22-ц/775/180/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Гноєвой С.С.
Категорія 46 Доповідач Ткаченко
Рішення

Іменем України

1 8 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

Головуючого - Песоцької Л.І.

Суддів - Ткаченко Т.Б., Мальцевої
Є.Є.,

При секретарі - Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
угоди дарування недійсним, усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням та за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 02 грудня 2013 року,

встановила :

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування квартири АДРЕСА_1
від 22 грудня 201 1 року недійсним.

Посилався на те, що з 2001 року перебував
з відповідачкою в шлюбі, який 29
листопада 201 1 року на підставі рішення
суду між ними розірвано. Від шлюбу у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3, який
після розірвання шлюбу залишився
проживати з відповідачкою. В період
шлюбу вони з відповідачкою придбали
квартиру АДРЕСА_1, меблі та побутову
техніку. Під час розірвання шлюбу
питання про поділ зазначеного майна не
вирішувалось.

Після розірвання шлюбу, ініціатором
якого була відповідачка, остання не
давала йому можливості зустрічатися з
дитиною, що було для нього і для дитини
психологічною травмою, у зв'язку з чим
він погодився з умовами відповідачки
передати їй безоплатно у власність
придбану ними в період шлюбу квартиру
за надання йому можливості бачитися з
дитиною.

Вважає, що відчуження квартири було
проведено ним на край невигідних
умовах, оскільки іншого житла він у
власності-не має. Крім того,
відсутність можливості бачитись та
спілкуватись з дитиною с для нього
тяжкою психологічною обставиною, під
впливом якої він був змушений укласти
договір дарування на невигідних для
себе умовах.

В ході розгляду справи позивач
доповнив свої вимоги, зважаючи, що він
має право на '/2 частину спірної
квартири, яка є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя,
зареєстрований та мешкав у ній, просив
усунути йому перешкоди, які чиніть
позивачка, оскільки змінила замки на
вхідних дверях у квартиру, шляхом
вселення його у спірну квартиру.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 02 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору дарування квартири
недійсним, усунення перешкод в
користування жилим приміщенням та
вселення задоволено частково.

Усунуто перешкоди в користуванні
ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом
вселення його в зазначене жиле
приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду і
посилаючись в апеляційній скарзі на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріально і
процесуального права, відповідачка
ОСОБА_2, не оскаржуючи рішення суду в
частині відмови позивачу у задоволенні
позову про визначення недійсним
договору дарування, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову в
повному обсязі.

Зокрема зазначає, що висновок суду щодо
наявності у позивача права на вселення
в квартиру, являється необгрунтованим
і не відповідає встановленими по
справі обставинами. Відповідач до
розірвання шлюбу залишив квартиру і
проживав у квартирі разом зі своїми
батьками, де у нього є частка, отримана
в порядку приватизації.

Позивач безоплатно передав їй належну
йому частку у квартирі, ніяких умов про
те, що після відчуження квартири він
залишиться проживати в цій квартирі
постійно або на визначений строк у
договорі не зазначено.

Оскільки позивач вселився в спірну
квартиру, як власник житла і на цих же
умовах прописаний в квартирі, а не як
член сім'ї власника, і його право на
проживання в квартирі не похідне від
права власності, то з переходом права
власності до іншої особи, відчужувач
втрачає всі права власника, в тому
числі і на право проживання. На час
посвідчення договору дарування шлюб
між нею і позивачем було розірвано, і за
таких обставин, право користування
квартирою позивач втратив з часу
посвідчення договору дарування - 22
грудня 2011 року.

Відсутність у особи суб'єктивного
права на користування жилою площею,
позбавляє його можливості захищати не
існуюче право будь-яким способом.

Збереження реєстрації в спірній
квартирі не є підставою для вселення в
квартиру.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення відповідачки ОСОБА_2 та її
представника - ОСОБА_4, які підтримали
доводи апеляційної скарги, просили її
задовольнити, заперечення проти
апеляційної скарги позивача та його
представника - ОСОБА_5, які просили
відхилити апеляційну скаргу, рішення
суду залишити без змін, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими ґрунтувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
данні (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Але рішення суду положенням зазначених
норм не відповідає повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання недійсним договору дарування
квартири, суд виходив з того, що
позивачем не доведено будь - якими
належними та допустимими доказами факт
застосування до нього психічного тиску
з боку відповідачки ОСОБА_2 щодо
позбавлення його можливості
спілкування з дитиною в разі відмови
укладання договору дарування квартири.
Позивач а ні до розірвання шлюбу між
сторонами, та укладання договору
дарування квартири, а ні після не був
позбавлений відповідачкою можливості
бачитись зі своєю дитиною. Позивач на
час укладення договору дарування
квартири мав постійне місце роботи та
позитивно характеризувався на
підприємстві, що на думку суду свідчить
про його стабільний психологічний
стан.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позову про визнання
договору дарування недійсним,
відповідачкою не оскаржується. Тому,
відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК
України, колегією суддів в
апеляційному порядку не
переглядається.

Задовольняючи позов в частині усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням шляхом вселення в спірну
квартиру, судом було встановлено
наявність у позивача перешкод в
користуванні спірним житловим
приміщенням, про що не заперечувала
відповідачка, яка не пускаючи позивача
до житлового приміщення, відмовила
останньому у поживанні у спірному
помешканні, що унеможливило
користування ним, та якого позивач не
був позбавлений у встановленому
законом порядку. Відповідачка, за
відсутності судового рішення про
обмеження ОСОБА_1 у праві на
користування жилим приміщенням,
позбавила його права користування
спірною квартирою , і її дії вийшли за
межі реалізації своїх житлових прав за
ст.9 ч.4 ЖК України

З висновком суду першої інстанції в цій
частині колегія суддів погодитися не
може, оскільки він не відповідає
обставинам справи, наданим доказам і
нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2
з 15 вересня 2001 року перебували у шлюбі і
від шлюбу мають дитину, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначені обставини
підтвердили сторони в суді.

Згідно рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 29
листопада 2011 року, шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 12).

На підставі договору дарування від 22
грудня 2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_6 за реєстром № 3458, ОСОБА_1
подарував належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2
прийняла у дар вказану квартиру (а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 з 24 травня 2005 року
зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Відповідно до акту від 01 березня 2012
року складеного працівниками ПП
«Жилфонд 279» в квартирі АДРЕСА_1
зареєстрований, але не проживає ОСОБА_1
(а.с.9 -10).

Позивач в апеляційному суді пояснив, що
до укладання договору дарування з
відповідачкою він залишив квартиру та
перейшов жити в квартиру, в якій
проживають його батьки і в якій йому на
праві власності належить 1/3 частка.

Відповідно до висновку про реєстрацію
домоволодіння від 18 грудня 1998 року
АДРЕСА_2 належить ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_1, ОСОБА_9 на підставі свідоцтва
про право власності № 10608 від 2 грудня
1998 року (а.с.81).

За положеннями ст.317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмеження в його здійснення.

Відповідно до ст.ст.383 ЦК України, 150 ЖК
України, власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб.

Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право
власності припиняється у разі
відчуження власником свого майна.

Отже, виходячи з аналізу змісту
вказаних правових норм та встановлених
судом обставин справи, колегія суддів
вважає, що право позивача на
користування житловою площею в
квартирі АДРЕСА_1, є похідним від його
права власності на цю квартиру і з
припиненням цього права власності,
припиняється у ОСОБА_1 і право на
користування нею.

Відповідачка заперечує про
домовленості щодо збереження права
ОСОБА_1 на користування житловою площею
в зазначеній квартирі після відчуження
квартири, і про такі обставини не було
зазначено в договорі дарування.

Позивач був вселений у спірну квартиру
як власник квартири і на цих же умовах
був прописаний у квартирі, а не як член
сім'ї власника. На час укладання
договору дарування шлюб між позивачем
і відповідачкою був розірваний.

Отже, колегія суддів вважає, що позивач
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1 з моменту передачі у дар
відповідачці цієї квартири, тобто з 22
грудня 2011 року.

Ті обставини, що позивач
зареєстрований на житловій площі в
спірній квартирі не дає підстав для
задоволення позову в частині вселення
в квартиру, оскільки відповідно до
положень Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», реєстрація - це
внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
перебування із зазначенням адреси
житла особи.

Позивач в суді підтвердив, що до
укладання договору дарування він
залишив спірну квартиру.

Враховуючи зазначене та вимоги закону,
колегія суддів вважає, що рішення суду
в частині усунення перешкод у
користуванні квартирою і вселення
позивача в квартиру, як таке що не
відповідає вимогам ст.ст. 10,60,214-215 ЦПК
України, ст.317,319,321, 346 ЦК України,
підлягає скасуванню із відмовою у
задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309,313,314, 316 ЦПК
України, колегія суддів ,

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 02 грудня 2013 року в частині
задоволення позову про усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням та вселення в квартиру
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
жилим приміщенням шляхом вселення в
квартиру, відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
надрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді
Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева

Головуючий Л.І. Песоцька