Справа № 490/4605/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року Центральний районний
суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.

при секретарі Аслановій Е.Е.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1, відповідачів, представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,

ОСОБА_2, ОСОБА_6, про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання майна спільною сумісною
власністю, визнання права власності
на частину спільного майна, визнання
права на спадкування, зміну
черговості у спадкуванні та
визнання права власності на
спадкове майно в порядку успадкування
за законом, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року позивачка звернулася
до суду з вказаним позовом до
відповідачів, підставою позову
зазначила ст. 17 ЗУ «Про власність», ст.74
СК України, ст.ст. 1218, 1259,1261 ЦК України.

В обгрунтування позовних вимог
зазначала, що проживала однією сім'єю з
ОСОБА_7 як подружжя без реєстрації
шлюбу з червня 1983 року по 27.07.2013року -
день смерті останнього.

За час проживання однією сім'єю вони
разом з ОСОБА_7 за спільні кошти
придбали наступне майно, яке за
спільною згодою, було оформлено на ім'я
чоловіка :

- житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- автомобілі ВАЗ 21063, 1988року випуску,
д/н НОМЕР_1 , "AUDI 100», 1984 р.в.,
реєстраційний номер НОМЕР_2 ,
автомобіль марки «RENAULT» модель «KANGOO»
1,4, 2011р.в., д/н НОМЕР_3, автомобіль RENAULT
LOGAN 1.4, 2009р.в., д/н НОМЕР_4 та автопричіп,
1990р.в., шасі НОМЕР_5, д/н НОМЕР_6 ;

- земельну ділянку розміром 0,10га, за
адресою АДРЕСА_2;

- земельну ділянку площею 0.10 га,
розташовану по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року , відкрилася
спадщина, яка складається з вказаного
майна.

У встановлений законом строк вона
звернулась до нотаріального органу з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_7 Постановою приватного
нотаріуса ММНО Миколаївської області
ОСОБА_8 від 28.01.2014р., ОСОБА_4 було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, на підставі на ст. 42
ЗУ «Про нотаріат» п.п. 4.1. п. 4, пп.4.2 п. 4,
пп.4.6 п. 4 п.п. 4.14 п. 4 «Порядку вчинення
нотаріальних дій - наявність підстав
для закликання до спадкування а саме,
відсутність реєстрації шлюбу зі
спадкодавцем з 1983р. і як наслідок не
визнання її спадкоємцем прав та
обов'язків ОСОБА_7 відповідно до ст. 1261
-1266 ЦК України.

Посилаючись на те, що іншим чином спір
вирішити неможливо , просила суд
встановити юридичний факт проживання
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н, однією сім'єю як
чоловіка та жінки без укладання шлюбу
з червня 1983р. по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.
Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 земельної ділянки,
загальною площею 0,10га., та житлового
будинку по АДРЕСА_1, ? частину
земельної ділянки розміром 0,10га. по
АДРЕСА_2, усіх вищевказаних автомобілів
та автопричіпу.

Просила визнати за нею право власності
на ? частину у спільному майні на
земельну ділянку, площею 0,10га., та
житлового будинку АДРЕСА_1, 2 частину
вищевказаних автомобілів марки ВАЗ
21063, д/н НОМЕР_1; автопричіпу , д/н НОМЕР_6;
«AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_2;
марки «RENAULT» модель «KANGOO» , д/н НОМЕР_3;
RENAULT LOGAN , д/н НОМЕР_4. Визнати спадковим
майном ОСОБА_7 іншу ? частину цього
майна .

Просила суд змінити черговість у
спадкуванні прав та обов'язків ОСОБА_7
шляхом визнання за нею право на
спадщину за законом після його смерті ,
як спадкоємиці першої черги.

В порядку спадкування за законом
визнати право власності за нею на 1/8
частину спадкового майна ОСОБА_7, а саме
земельної ділянки, площею 0,10га., та
житлового будинку АДРЕСА_1, 2 частину
вищевказаних автомобілів марки ВАЗ
21063, д/н НОМЕР_1; автопричіпу , д/н НОМЕР_6;
«AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_2;
марки «RENAULT» модель «KANGOO» , д/н НОМЕР_3;
RENAULT LOGAN , д/н НОМЕР_4.

В судовому засіданні позивачка та її
представник вимоги позову підтримали в
повному обсязі, просили про його
задоволення.

