Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №277/237/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької
Т.М.,

суддів Миніч Т.І.,
Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання
Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк", треті особи -
приватний нотаріус ОСОБА_4,
реєстраційна служба Ємільчинського
районного управління юстиції
Житомирської області про визнання
договору іпотеки недійсним, за
зустрічним позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про визнання пункту 8.3
кредитного договору та договору
іпотеки дійсним, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Ємільчинського районного суду
Житомирської області від 02 жовтня 2014
року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк», треті особи - приватний
нотаріус ОСОБА_4, реєстраційна служба
Ємільчинського РУЮ Житомирської
області про визнання договору іпотеки
недійсним. В обґрунтування позову
зазначали, що дізналися про укладений
між ними та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір
іпотеки №ZRKWGA00004294 від 08 квітня 2008 року
під час розгляду цивільної справи
№277/14/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5
про звернення стягнення. З даного
договору вбачається, що в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором іпотекодавець надав в
іпотеку нерухоме майно, а саме будинок
та земельну ділянку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, але фактично вони не
мають нерухомого майна, що знаходиться
за даною адресою. Відповідно до ст. 18
Закону України «Про іпотеку»,
іпотечний договір повинен містити опис
предмета іпотеки, достатній для його
ідентифікації, а у разі відсутності в
іпотечному договорі вказаної істотної
умови він може бути визнаний недійсним
на підставі рішення суду. Вони
вважають, що договір іпотеки від 08.04.2008
року є недійсним, відсутня одна із
істотних умов - опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації,
оскільки вони не мають будинку з
земельною ділянкою, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1. Враховуючи
вищевикладене просили, визнати
недійсним договір іпотеки №ZRZКWGA00004294
від 08 квітня 2008 року, який укладений між
ними та ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
посвідчений приватним нотаріусом
Ємільчинського районного
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_4, зареєстрованим в
реєстрі за №1243 від 08.04.2008 року; внести
дані до державного реєстру про
припинення права застави на житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та земельну ділянку за
вказаною адресою.

У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, в
якому просило відмовити в задоволенні
первісного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ
КБ «ПриватБанк» про визнання договору
іпотеки недійсним, з підстав
пропущення строку позовної давності.
Визнати пункт 8.3 кредитного договору
від 08.04.2008 року та договору іпотеки від
08.04.2008 року дійсним. Зазначало, що
первісний позов подано з пропущенням
строків давності, згідно ст. 257 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки,
договір іпотеки між позивачами та
відповідачем був підписаний 08.04.2008
року. Іпотекодавці звернулись до суду з
позовом про визнання договору іпотеки
недійсним 28.02.2014 року. Також зазначило,
що в договорі іпотеки йшла мова саме
про будинок, який належить на праві
власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ємільчинського районного
суду Житомирської області від 02 жовтня
2014 року відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, та відмовлено в
задоволенні зустрічного позову ПАТ КБ
«ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, просять скасувати рішення
суду в частині відмови в задоволенні
позову про визнання договору іпотеки
недійсним та ухвалити нове, яким
задовольнити дану позовну вимогу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено
та вбачається з матеріалів справи, що 08
квітня 2008 року між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» укладено кредитний
договір №ZRZКWGA00004294, згідно якого ОСОБА_5
надано кредит в сумі 15 950 доларів США.

В забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором між
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк»
08.04.2008 року укладено договір іпотеки
№ZRZКWGA00004294, посвідчений приватним
нотаріусом Ємільчинського районного
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за №1243 від 08.04.2008 року.
Відповідно до даного договору,
відповідачі надали в іпотеку нерухоме
майно, а саме: будинок загальною площею
92,20 кв.м., житловою площею 56,60 кв.м., що
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить іпотекодавцям на підставі
рішення суду від 28.01.1992 року. Того ж дня,
приватним нотаріусом Ємільчинського
районного нотаріального округу
Житомирської області ОСОБА_4, накладено
заборону на відчуження зазначеного в
договорі іпотеки житлового будинку
АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, до припинення договору іпотеки.

Як вбачається з витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 11.03.2008
року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на
праві приватної власності будинок
АДРЕСА_1.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов до
вірного висновку, що технічна помилка в
договорі іпотеки, а саме помилково
зазначене місце знаходження предмета
іпотеки (м.Житомир, а не смт.Ємільчине),
не може слугувати підставою для
визнання договору недійсним, оскільки
сторонами були додержані загальні
вимоги чинності правочину відповідно
до ст. 203 ЦК України.

В п.11 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року роз'яснено, що встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Оскільки судом першої інстанції
відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 за необґрунтованістю,
то колегія суддів вважає за необхідне
виключити з мотивувальної частини
рішення суду посилання на задоволення
клопотання про застосування строку
позовної давності. В решті рішення
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Ємільчинського районного
суду Житомирської області від 02 жовтня
2014 року змінити, виключити з
мотивувальної частини рішення суду
посилання на задоволення клопотання
про застосування строку позовної
давності. В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді