Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/2369/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області у особі
головуючого судді А.А.Надопта, при
секретарі С.С.Онисько, Н.В.Казимірська,
Б.Б.Турок, за участю позивачки та її
представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
відповідачів та їх представника
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
м.Виноградів цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третьої особи на стороні відповідачів
приватного нотаріуса ОСОБА_7 про
визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно із заповітом від 26.05.2014р.,
зарестрованому приватним нотаріусом
ОСОБА_7 в реєстрі за №2852 батько
позивачки ОСОБА_8 все своє майно
заповів в рівних частинах ОСОБА_9 та
ОСОБА_6, який був посвідчений за тиждень
до смерті батька, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка
вказує, що 21.05.2014р. її батько був
госпіталізований до хірургічного
відділення Виноградівської ЦРЛ з
діагнозом цукровий діабет, тим 11,
важкої форми. Відповідно до
консультації лікарів загальний стан
хворого визнався як важкий, реакції
загальмовані, апатичні. На день
складання спірного заповіту 21.05.2014р.
стан хворого залишався незмінним, для
знеболення хворому призначались
наркотичні препарати. Крім того, при
протіканні хвороби із значеним
діагнозом ймовірне різке зниження зору
аж до повної сліпоти. Проте із спірного
заповіту видно, що він заповіт прочитав
вголос і власноручно підписав, що
викликає великий сумнів, оскільки
батько знаходився у важкому стані і
фізично не міг цього зробити і
усвідомлювати значення своїх дій. На
підставі наведеного, позивачка просить
суд визнати заповіт її батька ОСОБА_8
від 26.05.2014р., зареєстрованому приватним
нотаріусом ОСОБА_7 в реєстрі за №2852,
яким він все своє майно заповів в
рівних частинах ОСОБА_9 та ОСОБА_6 -
недійсним.

В судовому засіданні позивачка в
порядку вимог ст.31 ЦПК України уточнила
свої вимоги, зокрема, відмовилась від
свого клопотання щодо проведення
посмертної судово-психіатричної
експертизи, зазначила додаткові
підстави скасування заповіту-
порушення нотаріусом при посвідченні
заповіту від 26.05.2014р. вимог Закону
України «Про нотаріат» та Порядку
вчинення нотаріальних дій, а відтак
уточнені позовні вимоги підтримала в
повному обсязі з підстав, наведених в
позовній заяві та просила суд їх
задоволити повністю.

Відповідачі та їх представник в
судовому засіданні уточнені позовні
вимоги не визнали та в їх задоволенні
просили відмовити.

Так, в заперечення позовних вимог
відповідачка ОСОБА_5 вказала, що вони з
померлим ОСОБА_8 одружились у грудні
1995р. Чоловік довгі роки, особливо
останіх 6-років хворів на цукровий
діабет, було зроблено 6 операцій, проте
сам читав і водив автомобіль. Позивачка
з батьком не спілкувалась і участі в
його лікуванні не приймала. Чоловік
хотів, щоб заповіт був складений на
користь зятя ОСОБА_11, який йому
постійно допомагав, особливо в остані
дні

хвороби. 26.05.2014р. вона зранку принесла
паспорт ОСОБА_8 до нотаріуса, зять
оплатив держмито, сказала нотаріусу, що
ОСОБА_8 хоче в рівних частинах
заповісти все своє майно їй і зятю, і
біля обіду привезли з лікарні ОСОБА_8,
який у нотаріуса і підписав даний
заповіт. Окрім того, не підлягають
задоволенню і уточненні вимоги
позивачки щодо порушення нотаріусом
вимог Закону України «Про нотаріат»,
оскільки такі заявлені в порушення
вимог ст.31 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_6 в суді підтвердив
дані обставини, вказавши, що ОСОБА_8 сам
сказав їм, що хоче скласти заповіт на
ОСОБА_5 та на нього, окрім того ОСОБА_8
сам керував автомобілем і за допомогою
окулярів все міг прочитати.

Третя особа на стороні відповідачів
приватний нотаріус ОСОБА_7 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
заперечувала проти задоволення
позовних вимог, в обгрунтування своїх
заперечень пояснила, що спірний
заповіт вона склала на прохання
відповідачки ОСОБА_5, яка зранку 26.05.2014р.
принесла їй документи заповідача та
оплатила квитанції, вказала, що ОСОБА_8
хоче скласти заповіт в рівних частинах
на неї та її зятя. Вона підготувала
проект заповіту, перед обідом прийшов
сам ОСОБА_8, який прочитав його та
підписав, був в хорошому настрої,
жартував, а відтак вважає, що підстав
для визнання цього заповіту недійсним
не має.

Допитані в судовому засіданні в якості
свідків лікарі хірургічного
відділення Виноградівської ЦРЛ
ОСОБА_12, ОСОБА_13, які здійснювали
лікування хворого ОСОБА_8 під час його
стаціонарного лікування вказали, що
ОСОБА_8, будучи хворим на цукровий
діабет і отримуючи знеболюючі
препарати, проте ці ліки не впливали на
його свідомість, його поведінка була
адекватна повністю.

Свідок ОСОБА_3 в суді вказав, що разом із
ОСОБА_8 ходив на «діаліз», бачився з ним
в остані дні його життя в лікарні, він
їздив на автомобілі, в лікарні
супроводжував його зять ОСОБА_11.

Свідок ОСОБА_14 в суді вказав, що ОСОБА_8
знав з 90-х років, останій раз
зустрічався у з ним у травні 2014р. з
приводу складання заповіту. ОСОБА_8
переживав із-за майна та дружини,
оскільки в нього були неприязнені
стосунки із дочкою, мав настрій
подавлений, але повністю адекватний,
був дуже начитаний та розумний. До
нього приїзжав на своїй автомашині та
читав сам всі документи.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, заслухавши пояснення
свідків та з'ясувавши дійсні обставини
справи, права та обов'язки сторін,
дослідивши зібрані у справі докази, суд
приходить до наступного.

Згідно із ст.15 ЦПК України загальні
суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у
цивільних справах суд захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1
ЦПК) є справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ для захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб, інтересів
держави.

Крім цього, згідно із Цивільним
Кодексом України (ст.ст.215-235 ЦК) особа,
яка вважає, що її речові права порушені,
має право звернутись до суду з позовом
про визнання відповідної угоди
недійсною, а статтею 215 цього Кодексу
встановлено загальне правило про те, що
правочин є недійсним у зв»язку з
недодержанням з моменту його вчинення
стороною (сторонами) загальних вимог,
які необхідні для чинності правочину,
передбачених ст.203 ЦК, зокрема, вільне
волевиявлення учасника правочину є
однією із вимог, необхідних для
чинності правочину.

Так, оцінка зібраних по справі доказів
має здійснюватися за правилами,
передбаченими

ст.212 ЦПК України з врахуванням
положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У
відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог чи
заперечень. Суд розглядає справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

В судовому засіданні на підставі
належних та достовірних доказах
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер
батько позивачки ОСОБА_8. Згідно із
оспорюваним заповітом від 26.05.2014р.,
зареєстрованому приватним нотаріусом
ОСОБА_7 в реєстрі за №2852 ОСОБА_8 все своє
майно заповів в рівних частинах
відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Суд вважає, що нормами матеріального
права, що підлягають до застосування до
даних правовідносин між сторонами є
глава 87 ЦК України "Здійснення права на
спадкування".

Відповідно до ст.ст.1233-1234 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті,
право на яке має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю і яке
здійснюється нею особисто.

Як слідує з визначення заповіту,
обов"язковою (істотною) умовою
останього, відповідно до ст.1247 ЦК
України є складання його в письмовій
формі із зазначенням місця та часу його
складання, особисто підписується
заповідачем і має бути посвідчений
нотаріусом, а якщо особа не може сама
прочитати заповіт, його посвідчення
має відбуватися при свідках.

Між тим, в судовому засіданні
достовірно встановлено, що саме
відповідачка ОСОБА_5 з ранку 26.05.2014р.
прибула та звернулась до приватного
нотаріуса ОСОБА_7 з приводу складання
оспорюваного заповіту, принесла та
передала нотаріусу паспорт ОСОБА_8 та
податкового номеру заповідача, надання
власного паспорта та паспорта ОСОБА_11
свого зятя, а відповідач ОСОБА_11
оплатив державне мито та послуги
нотаріуса. Отже, зміст проекту заповіту
було запропоновано та викладено
нотаріусу із слів відповідачки ОСОБА_5.

Ці обставини не заперечували і
відповідачі в судовому засіданні,
вказавши, що саме ОСОБА_5 в день
складання заповіту з ранку принесла
паспорт ОСОБА_8 до нотаріуса, зять
сплатив державне мито і лише близько
обіду вони привезли ОСОБА_8 з лікарні,
який і підписав у нотаріуса заповіт.

Допитана в судовому засіданні
приватний нотаріус ОСОБА_7 підтвердила
дані обставини, вказавши, що текст
заповіту ОСОБА_5 був відомий завчасно,
оскільки вона вказала, що заповідач
ОСОБА_8 хоче в рівних частинах все своє
майно заповісти їй та ОСОБА_11. Не
заперечувала нотаріус і того факту, що
на момент, коли до неї прибув ОСОБА_8
проект заповіту нею вже був
виготовлений, хоча до цього часу вона з
ним не спілкувалась.

Отже, в судовому засіданні не було
доведено, що спірний заповіт був
виготовлений саме на прохання
безпосередньо самого заповідача
ОСОБА_8, з його слів, власноручно чи за
допомогою загальноприйнятих технічних
засобів, а був запропонований
нотаріусу його дружиною.

Відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст.43 Закону
України «Про нотаріат» не допускається
вчинення нотаріальних дій у разі
відсутності осіб- її учасників або їх
уповноважених представників. При
вчиненні нотаріальних дій нотаріуси
встановлюють особу учасників
цивільних відносин, які звернулися за
вчиненням нотаріальних дій.
Встановлення особи здійснюється за
паспортом громадянина України або
іншими документами, які унеможливлюють
виникнення будь-яких сумніві щодо
особи громадянина, який звернувся за
вчиненням нотаріальної дії.

Під час посвідчення правочинів
визначається обсяг цивільної
дієздатності фізичних осіб, які беруть
у них участь. Визначення обсягу
цивільної дієздатності фізичної особи
здійснюється за паспортом громадянина
України або іншим документом,
передбаченим ст.43 цього Закону. У разі
потреби нотаріусу надається довідка
про те. Що особа не страждає на
психічний розлад, який може вплинути
на її здатність усвідомлювати свої дії
та (або) керувати ними (ч.ч.й1,2 ст.44
Закону).

Ці вимоги закону узгоджуються із
п.п.1.1.,1.2 п.1 Інструкції «Про
затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
№296/5 від 22.02.2012р., згідно яких при
вчиненні нотаріальних дій нотаріус
встановлює особу за документами,
передбаченими Законом, що звернулась
за вчиненням нотаріальної дії.

Заслуговує на увагу і та
обставина, що нотаріус, посвідчуючи
заповіт від 26.05.2014р. не повно з»ясувала
особу заповідача, не встановила дійсну
волю заповідача, при цьому їй було

відомо із слів ОСОБА_5, що останій
перебуває на стаціонарному лікуванні в
хірургічному відділенні
Виноградівської ЦРЛ у зв»язку із
важким захворюванням, отже, на момент
складання проекту заповіту нотаріусом
не в повному обсягу було вчинено
обов»язкових дій, які вчиняються
нотаріусами для посвідчення заповіту:
встановлення особи заповідача,
особисті наміри особи щодо складання
або не склала дання заповіту,
встановлення дійсної волі заповідача.

Окрім того, із змісту заповіту та
пояснень нотаріуса вбачається, що для
складання проекту заповіту,
встановлення особи заповідача, його
цивільної дієздатності, його волі,
встановлення осіб-спадкоємців та
роз»яснення біля 30-ти статтей ЦК
України, власноручного написання
заповідачем тексту та підписання ним
заповіту у двох примірниках приватний
нотаріус ОСОБА_7 витратила біля 15-ти
хвилин часу, що явно не відповідає
порядку вчинення обов»язкових дій, які
вчиняються нотаріусами для
посвідчення заповіту.

Всі ці зазначені обставини
свідчать про порушення, які були
допущенні приватним нотаріусом під час
складання та посвідчення заповіту від
26.05.2014р.

Між тим, згідно із ст.203 ч.4 ЦК України
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Заповіт є
правочином, тому до нього
застосовуються загальні положення про
правочини та положення про недійсність
правочинів, встановлених ст.ст.215-236 ЦК
України.

Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт,
складений з порушеннями щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним.

У ст.215 ЦК України встановлений зв»язок
між поняттям «нікчемний» правочин та
«недійсний» правочин: недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом.

З цього випливає, що у разі
недотримання законодавчо встановлених
вимог щодо форми та порядку складання
та посвідчення заповіту, такий заповіт
є недійсним і не повинен виконуватися,
спадкування має здійснюватися за
законом, а відтак, за таких обставин
уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 слід
визнати обґрунтованими, які підлягають
до задоволення.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.43,44 Закону України «Про
нотаріат», ст.ст.203,215-236,1233-1235,1247,1257 ЦК
України та керуючись ст.ст.10 п.3,11 п.1,59,60
п.1,212-213,215,218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третьої особи на стороні
відповідачів приватного нотаріуса
ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним
- задоволити.

Визнати заповіт ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_5, ОСОБА_6 від 26.05.2014р. та
зареєстрованого в реєстрі №2852
приватним нотаріусом ОСОБА_7 недійсним.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Закарпатської
області протягом 10-ти днів з дня його
винесення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлене 07.11.2014 р.

ГоловуючийА. А. Надопта