Відповідачі ОСОБА_5, та ОСОБА_6 визнали
позов в повному обсязі, підтвердили
викладені в ньому обставини.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представаник
позов визнали частково - в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю з червня 983 року. Стосовно
визнання чатки у праві власності на
автомобілі за позивачем заперечували з
підстав неподільності такого рухомого
майна і недоцільності визначення
ідеальних часток у праві власності на
таке майно між чотирма спадкоємцями.
Стосовно іншого нерухомого майна -
заперечували з підстав недоведеності
придбання його саме за спільні кошти
позивача та ОСОБА_7, оскільки положення
ст. 74 СК україни на ці правовідносини не
розповсюджуються. ОСОБА_2, в судовому
засіданні визнала той факт, що за
декілька місяців перед смертю ОСОБА_7,
перебував у безпорадному стані і
потребував постійної сторонньої
допомоги та догляду, тяжко хворів і до
цього. Таку допомогу йому постійно
надавала позивачка, а також вона сама.
Також підтвердила ті обставини, що з
моменту створення батьком малого
підприємства по виробництву сувенірів
він та позивачка разом працювали на
цьому підприємстві, разом виготовляли
сувенірні вироби та реалізовували їх
через магазин та кооперативи. Вважала,
що вони всі разом допомагали батькові
у під час хвороби, допомагали у його
діяльності, отже спадкувати повинні
всі в рівних частках - по 14 частки.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, судом встанолені наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7 01 серпня 1977
року ОСОБА_7, розірвав шлюб з ОСОБА_9

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи № 102013 до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 , відповідно до
вимог ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями
першої черги після смерті ОСОБА_7 є
його діти, відповідачі у справі: ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_6. Інших спадкоємців за
заповітом та за законом не має.

У визначений ст. 1270 ЦК України строк,
позивачка, як спадкоємець четвертої
черги , та відповідачі звернулися до
нотаріуса з заявами про прийняття
спадщини після ОСОБА_7

Постановою приватного нотаріуса ММНО
Миколаївської області ОСОБА_8, від
28.01.2014р., ОСОБА_4 було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину.

14 лютого 1984 року ОСОБА_4 розірвала шлюб
з ОСОБА_10 З копії трудової книжки
позивачки вбачається , що вона
розірвала шлюб з ОСОБА_11 04 липня 1985
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі , не
підлягають доказуванню.

За такого, оскільки всі відповідачі
віизнали факт проживання ОСОБА_4 з їх
батьком ОСОБА_7 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1984 року , про що
навіть зазначено у їх заявах про
прийняття спадщини, поданих до
приватного нотаріуса, суд вважає за
можливе задовольнити частково вимоги
позову про встановлення факту
проживання позивача та ОСОБА_7 однією
сім'єю як чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу до 27 липня 2013 року,
отже позивачка набула право на
спадкування після його смерті як
спадкоємець четвертої черги по закону.
Разом з тим, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що позивачка до 04
липня 1985 року перебувала в
зареєстрованому шлюбі з іншим
чоловіком , отже неможливо встановити
факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_7
в період перебування її в
зареєстрованому шлюбі з іншим
чоловіком. За такого, слід встановити
факт проживання її з ОСОБА_7 однією
сім'єю як чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу з 05 липня 1985 року.
Крім визнання цього факту
відповідачами, факт проживання ОСОБА_4
однією сім'єю з ОСОБА_7 з літа 1983 року по
день смерті останнього
підтверджується листом №16/11-46з від
13.09.2013 року Центрального РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області.

Згідно державного акту на права
приватної власності на землю за
адресою: АДРЕСА_2, право власності
визначено між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в рівних
частинах по 1/2 частині кожному - на
підставі Договру купівлі-продажу від
03.11.2008 року.

Як вбачається з Державного акту на
право приватної власності на землю №
1706 від 24 березня 1995 року, земельна
ділянка, загальною площею 0,10 га по
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7, на підставі
рішення виконкому ММР від 27 січня 1995
року за № 11 - отримана в порядку
приватизації для обслуговування
житлового будинку.

Як вбачається з Довідки за базою даних
АІС "Автомобіль" за ОСОБА_7 станом на час
його смерті зареєстровані наступні
транспортні засоби : автомобіль ВАЗ 21063
(1988року випуску) д/н НОМЕР_1- з 13 серпня
1992 року; автомобіль «AUDI 100»
реєстраційний номер НОМЕР_2 - з 13
листопада 1993 року; автомобіль «RENAULT» м.
«KANGOO» 1,4 д/н НОМЕР_3 - з 12 березня 2011 року
на підставі Договору купівлі-продажу
від 12 березня 2011 року; автомобіль RENAULT
LOGAN 1.4, 2009р.в., д/н НОМЕР_4 - з 11 березня 2010
року на підставі Договору
купівлі-продажу № М-0263 від 08 грудня 2009
року.

Згідно п.21 Пленуму Верховного суду
України від 30.05.2008року №7 "Про судову
практику у справах про спадкування " ,
при вирішенні спору про право на
спадщину осіб, які проживали з
спадкодавцем однією сім"єю не менш як
п"ять років до часу відкриття
спадщини, судам необхідно враховувати,
що п'ятирічний строк повинен
виповнитися на момент відкриття
спадщини і його необхідно обчислювати
з урахуванням часу спільного
проживання зі спадкодавцем однією
сім"єю до набрання чинності Цивільним
кодексом 2004 року.

Згідно медичних документів, що наявні в
матеріалах справи, вбачаєтьсмя, що з
листопада 2012 року ОСОБА_7 перебував на
стаціонарному лікуванні, переніс
оперативне втручання, в червні-липні 2013
року також перебував на стаціонарному
лікуванні з приводу злоякісного
захворювання підшлункової залози ,
потребував стороннього догляду.

Протягом зазначених останніх місяців
життя померлого, який внаслідок
тяжкого захворювання на злоякісну
пухлину потребував постійної
сторонньої допомоги та перебував у
безпорадному стані, не міг самостійно
пересуватися, позивач опікувалася ним
та надавала усю необхідну допомогу,
купувала ліки, викликала лікарів,
проводила медичні обстеження. Ці
обставини визнали всі сторони по
справі в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України,
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово, кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття. За ст. 1261
ЦК України, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. Відповідно до ст..1264
ЦК України особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім»єю не менш як
п»ять років до часу відкриття спадщини,
маю право на спадкування як спадкоємці
четвертої черги.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України,
передбачено, що фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

З аналізу наведеної норми закону
вбачається, що необхідними обставинами
для одержання спадкоємцем за судовим
рішенням права на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування є:

спадкоємець протягом тривалого
часу опікувався спадкодавцем;

спадкоємець протягом тривалого
часу матеріально забезпечував
спадкодавця;

спадкоємець протягом тривалого
часу надавав іншу допомогу
спадкодавцеві;

спадкодавець через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у

безпорадному стані.

Таким чином, оскільки суд вважає
встановленим факт перебування
позивача з ОСОБА_7 у фактичних шлюбних
відносинах і проживання з ним однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
його смерті, протягом тривалого часу
опікувалася, надавала допомогу
спадкодавцеві, який через тяжку
хворобу був у безпорадному стані, суд
приходить до висновку, що є цілком
справедливим і обгрунтованим надати
право на спадкування ОСОБА_4 , яка
фактично є спадкоємцем четвертої черги
за законом, після смерті ОСОБА_7 як
спадкоємцю першої черги разом з його
дітьми - відповідачами у справі.

З трудової книжки позивача вбачається,
що з 1985 року перебувала на посаді
охоронця ВОХР , двірником, майстром з
виготовлення сувенірів в кооперативі ,
майстром в Асоціації мандрівників . І
лише з 22 травня 1992 року прийнята на
посаду продавця в магазин "Роксолана "
МПП фірми МВМ , власником і засновником
якого був ОСОБА_7

Положеннями ст. 74 СК України визначено
що, право на майно жінки та чоловіка,
які проживали однією сім'єю, але не
перебували у шлюбі між собою, майно
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Оскільки Сімейний Кодекс України набув
чинності з 01.01.2004 року, а право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
та земельна ділянка, площею 0.10 га за
цією адресою; автомобілі ВАЗ 21063,
1988року випуску, д/н НОМЕР_1 , "AUDI 100», 1984
р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 та
автопричіп, 1990р.в., шасі НОМЕР_5, д/н
НОМЕР_6 ОСОБА_7, набув до набрання
чинності цим Кодексом , тобто в період,
коли діяли норми Кодексу про шлюб та
сім'ю , яким не передбачено можливості
визнання будь-якого майна - спільним
сумісним майном набутого особами під
час спільного проживання без
реєстрації шлюбу , слід застосовувати
положення ст.17 ЗУ «Про власність».

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №
16 від 12.06.1998 р. «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України», п.12 правила статей 22,28, 29 КпШС
не можуть застосовуватись до спорів
про поділ майна осіб, які живуть однією
сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Такі спори
мають розв'язуватись відповідно до п. 1
ст. 17 ЗУ «Про власність» за нормами ЦК
про спільну сумісну власність, якщо
майно було набуте внаслідок спільної
праці і інше не визначалося письмовою
угодою між сторонами , а в інших
випадках за нормами цього Кодексу про
спільну часткову власність з
урахуванням ступеню участі цих осіб
коштами і особистою працею в придбанні
майна.

Відповідно до п. 5 Постанови пленуму ВСУ
від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності" , розглядаючи
позови, пов'язані з спільною
власністю громадян, суди повинні
виходити з того, що відповідно до
чинного законодавства спільною
сумісною власністю є: майно, нажите
подружжям за час шлюбу майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї чи майно, що є у власності
осіб, які ведуть селянське
(фермерське) господарство, якщо
письмовою угодою відповідно між
членами сім'ї чи членами селянського
(фермерського) господарства не
передбачено інше або майно, придбане
внаслідок спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності,
коли укладеною між ними письмовою
угодою визначено, що воно є спільною
сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2
ст.17 Закону "Про власність"); квартира
(будинок), кімнати в квартирах та
одноквартирних будинках, передана
при приватизації з державного
житлового фонду за письмовою згодою
членів сім'ї наймача у їх спільну
сумісну власність (ст.8 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" . В інших випадках спільна
власність громадян є частковою. Якщо
розмір часток у такій власності не
було визначено і учасники спільної
власності при надбанні майна не
виходили з рівності їх часток, розмір
частки кожного з них визначається
ступенем його участі працею й коштами
у створенні спільної власності.
Розмір частки учасника спільної
сумісної власності визначається
ступенем його трудової участі, якщо
інше не випливає із законодавства
України. При відсутності доказів про
те, що участь когось з учасників
спільної сумісної власності (крім
сумісної власності подружжя) у
надбанні майна була більшою або
меншою - частки визначаються рівними.

З огляду на наведені положення ЗУ "Про
власність", позивачем не надано суду
доказів, що вона об'єднувалася до
травня 1992 року з ОСОБА_7 для спільної
діяльності з метою набуття чи
створення зазначеного майна -
житлового будинку АДРЕСА_1 , який був
придбаний останнім в 1988 році, а також
доказів, що отримані нею доходи ( а на
той час з огляду на виконувану нею
роботу були невеликими) були об'єднані
з коштами ОСОБА_7 для придбання цього
майна.

За таких обставин відсутні підстави
вважати, що зазначений житловий
будинок був придбаний внаслідок
спільної праці позивачки та ОСОБА_7 ,
які об'єдналися для спільної
діяльності. Це стосується і земельної
ділянки за цією адресою, яка була
отримана померлим в 1995 році в порядку
приватизації державного майна, що за
діючим на той час законодавством є в
будь-якому разі особистою приватною
власністю особи, яка приватизувала
нерухоме майно.

Натомість , оскільки судом встановлено
( і таке не заперечували сторони в
судовому засіданні), що з травня 1992 року
сторони дійсно об'єдналися для
спільної діяльності , є підстави
вважати, що автомобілі ВАЗ 21063, 1988року
випуску, д/н НОМЕР_1 , "AUDI 100», 1984 р.в.,
реєстраційний номер НОМЕР_2 та
автопричіп, 1990р.в., шасі НОМЕР_5, д/н
НОМЕР_6, які були придбані ОСОБА_7 після
травня 1992 року , є спільним сумісним
майном останнього та ОСОБА_4- як
придбані внаслідок їх спільної праці.

Оскільки сторонами не надано доказів,
що участь когось з учасників спільної
сумісної власності у придбанні майна
була більшою або меншою - слід
задовольнити позовні вимоги в цій
частині і визнати за позивачкою право
власності на 12 частину цих
транспортних засобів.

Що стосується автомобілів марки «RENAULT
KANGOO» 1,4 , д/н НОМЕР_3 , та " RENAULT LOGAN" 1.4,
2009р.в., д/н НОМЕР_4 , то вони придбані
ОСОБА_7, в 2009 та 2011 році відповідно, отже
в силу положень ст. 74 СК України є
спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та
ОСОБА_7. За такого, підлягають
задоволенню позовні вимоги про
визнання за ОСОБА_4 права власності на
? частину на зазначені автомобіля.

Щодо визнання спільним сумісним майном
подружжя 12 частини земельної ділянки
АДРЕСА_2 то ці вимоги не підлягають
задоволенню за безпідставністю.

Так, згідно Договору купівлі-продажу
земельної діялнки від 03.11.2008 року, на
підставі якого був виданий Державного
акту на права приватної власності на
землю, покупці за цим договром ОСОБА_7
та ОСОБА_4 придбали цю ділянку в рівних
частинах по 1/2 частині кожному. Тобто
право спільно часткової ( а не сумісної)
власності визначено між покупцями
одразу за спільною згодою при
придбанні майна, отже немає підстав
визначати частку цього майна як
спільну сумісну власність. До того ж ,
якщо слідувати вимогам позивачки, то і
її 12 частка у праві власності на цю
ділянку також є спільною сумісною
власністю подружжя - отже в разі поділу
їх частки в будь-якому разі будуть
рівними по 12 кожному.

Стосовно позовних вимог про визнання
майна спадковим та визнання за ОСОБА_4
право власності на певну частину
спадкового майна ОСОБА_7 в порядку
спадкування за законом , то вони також
не підлягають задоволенню як
передчасні з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи щодо майна померлого, ОСОБА_4
своєчасно звернулася до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини, а тому є
такою, що прийняла спадщину. Таким
чином, за відсутності спору щодо
спадкового майна, визначення її
судовим рішенням спадкоємцем першої
черги і виділу частини майна зі складу
спадкового і визнання за нею права
власності на частку у спільному майні з
ОСОБА_7, позивачка може реалізувати в
повному обсязі свої права на отримання
права власності в порядку спадкування
за законом шляхом отримання Свідоцтва
про право власності на спадщину у
нотаріуса.

На підставі вищевикладеного, позов
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачів в рівних частках з
кожного слід стягнути на користь
позивачки судовий збір пропорційно до
задоволених позовних вимог у
загальному розмірі 1579 грн. 35 коп. ( 1092
грн. 15 коп. ( 1 відсоток від 12 частина
вартості усіх автомобілів) + 243 грн. 60
коп. за позовні вимоги про встановлення
факту + 243 грн. 60 коп. За позовні вимоги
про зміну черговості спадкування).

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8,10,30,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 -задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н,
однією сім'єю як чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу з 05 липня 1985 року по
27 липня 2013 року.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 автомобіль ВАЗ 21063,
1988року випуску, д/н НОМЕР_1 ; автопричіп
, 1990 року випуску, шасі НОМЕР_5, д/н
НОМЕР_6; автомобіль «AUDI 100» , 1984 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2;
автомобіль марки «RENAULT» модель «KANGOO» 1,4
, 2011 року випуску , д/н НОМЕР_3;
автомобіль RENAULT LOGAN 1.4, 2009 року випуску,
д/н НОМЕР_4.

Визнати право власності ОСОБА_4 на ?
частину спільного майна автомобіля
ВАЗ 21063, 1988року випуску, д/н НОМЕР_1 ;
автопричіпу , 1990 року випуску, шасі
НОМЕР_5, д/н НОМЕР_6; автомобілю «AUDI 100» ,
1984 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2; автомобілю марки «RENAULT» модель
«KANGOO» 1,4 , 2011 року випуску , д/н НОМЕР_3;
автомобілю RENAULT LOGAN 1.4, 2009 року випуску,
д/н НОМЕР_4.

Змінити черговість у спадкуванні прав
та обов'язків ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, шляхом визнання за
ОСОБА_4 право на спадкування після
смерті ОСОБА_7 як спадкоємиці першої
черги.

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_4 по 526 грн. 45
коп. судового збору з ОСОБА_5,

ОСОБА_2,
ОСОБА_6 - з кожного.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя
Гуденко О.А.