Справа №477/226/14-ц 04.11.2014 04.11.2014 04.11.2014
Провадження № 22ц-784/2927/14
інстанції Полішко В.В.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

04 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Кудри В.М.,

за участю:

- представника позивача Филиппової
Т.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк (далі - ПАТ КБ) «Надра»

на рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 15 вересня 2014
року

за позовом

ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5

про

стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о
в и л а:

У січні 2014 року ПАТ КБ «Надра»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позивач зазначав, що 22 лютого 2007 року
між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір «Автопакет» №
08/02/2007/980-К095 , згідно з умовами якого
ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 38 570
грн. на придбання автотранспортного
засобу, із кінцевим строком погашення
до 20 лютого 2012 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4
зобов'язань за кредитним договором 21
лютого 2007 року укладено договір поруки
з ОСОБА_5, відповідно до умов якого
остання поручалася перед банком
солідарно в повному обсязі відповідати
за своєчасне виконання ОСОБА_4 усіх
зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 своїх
зобов'язань, які передбачені кредитним
договором, належним чином не виконав, у
зв'язку із чим станом на 16 грудня 2013
року утворилась заборгованість перед
Банком у розмірі 27 957 грн. 58 коп., Банк
просив стягнути вказану
заборгованість в солідарному порядку з
боржника та поручителя.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 15 вересня 2014
року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на
користь Банку заборгованість за
кредитним договором № 08/02/2007/980-К095 від 22
лютого 2007 року в розмірі 27 957 грн. 58 коп.,
з яких: 2 807 грн. 83 коп. - заборгованості
за кредитом; 18 290 грн. 67 коп. -
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом; 3002 грн.08 коп. -
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань; 3 857 грн. - штраф.

В задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з ОСОБА_5, як поручителя
заборгованості за кредитним договором,
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі Банк просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким позов Банку
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позов Банку, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для стягнення
заборгованості з ОСОБА_5 на підставі ч. 4
ст. 559 ЦК України, оскільки банком було
пропущено шестимісячний строк для
звернення з вимогою до поручителя.

Колегія погоджується з таким висновком
суду, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 22 лютого 2007 року
між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір «Автопакет» №
08/02/2007/980-К095, згідно з яким банк надав
кредит у розмірі 38 570 грн. на придбання
автотранспортного засобу, а ОСОБА_4
зобов'язався належним чином
використати й повернути кредит,
сплатити відсотки, а також інші платежі
в порядку, на умовах та у строки,
визначені цим кредитним договором.
Строк погашення кредиту - до 20 лютого 2012
року (пункт 1.1.4 договору).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4
своїх зобов'язань за вказаним
кредитним договором 21 лютого 2007 року
між Банком і ОСОБА_5 укладено договір
поруки, за умовами якого остання
поручається солідарно в повному обсязі
відповідати за своєчасне виконання
боржником усіх його зобов'язань за
договором.

Свої зобов'язання, передбачені
кредитним договором, ОСОБА_4 належним
чином не виконав, у зв'язку з чим станом
на 16 грудня 2013 року утворилась
заборгованість перед Банком у розмірі
27 957 грн.58 коп., з яких: заборгованість за
тілом кредиту - 2 807 грн. 83 коп.;
заборгованість зі сплати відсотків за
користування кредитним коштами - 18 290
грн.67 коп.; пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором - 3 002 грн.08 коп.; штраф за
несвоєчасне повернення кредитних
коштів - 3 857 грн., що підтверджується
розрахунком (а. с. 5).

06 грудня 2012 року пред'явив вимогу до
позичальника та поручителя про
повернення суми кредиту в повному
обсязі, нарахованих процентів, та пені
протягом тридцяти днів з дати
надіслання банком цього повідомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами
(ч. 1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної
події, яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК
України).

З договору поруки вбачається,
що в ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки (пункт 5.3) про його дію
до повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед банком за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст.
252 ЦК України, тому в цьому разі
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст.559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове
зобов'язання, і незалежно від того,
встановлений строк її дії договором чи
законом, його сплив припиняє
суб'єктивне право кредитора.

У кредитному договорі строк
виконання основного зобов'язання чітко
визначений - строк повного погашення
кредиту є 20 лютого 2012 року.

Тому у банку виникло право
пред'явити вимогу до поручителя про
виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту
починаючи з 20 лютого 2012 року, протягом
наступних шести місяців.

В той час , як позивач пред'явив
вимоги до поручителя 27 січня 2014 року.

Строк поруки не є строком для
захисту порушеного права. Це строк
існування самого зобов'язання поруки.
Таким чином, і право кредитора, і
обов'язок поручителя по його
закінченні припиняються, а це означає,
що жодних дій щодо реалізації цього
права, в тому числі застосування
примусових заходів захисту в судовому
порядку, кредитор вчиняти не може.

За таких обставин вимогу до
поручителя про виконання взятого ним
зобов'язання має бути пред'явлено в
межах строку дії поруки (6 місяців, 1
року чи будь-якого іншого строку, який
встановили сторони в договорі). Тому
навіть якщо в межах строку дії поруки
була пред'явлена претензія і
поручитель не виконав вказані в ній
вимоги, кредитор не має права на
задоволення позову, заявленого поза
межами вказаного строку, оскільки із
закінченням строку припинилося
матеріальне право.

Така ж правова позиція викладена
в постанові Верховного Суду України
від 17 вересня 2014 року № 6-6цс14, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

З огляду на наведене, висновок
суду про пропуск Банком шестимісячного
строку на пред'явлення позову до
поручителя від дня настання строку
виконання основного зобов'язання є
таким, що відповідає вимогам закону.

Посилання Банку в апеляційній
скарзі на те, що умовами кредитного
договору сторонами збільшено строк
позовної давності, не мають правового
значення оскільки правовідносини між
Банком та поручителем врегульовані ст.
559 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Оскільки рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, то підстав для
його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Надра» відхилити, а рішення
Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 15 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді