УХВАЛА

іменем україни

5 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
майна спільною сумісною власністю та
визнання права власності на Ѕ частину
квартири за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5
про встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю та
визнання права власності на Ѕ частину
квартири.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
на початку травня 2010 року вона
познайомилась із ОСОБА_6, з яким вони
почали проживати без реєстрації шлюбу.
15 листопада 2011 року, за договором
купівлі-продажу, вони з чоловіком
придбали однокімнатну квартиру
загальною площею 31,5 кв.м,
житловою 16,9 кв.м, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1. Зазначену квартиру
було оформлено на чоловіка, але усі
питання пов'язані з її придбанням,
вирішували спільно. Після придбання
квартири вони одразу почали в ній
проживати, там же прописана їх спільна
дитина - ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Відповідачі,
які є батьками померлого чоловіка, не
визнають її право на житло та
перешкоджають їй у доступі до
помешкання.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 10 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6, як
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 13 травня 2010
року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано квартиру,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на
частину вищевказаної квартири.
Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 червня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судового рішення в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із доведеності факту
проживання позивача з і ОСОБА_6 у
період з травня 2010 року по серпень
2012 року, а відтак - спірне майно,
придбане у 2011 році, є їх спільною
власністю.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про відмову в позові,
обґрунтовано виходив із відсутності
правових підстав для встановлення
факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6
однією сім'єю як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу та визнання за
позивачем права власності на Ѕ
частину спірної квартири, яка придбана
ОСОБА_6 за особисті кошти.

Звертаючись до суду з указаним позовом
ОСОБА_3 зазначала про те, що з травня 2010
року по серпень 2012 проживала однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час
спільного проживання 2 липня 2012 року у
них народилася спільна дитина - син
ОСОБА_8. Перебуваючи у фактичних
шлюбних відносинах вони 15 листопада 2011
року придбали за договором
купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно ст. 74 СК України, якщо жінка
та чоловік проживають однією сім'єю,
але не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року №11,
при застосуванні ст. 74 СК, що регулює
поділ майна осіб, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, судам
необхідно враховувати, що правило
зазначеної норми поширюється на
випадки, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь-якому іншому шлюбі і
між ними склалися усталені відносини,
що притаманні подружжю.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, для визнання за позивачем
права власності на частину в спірному
майні, вона мала надати суду належні та
допустимі докази спільного проживання
без реєстрації шлюбу з померлим, їх
усталені відносини, придбання за
спільні кошти спірного майна.
Обставини на які посилалась ОСОБА_3, а
саме: народження спільної дитини,
проживання в спірній квартирі після її
придбання тощо не є підставою для
задоволення позову у розумінні ст. 74 СК
України.

За таких підстав, апеляційний суд
дійшов до обґрунтованого висновку про
те, що спірна квартира придбана за
життя ОСОБА_6, була його особистою
власністю, тому підстав для визнання її
спільною сумісною власністю за позовом
ОСОБА_3 у суду першої інстанції не було.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення суду, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційні
скарги відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко