АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 12 вересня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про виселення та зняття з
реєстраційного обліку.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 р. ОСОБА_2 звернулася у суд з
позовом до ОСОБА_1 про виселення та
зняття з реєстраційного обліку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на
підставі заповіту та договору
дарування вона набула право власності
на 2/3 кв.АДРЕСА_1, а відповідач набув
право власності на 1/3 частину
зазначеної квартири.

В подальшому, рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від
03 червня 2013 р. припинено право
власності ОСОБА_1 на 1/3 частину
кв.АДРЕСА_1; стягнуто з позивачки на
користь відповідача компенсацію
вартості у спільному майні, в сумі 189 696
грн.

Вказувала, що 24 січня 2014 р. вона
оформила своє право власності на
зазначену квартиру в Реєстраційній
службі Головного управління юстиції в
м. Києві.

Зазначала, що зверталася до
відповідача, однак останній
добровільно виселятися відмовляється,
й продовжує в ній мешкати.

Посилаючись на викладені обставини та
положення ст.321, 391 ЦК України, просила
суд, з урахуванням уточнених позовних
вимог, виселити ОСОБА_1 з кв.АДРЕСА_1 без
надання іншого житла та зняти
відповідача з реєстраційного обліку в
зазначеній квартирі.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 12 вересня 2014 р. позов
задоволено частково.

Постановлено виселити ОСОБА_1 з
кв.АДРЕСА_1. В задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити по справі нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Рішення суду в частині вирішення вимог
про зняття з реєстраційного обліку
сторонами не оскаржено, тому у
відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦК
України, колегія суддів перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 на підставі заповіту та
договору дарування набула право
власності на 2/3 кв.АДРЕСА_1 /а.с.15, 17-18/

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 03 червня 2013 р., залишеним
без змін ухвалами колегій суддів з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва від 03 липня 2013 р. та Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 р., постановлено
припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3
частину кв.АДРЕСА_1, визнано це право за
ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 189 696 грн. в рахунок компенсації
зазначеної частки квартири.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власницею кв.АДРЕСА_1 /а.с.14/.

Ухвалюючи рішення про задоволення
вимог ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_1 з
кв.АДРЕСА_1, районний суд виходив з того,
що право користування відповідача
спірною квартирою припинено на
підставі рішення суду одночасно з
припиненням права власності на частку
у спільному майні, що надає правові
підстави у відповідності до вимог ст.317,
319, 321 ЦК України до його виселення.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Так, рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 03 червня 2013р.
припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3
частину кв.АДРЕСА_1 й одночасно визнано
право власності на цю частку за ОСОБА_2
та стягнуто з останньої на користь
ОСОБА_1 186 696 грн. в рахунок компенсації
вартості частки у спільному майні.

При цьому, суд виходив з того, що ОСОБА_1
на праві приватної власності належить
Ѕ частина квартири АДРЕСА_2; що його
частка у спірному майні є незначною й
її припинення не завдасть істотної
шкоди відповідачу; що грошову
компенсацію вартості його частки, в
сумі 189 696 грн. внесено на
рахунок суду.

Зі змісту згаданого судового рішення
убачається, що одночасно з вирішенням
вимог про припинення права власності й
визнання права власності у позові про
виселення ОСОБА_1 зі спірного
приміщення було відмовлено з причин
його передчасності й можливості
розгляду після оформлення ОСОБА_2
своїх прав на частку та у випадку
небажання ОСОБА_1 виселитися з
квартири у добровільному порядку
/а.с.4-7/.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2
зареєструвала своє право власності на
кв.АДРЕСА_1 в установленому законом
порядку /а.с.14-18/, а ОСОБА_1 у
добровільному порядку зі спірного
помешкання не виселяється,
користується ним у відсутність на те
правових підстав, чим чинить їй
перешкоди.

Твердження апеляційної скарги про
необхідність застосування до спірних
правовідносин положень ст.64, 116, 125, 157 ЖК
України ретельно перевірялися судом
першої інстанції, вони отримали
належну оцінку в рішенні суду й
обґрунтовано визнані безпідставними.

Правових підстав до визнання ОСОБА_1
членом сім'ї ОСОБА_2 не має.

Посилання ОСОБА_1 на те, що на даний час
він іншого житла не має у зв'язку з
продажем належної йому на праві
власності частини кв.АДРЕСА_2, по справі
правового значення не має й на суть
прийнятого рішення не впливає.

Враховуючи викладене та конкретні
обставини справи, колегія суддів
вважає законними й обґрунтованими
висновки районного суду про наявність
правових підстав до виселення ОСОБА_1 з
належної ОСОБА_2 кв.АДРЕСА_1.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 12 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/2501/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12818/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Шумейко О.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.