Справа № 463/176/14
Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/5641/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 14 липня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково
задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_3 в користуванні належною йому
земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що він фактично користується земельною
ділянкою площею 948 м.кв. біля належного
йому на праві приватної власності
житлового будинку на АДРЕСА_2 в м.
Винники з 1973 року, дана земельна
ділянка була загороджена у 1976 році, по
даний час огорожа не замінювалась.
Також стверджує, що межі земельної
ділянки належної позивачу встановлені
на підставі сфальсифікованих актів
узгодження меж між землекористувачами,
оскільки з ним межі земельних ділянок
не погоджувалися.

Крім того, стверджує, що позивачем
пропущено строк позовної давності,
оскільки позивач в позовні заяві
вказує, що про існування спірної
огорожі він дізнався в 2006 році.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ст. 152 ЗК України
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно ст. 158 ЗК України земельні спори
вирішуються судами, органами місцевого
самоврядування та органами виконавчої
влади з питань земельних ресурсів.
Виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей. Органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.
Органи виконавчої влади з питань
земельних ресурсів вирішують земельні
спори щодо меж земельних ділянок за
межами населених пунктів, розташування
обмежень у використанні земель та
земельних сервітутів. У разі незгоди
власників землі або землекористувачів
з рішенням органів місцевого
самоврядування, органу виконавчої
влади з питань земельних ресурсів спір
вирішується судом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 у
відповідності до Державного акту про
право власності на землю від 18.12.2002
року, належить на праві власності
земельна ділянка площею 0,060 га, що
розташована в АДРЕСА_1. Суміжним
землекористувачем з ОСОБА_3 по АДРЕСА_2
є ОСОБА_2, в користуванні якого
знаходиться земельна ділянка площею 948
м.кв.

Частиною земельної ділянки, яка на
праві власності належить ОСОБА_3 в
даний час користується ОСОБА_2

Задовільняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
зобов'язуючи ОСОБА_2 не чинити
позивачеві перешкод в користуванні
належній йому на праві власності
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, суд
першої інстанції вірно виходив з
положень ст. ст. 152, 158 ЗК України,
встановивши при цьому, що відповідачем
фактично зайнято частину земельної
ділянки, яка згідно Державного акту про
право власності на землю від 18.12.2002 року
належить позивачеві.

Відповідач в судовому порядку
оспорював Державний акт про право
власності на землю позивача, однак
рішенням апеляційного суду Львівської
області від 19 травня 2014 року в
задоволенні його позову відмовлено. В
даному рішенні суду, яке набрало
законної сили встановлено, що первинно
Державний акт про право власності на
земельну ділянку площею 0,060 га 24
березня 1998 року виготовила ОСОБА_5 В
подальшому ОСОБА_5 відчужила дану
земельну ділянку ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі - продажу від 03.03.2000
року. 02 червня 2000 року ОСОБА_6 подарував
спірну земельну ділянку ОСОБА_3 Всі
вищезазначені договори та Державні
акти на земельну ділянку є чинними.

Натомість ОСОБА_2 користується своєю
земельною ділянкою на підставі рішення
Винниківської міської ради від 01
жовтня 1991 року №235, технічна
документація на вказану земельну
ділянку ним не виготовлялась, в натурі
на місці не виносилась.

При таких обставинах суд прийшов до
вірного висновку щодо зобов'язання
відповідача не чинити перешкоди
позивачеві в користуванні земельною
ділянкою, яка належить йому на праві
приватної власності.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду
передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду. А тому,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення такої.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ч.1, 314 ч. 1
п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 14 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: