АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/1993/14
Провадження 22-ц/774/2215/К/14
інстанції Рибаєв О.А.
Категорія № 26 (І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача
Павлової Наталії Федорівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_3, який діє за довіреністю
в інтересах ОСОБА_4 на рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 01 вересня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Євраз Суха
Балка» про відшкодування моральної
шкоди, заподіяної смертю працівника
внаслідок професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Євраз Суха Балка» (ПАТ «Євраз Суха
Балка») та просив суд стягнути з
відповідача на його користь у
відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю батька у зв'язку з
професійним захворюванням, 220 000 грн.

Рішенням Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від 01
вересня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі
представник ОСОБА_4-ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення про задоволення позовних
вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що
суд першої інстанції не врахував, що
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої смертю члена сім*ї
внаслідок професійного захворювання,
виникає з моменту смерті потерпілого,
тобто право на звернення до суду з
позовом виникло у позивача з 24.08.2005
року, а не з моменту встановлення
батьку позивача професійного
захворювання.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про народження позивач ОСОБА_4 є сином
ОСОБА_6, який протягом 20 років працював
у ПАТ «Євраз Суха Балка» підземним
прохідником.

Внаслідок тривалої праці в умовах
впливу шкідливих факторів у батька
позивача виникло захворювання -
вібраційна хвороба 1-2 ст. з церебрально
-периферійною ангіодистонією,
ускладеною боковим аміотрофічним
склерозом.

Відповідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 06 травня 1995 року, причиною
виникнення професійного захворювання
у батька позивача було визнано його
багаторічну роботу з
віброінструментами, які не були
облаштовані засобами зі зниження рівня
вібрації відповідно до державних
стандартів.

Згідно свідоцтва про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача
ОСОБА_6 помер.

Висновком розширеної експертної
комісії № 2 Комунальної установи
«Обласний центр медичної соціальної
експертизи» департаменту охорони
здоров'я Дніпропетровської обласної
державної адміністрації від 30.06.2006 року
встановлено причинний зв'язок смерті
батька позивача зі встановленим йому
за життя професійним захворюванням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірні правовідносини, зокрема
професійне захворювання ОСОБА_6 у
зв'язку з незабезпеченням відповідачем
безпечних і нешкідливих умов праці до
2004 року та яке, в свою чергу, потягло
смерть ОСОБА_6, виникли до набрання
чинності ЦК України 2003 року, яким було
визначено право члена сім'ї
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди, завданої його смертю.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Оскільки питання відшкодування
моральної шкоди регулюються
законодавчими актами, введеними в дію в
різні строки, суду необхідно в кожній
справі з'ясовувати характер
правовідносин сторін і встановлювати,
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин,
коли набрав чинності законодавчий акт,
що визначає умови і порядок
відшкодування моральної шкоди в цих
випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду.

На правовідносини, які виникли до
набрання чинності відповідним
законодавчим актом про відшкодування
моральної шкоди, обов'язок з її
відшкодування не поширюється, в тому
числі й на ті випадки, коли позивач
після набрання чинності цим актом ще
зазнає моральних чи фізичних страждань
від раніше вчинених неправомірних дій
(постанова Пленуму Верховного Суду від
31 березня 1995 року №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»).

Як вбачається з матеріалів справи,
внаслідок тривалої праці батька
позивача ОСОБА_6 в умовах впливу
шкідливих факторів у нього виникло
професійне захворювання - вібраційна
хвороба 1-2 ст. з
церебрально-периферійною
ангіодистонією, ускладеною боковим
аміотрофічним склерозом.

Відповідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 06 травня 1995 року, причиною
виникнення професійного захворювання
у батька позивача було визнано його
багаторічну роботу з
віброінструментами, які не були
облаштовані засобами зі зниження рівня
вібрації відповідно до державних
стандартів.

Згідно свідоцтва про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача
ОСОБА_6 помер.

Висновком розширеної експертної
комісії № 2 Комунальної установи
«Обласний центр медичної соціальної
експертизи» департаменту охорони
здоров'я Дніпропетровської обласної
державної адміністрації від 30.06.2006 року
встановлено причинний зв'язок смерті
батька позивача зі встановленим йому
за життя професійним захворюванням.

З вищенаведеного вбачається, що,
вирішуючи спір на підставі ст. ст. 1167, 1
168 ЦК України, що набув чинності з 01
січня 2004 року, та згідно роз'яснень
постанови Пленуму Верховного Суду від
31 березня 1995 №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», спірні
правовідносини, зокрема, професійне
захворювання ОСОБА_6, що було
спричинене незабезпеченням
відповідачем безпечних умов праці до
2004 року, та яке в свою чергу потягло
смерть ОСОБА_6, виникли до набрання
чинності ЦК України в редакції 2003 року,
що набрав чинності з 01.01.2004 року, та яким
було визначено право члена сім*ї
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди, завданої його смертю.

У зв'язку з вищенаведеним колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої смертю члена сім*ї
внаслідок професійного захворювання,
виникає з моменту смерті потерпілого,
тобто право на звернення до суду з
позовом виникло у позивача з 24.08.2005
року, а не з моменту встановлення
батьку позивача професійного
захворювання, не можуть бути взяті до
уваги колегією суддів, оскільки
протирічать роз'ясненням, викладеним у
постанові Пленуму Верховного Суду від
31 березня 1995 року №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», згідно
яких на правовідносини, які виникли до
набрання чинності відповідним
законодавчим актом про відшкодування
моральної шкоди, обов'язок з її
відшкодування не поширюється, в тому
числі й на ті випадки, коли позивач
після набрання чинності цим актом ще
зазнає моральних чи фізичних страждань
від раніше вчинених неправомірних дій.

Як вбачається з матеріалів справи,
професійне захворювання у батька
позивача, яке потягло його смерть,
виникло 06.05.1995 року, тобто до набрання
чинності ЦК України 2004 року, яким
визначено право члена сім*ї
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду на
підставі ст.308 ЦПК України повинно бути
залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: