додаткова угода № 1 про внесення змін
до кредитного договору, згідно умов
якої з 20 жовтня 2008 року розмір
відсоткової ставки за користування
кредитом по кредитному договору
збільшився до 14,85 % процентів річних.
Дана інформація стала йому відома із
отриманої в травні 2014 року від ПАТ
«Укрсоцбанк» позовної заяви, зокрема
доданих до неї копії додаткової угоди
№ 1 про внесення змін до кредитного
договору та розрахунку заборгованості
ОСОБА_8 за кредитним договором. До цього
часу будь-яких повідомлень від ПАТ
«Укрсоцбанк» про вказані зміни
відсоткової ставки для ОСОБА_8 за
користування кредитом по кредитному
договору він не отримував, а тому згоди
на продовження його поруки щодо таких
змін умов кредитного договору
відповідачу ПАТ «Укрсоцбанк» не
надавав. Також позивач посилається, що
ніяких додаткових угод до договору
поруки щодо вказаних змін з
відповідачами на момент підвищення
відсоткової ставки, він не підписував.
Позивач посилається, що не будучи
проінформованим зі сторони ПАТ
«Укрсоцбанк» про збільшення ще з 20
жовтня 2008 року відсоткової ставки за
кредитним договором, ОСОБА_6 29 жовтня
2012 року уклав з відповідачами договір
про внесення змін до договору поруки,
яким були змінені редакції підпунктів
2.1.1. та 2.1.2. пункту 2 договору поруки щодо
зміни умов та обсягу його
відповідальності перед відповідачем
ПАТ «Укрсоцбанк» як поручителя. Тому
позивач вважає, що укладений між ОСОБА_6
та відповідачами 29 жовтня 2012 року
договір про внесення змін до договору
поруки є недійсним. Враховуючи той
факт, що його порука по договору була
припинена ще з 20 жовтня 2008 року, як
вважає позивач, то це спричинило
фактичне повне припинення його
зобов'язання за основним правочином -
договором поруки, отже, внесення до
цього правочину змін 20 жовтня 2012 року
суперечить нормам ст.ст. 559, 598 ЦК
України. Тому позивач просив суд
визнати припиненою поруку ОСОБА_6 перед
ПАТ «Укрсоцбанк» з 20 жовтня 2008 року за
договором поруки № 1-895/06-034-430, укладеним
01 вересня 2006 року між АКБ СР
«Укрсоцбанк», ОСОБА_8 та ОСОБА_6; визнати
недійсним договір про внесення змін до
договору поруки № 1-895/06-034-430 від 01
вересня 2006 року, укладений 29 жовтня 2012
року між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_8 та
ОСОБА_6; судові витрати покласти на ПАТ
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 18 серпня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7
подав на нього апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що вказане рішення
суду прийняте з порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, що призвело до прийняття судом
незаконного рішення. Просить скасувати
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 18 серпня 2014 року і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити повністю позов ОСОБА_6 у
даній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення, а
рішення суду першої інстанції до
скасування, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам закону відповідає
не повністю.

Вирішуючи спір, та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що банком не
визнається право позивача на
припинення поруки, позивач з такою
вимогою до суду в межах строків
позовної давності не звертався,
натомість з власної волі підписав
договір про внесення змін до договору
поруки, тобто вчинив дії на наступне
схвалення умов договору, тому суд
дійшов висновку, що за таких обставин
вимога про визнання недійсним договору
про внесення змін до договору поруки є
безпідставною.

Колегія суддів не може погодитись з
даним висновком суду першої інстанції,
так як даний висновок є помилковим,
таким, що не відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи
вбачається та встановлено в судовому
засіданні 01 вересня 2006 року між
позивачем ОСОБА_6 (поручитель), АКБ СР
«Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_8
(позичальник) було укладено договір
поруки № 1-895/06-034-430, згідно якого
поручитель зобов'язався перед
кредитором у повному обсязі солідарно
відповідати за виконання
позичальником зобов'язань щодо
повернення суми кредиту, сплати
процентів за користування кредитом, а
також можливих штрафних санкцій, у
розмірі та у випадках, передбачених
договором про надання
невідновлювальної кредитної лінії №
895/06-034-430 від 01 вересня 2006 року, згідно
якої ОСОБА_8 отримав від АКБ СР
«Укрсоцбанк» грошові кошти в сумі 43000
дол. США зі сплатою 12,85 % річних.

В жовтні 2008 року між АКБ СР
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_8 була укладена
додаткова угода № 1 про внесенні змін
до договору кредиту № 895/06-034-430 від 01
вересня 2006 року та з 20 жовтня 2008 року
встановлено процентну ставку за
користування кредитом на рівні 14,85 %
річних.

29 жовтня 2012 року між позивачем, ПАТ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_8 було укладено
договір про внесення змін до договору
поруки № 1-895/06-034-430 від 01 вересня 2006
року.

29 жовтня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк»
та ОСОБА_8 укладено договір про
внесення змін до договору про надання
не відновлювальної кредитної лінії №
895/06-034-430 від 01 вересня 2006 року, яким
встановлена процентна ставка за
користування кредитом в розмірі 1 %
річних.

Звертаючись до суду з позовними
вимогами, 22 травня 2014 року позивач
просив визнати припиненою його поруку
перед ПАТ «Укрсоцбанк» з 20 жовтня 2008
року за договором поруки № 1-895/06-034-430,
укладеним 01 вересня 2006 року між АКБ СР
«Укрсоцбанк», ОСОБА_8 та ОСОБА_6, просив
визнати недійсним договір про внесення
змін до договору поруки № 1-895/06-034-430 від
01 вересня 2006 року, укладений 29 жовтня 2012
року між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 ОСОБА_6 посилався, що жовтні 2008
року між відповідачами була укладена
додаткова угода № 1 про внесення змін
до кредитного договору, однак будь-яких
повідомлень від ПАТ «Укрсоцбанк» про
вказані зміни відсоткової ставки він
не отримував, та згоди на продовження
його поруки щодо таких змін умов
кредитного договору відповідачу ПАТ
«Укрсоцбанк» не надавав, а також ніяких
додаткових угод до договору поруки
щодо вказаних змін з відповідачами на
момент підвищення відсоткової ставки
не підписував.

Відповідно до норм частини 1 статті 559
ЦК України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Отже, припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя.

Колегією суддів критично оцінюються
доводи позивача ОСОБА_6, оскільки як
вбачається із договору про внесення
змін до договору поруки № 1-895/06-034-430 від
01 вересня 2006 року, укладеного між
позивачем, ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_8,
а саме п. 1. якого, у зв'язку із зміною
умов кредитування до договором про
надання не відновлювальної кредитної
лінії № 895/06-034-430 від 01 вересня 2006 року,
сторони домовилися викласти підпункт
2.1.1. пункту 2.1. статті 2. договору поруки
№ 1-895/06-034-430 від 01 вересня 2006 року в
наступній редакції: «2.1.1. повернення
кредиту в розмірі 34743,00 дол. США в строки
та в порядку з (графіком) погашення
заборгованості відповідно до договору
яким обумовлене основне зобов'язання
та з кінцевим терміном погашення
кредиту до 31 серпня 2016 року, а також
дострокового погашення у випадках,
передбачених договором, яким
обумовлене основне зобов'язання».

Згідно п.2. даного договору, підпункт
2.1.2. пункту 2.1. статті 2. договору поруки
№ 1-895/06-034-430 від 01
вересня 2006 року погоджено сторонами в
наступній редакції: «2.1.2. сплата
процентів за користування кредитом у
розмірі, визначеному договором, яким
обумовлене основне зобов'язання, а
також додатковими угодами про внесення
змін (доповнень) до договору, яким
обумовлене основне зобов'язання,
згідно з яким буде змінюватись розмір
процентної ставки, а також сплата
комісії у розмірі, строки та в порядку,
що визначені договором, яким
обумовлене основне зобов'язання».

За таких обставин, при підписанні
даного договору у 2012 році, ОСОБА_6 знав
про зміни, внесені додатковою угодою №
1 про внесення змін до договору кредиту
№ 895/06-034-430 від 01 вересня 2006 року, яким
було збільшено процентну ставку за
користування кредитом., погодився із
такими зобов'язаннями .

Крім того, 22 грудня 2010 року позивачу, як
поручителю, направлялася вимога про
сплату заборгованості по
вищевказаному кредитному договору,
укладеному між ОСОБА_8 та АКБ
«Укрсоцбанк», з якої вбачається розмір
процентної ставки, та яка була ним
отримана 23 грудня 2010 року.

Відповідно до ст. 627 ЦК України
встановлена свобода договору та
передбачено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору , виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 654 ЦК України визначено, що
зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Виходячи із даної норми закону, можливо
зробити висновок, що згода поручителя
може бути висловлена у будь якій формі,
зокрема письмового повідомлення,
додаткової угоди тощо.

Погодження поручителя зі змінами до
кредитного договору, які визначають
конкретні умови, порядок та обсяг
збільшення відповідальності боржника,
висловлене шляхом підписання
додаткової угоди до договору поруки, не
потребує додаткової згоди поручителя
на збільшення відповідальності.

Позивач ОСОБА_6 також не вказав і довів,
з яких саме підстав підлягає визнанню
недійсним є договір про внесення змін
до договору поруки № 1-895/06-034-430 від 01
вересня 2006 року, укладений 29 жовтня 2012
року між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_8 та
ОСОБА_6

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд
першої інстанції прийшов помилкового
висновку, відмовивши позивачу в
задоволенні його вимог у зв'язку з
пропуском строку позовної давності,
оскільки як роз'яснено п. 11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що відсутні підстави
для задоволення позову, оскільки
дослідженими матеріалами справи і
наданими сторонами доказами
спростовуються доводи апелянта щодо
підставності задоволення вимог
позивача та ухвалення нового рішення у
справі.

Доводи апелянта про задоволення його
позовних вимог є безпідставними та
необґрунтованими, не підлягають до
задоволення, оскільки не знайшли свого
підтвердження в матеріалах справи і
спростовуються матеріали справи,
доказами та вимогами чинного
законодавства.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні
даного рішення судом допущено
порушення норм матеріального права, а
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
це є обов'язковою підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення або зміни рішення, тому
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції скасувати, ухваливши нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог про припинення поруки
та визнання недійсним договору про
внесення змін до договору поруки в
зв'язку з недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 18 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_8 про припинення поруки та
визнання недійсним договору про
внесення змін до договору поруки
скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні
позовних вимог до Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_8 про припинення поруки та
визнання недійсним договору про
внесення змін до договору поруки.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :