Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2277/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Бевз О.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

29.10.2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Франко В.А.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом фермерського
господарства «Чміленко Віктор
Вікторович» до товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Перлина
степу», ОСОБА_2 про визнання договорів
оренди землі недійсними, за
апеляційною скаргою Пономарьова Олега
Валентиновича, який по довіреності
представляє інтереси фермерського
господарства «Чміленка Віктора
Вікторовича», на рішення Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 14 липня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року фермерське
господарство «Чміленко Віктор
Вікторович» (надалі по тексту ФГ
«Чміленко В.В.») звернулося в суд з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Перлина
степу» (надалі по тексту ТОВ «Агрофірма
«Перлина степу») та ОСОБА_2 про визнання
недійсними укладених між
відповідачами договорів оренди землі.

В обґрунтування позову зазначалось, що
05.09.2010 року між ОСОБА_2 та ФГ «Чміленко
В.В.» було укладено два договори оренди
земельної ділянки площею кожна по 6.20
га, строком на 10 років, які
зареєстровані 13.09.2010 року у
Бобринецькому районному відділу
Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК»
за № 14 та № 13.

До закінчення строку договорів оренди
05.12.2011 року ОСОБА_2, не вирішивши питання
про припинення договорів оренди з ФГ
«Чміленко В.В.», уклала нові договори
оренди зазначених земельних ділянок з
ТОВ «Агрофірма «Перлина степу», які
зареєстровані 20.02.2012 року у відділі
Держземагенства у Бобринецькому
районі за №01456 та № 01455.

Оскільки, ні чинне законодавство, ні
умови договору не передбачають
укладення двох договорів на одну і ту
саме земельну ділянку, позивач вважає,
що оспорювані договори, укладені між
відповідачами у справі, порушують його
права на користування спірними
земельними ділянками, тому їх
необхідно визнати недійсними.

Рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 14.07.2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Пономарьов О.В.,
який по довіреності представляє
інтереси ФГ «Чміленко В.В.», просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права, та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.
Зазначає, що судом неповно з'ясовано
обставини справи, не взято до уваги, що
оспорювані договори оренди укладені
всупереч вимогам закону без вирішення
питання про припинення дії попередніх
договорів, укладених між ОСОБА_2 і ФГ
«Чміленко В.В.», та скасування
реєстрації права оренди земельних
ділянок, чим порушується право
позивача на користування вказаними
земельними ділянками. ФГ "Чміленко В.В."
є заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої зачіпаються
оспорюваними правочинами, тому має
право на такий захист свого права як
визнання їх недійсними.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача Пономарьова О.В.,
який підтримав доводи апеляційної
скарги, представника відповідача ТОВ
«Агрофірма «Перлина степу» Остапчук
Л.М., яка згодна з рішенням суду,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2 на праві
власності належить: земельна
ділянка площею 6,20 га., яка розташована
на території Верхньоінгульської
сільської ради Бобринецького району
Кіровоградська область, на підставі
державного акту серія КР № 042533,
виданого 19.05.2008 року Бобринецькою
районною державною адміністрацією
Кіровоградської області; земельна
ділянка площею 6,20 га., розташована на
території Верхньоінгульської
сільської ради Бобринецького району
Кіровоградської області, на підставі
державного акту серія ІІ-КР №028703,
виданого Верхньоінгульською сільською
радою Брбринецького району
Кіровоградської області.

05.09.2010 року між ФГ «Чміленко В.В.» і
ОСОБА_2 було укладено два договори
оренди вказаних земельних ділянок,
строком на 10 років, із встановленою
орендної плати у розмірі 4 % від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, зареєстровані 13.09.2010 року у
Бобринецькому районному відділу
Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК»
за № 14 та № 13 (а.с. 6, 7).

Зазначені договори оренди не були
визнані недійсними та не були в
установленому законом порядку
розірвані або припинені, що не
заперечується сторонами.

Незважаючи на наявність чинних
договорів оренди, 05.12.2011 року між
ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Перлина
степу» підписано укладено два
договори оренди цих же земельних
ділянок, строком на 5 років, із
встановленою орендної платою у розмірі
4 % від нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, зареєстровані 20.02.2012
року у відділі Держземагенства у
Бобринецькому районі за №01456 та №
01455 (а.с.8-11). Згідно п.п.2.3. Договорів
об'єкти оренди не є об'єктом застави,
арешту та вимог третіх осіб, не
обтяжені ніякими іншими обов'язками.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позивачем не вірно обрано спосіб
захисту свого порушеного права.
Підстави, для визнання договорів
оренди земельних ділянок недійсними,
на які посилався позивач, не
узгоджуються з вимогами чинного
законодавства, оскільки спірні
договори могли бути визнані судом
недійсними внаслідок порушення ст. 15
Закону України "Про оренду землі" і лише
в разі звернення з даним позовом
стороною спірного договору, договори
укладені в письмовій формі, та пройшли
державну реєстрацію, позивач не є
стороною даних договорів.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду з огляду на
таке.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, обставини, визнані
сторонами, не підлягають доказуванню, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав, а відтак договір
оренди землі набирає чинності після
його державної реєстрації. Державна
реєстрація договорів оренди землі
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Статею 1 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що оренда землі -
це засноване на договорі платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та іншої
діяльності.

Зобов'язання орендодавця і орендаря
земельної ділянки виникають на
підставі укладеного договору оренди
землі.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до частини третьої
статті 203 ЦК України волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє
собою поєднання волі та волевиявлення.
Воля сторін полягає в їхній згоді взяти
на себе певні обов'язки, вона повинна
бути взаємною, двосторонньою і
спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно зі ст. 13 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону (ч. 2 ст. 15 цього
Закону).

На підставі статті 20 Закону
України «Про оренду землі» (у редакції,
яка була чинною на вересень 2010 року)
укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації. Право
оренди земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Зобов'язання повинно
виконуватися належним чином у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства (ст.526 ЦК України).
Договір є обов'язковим для
виконання сторонами ( ст.629 ЦК України ).

У відповідності з вимогами статті
24 Закону України «Про оренду землі»,
орендодавець зобов'язаний, зокрема, не
вчиняти дій, які б перешкоджали
орендареві користуватися орендованою
земельною ділянкою.

В статті 31 Закону України «Про оренду
землі» передбачені підстави
припинення договору оренди землі. При
цьому, у вказаній нормі закону
зазначено, що розірвання договору
оренди землі в односторонньому порядку
не допускається, якщо інше не
передбачено законом або цим договором.

Договір оренди землі може бути
припинений також шляхом його
розірвання у випадках передбачених
статею 32 Закону України «Про оренду
землі».

Відповідно до приписів ч. 1 статті
27 Закону України «Про оренду землі»
орендареві забезпечується захист його
прав на орендовану земельну ділянку
нарівні із захистом права власності на
земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст. 17 Закону України
«Про оренду землі» передача об'єкта
оренди орендарю здійснюється
орендодавцем у строки та на умовах, що
визначені у договорі оренди землі, за
актом приймання - передачі. При
цьому навіть, якщо хронологічно
передача земельної ділянки відбулася
до державної реєстрації договору, то
вважається, що орендар правомірно
користується нею після здійснення
такої реєстрації договору в
подальшому, при умові, що така передача
не заперечувалася будь-якою із сторін в
період до набрання чинності
відповідного договору.

Згідно зі статтею 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру, тобто
реєстрацією є запис, фіксація фактів
або явищ з метою обліку та надання їм
статусу офіційно визнаних актів,
внесення до списку або книги обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього
Закону України обов'язковій державній
реєстрації підлягає право оренди
земельної ділянки.

Відповідно до листа від 27.10.2014 року за №
860/05/09-14 відділу Держземагенства у
Бобринецькому районі реєстратором
Бобринецького районного відділу
Кіровоградської регіональної філії ДП
«Центр ДЗК» було проведено державну
реєстрацію двох договорів оренди землі
від 19.05.2008 року на підставі Державних
актів на право приватної власності на
землю, які були укладені між ОСОБА_2 та
ФГ Чміленко В.В. про що в книзі
реєстрації зроблено запис за № 542 та 543,
реєстраційні номери 13 та 14
від 13.09.2010 року (а.с.104).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
державний реєстратор має відмовити у
державній реєстрації права (права
оренди), якщо таке право вже
зареєстроване.

Проте, державним реєстратором відділу
Держземагенства у Бобринецькому
районі було проведено державну
реєстрацію договорів оренди землі від
05.12.2011 року укладених між ОСОБА_2 та ТОВ
«Агрофірма «Перлина степу», про що в
книзі реєстрації зроблено запис за №
01455 та 01456 від 20.02.2012 року, що
підтверджується листом відділу
Держземагенства у Бобринецькому
районі від 28.10.2014 року за № 869/05/11-14
(а.с.105).

Договір оренди землі може бути
визнаний недійсним в судовому порядку
з підстав вказаних в статті 15 Закону
України «Про оренду землі», а також з
підстав зазначених в Цивільному
кодексі України.

Відповідно до частини першої
статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Цивільний кодекс не містить
застережень, що позивачем може бути
лише сторона в правочині.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 203
Цивільного кодексу України визначено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції вищезазначених вимог закону
не врахував і не застосував їх до
спірних правовідносин, оскільки
помилково вважав, що позивач, який не є
стороною оспорюваних правочинів, не
може у такий спосіб захищати свої права
користувача (орендаря).

Колегія суддів, приймаючи до
уваги встановлені обставини, дійшла
висновку, що укладені 05.12.2011 року між
ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Перлина
степу» договори оренди земельних
ділянок суперечать змісту вказаних
правових норм, оскільки укладені без
попереднього припинення, розірвання
договорів оренди цих же земельних
ділянок, укладених 05.09.2010 року між
ОСОБА_2 та ФГ «Чміленко В.В.», що є
підставою для задоволення позовних
вимог про визнання недійсними
оспорюваних договорів оренди.

Судом першої інстанції не була
дана належна правова оцінка обставинам
справи, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою
для його скасування з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Пономарьова Олега
Валентиновича, який по довіреності
представляє інтереси фермерського
господарства «Чміленка Віктора
Вікторовича», задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 14 липня 2014

року скасувати.

Позов фермерського господарства
«Чміленко Віктор Вікторович» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Перлина
степу», ОСОБА_2 про визнання договорів
оренди землі недійсними задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі
від 05.12.2011 року укладений між ОСОБА_2 та
ТОВ «Агрофірма «Перлина степу»,
зареєстрований 20.02.2012 року у відділі
Держземагенства у Бобринецькому
районі за №01456, площею 6,20 га., яка
розташована на території
Верхньоінгульської сільської ради
Бобринецького району Кіровоградської
області, та належить ОСОБА_2 на підставі
Державного акту серія ІІ-КР №028703,
виданого Верхньоінгуською сільською
радою Брбринецького району
Кіровоградської області.

Визнати недійсним договір оренди землі
від 05.12.2011 року укладений між ОСОБА_2 та
ТОВ «Агрофірма «Перлина степу»,
зареєстрований 20.02.2012 року у відділі
Держземагенства у Бобринецькому
районі за № 01455, площею 6,20 га., яка
розташована на території
Верхньоінгульської сільської ради
Бобринецького району Кіровоградська
область, та належить ОСОБА_2 на підставі
Державного акту серія КР №042533,
виданого 19.05.2008 року Бобринецькою
районною державною адміністрацією
Кіровоградської області.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Перлина
степу» та ОСОБА_2 на користь
фермерського господарства «Чміленко
Віктор Вікторович» понесені судові
витрати по 182,70 грн., а всього 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: