№ 201/7649/14 ц
провадження 2/201/ 2053/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про розірвання договору,
стягнення суми депозитного вкладу,
грошових коштів і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 червня 2014 року звернувся
до суду з позовом до відповідача ПАТ
«УкрСиббанк» про розірвання договору,
стягнення суми депозитного вкладу,
грошових коштів і моральної шкоди,
позовні вимоги неодноразово
доповнювалися і уточнювалися. Позивач
в своїх позовних вимогах, а його
представник в ході судового засідання
посилалися на те, що 20 травня 2009 року
він уклав з відповідачем договір
банківського вкладу «Активні гроші» і
згідно умов цього договору вніс в касу
цього банку 95000 євро строком - до
запитання і повного виконання
договору, за користування коштами
позивача згідно умов цього договору
при його укладенні було встановлено 5%
відсотків річних. Договір укладено і
він почав виконуватися, частину коштів
позивач з рахунку зняв (49000 євро). Але
через деякий час відносно позивача і
його коштів в цьому банку було скоєно
злочин, його кошти зникли, була
порушена кримінальна справа і вироком
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 березня 2014 року
за цей злочин було засуджено
працівників банку і стягнуто з них
незаконно зняті кошти позивача.
Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 травня
2014 року вказаний вирок було змінено, в
тому числі і стосовно цивільного
позову - вирок в цій частині (стягнення
коштів на користь позивача) було
скасовано і справу передано для
розгляду цього питання в порядку
цивільного судочинства. Позивач
звертався до відповідача з проханням
повернути йому його гроші за вказаним
вкладом, але відповідач цього не
зробив, чим порушив його права, в
добровільному порядку спір не
вирішено. Вважає такі дії відповідача
не законними, йому завдана матеріальна
і моральна шкода та просив стягнути з
відповідача на виконання умов
укладеного між ними договору і
повернути йому кошти: не повернений
вклад, відсотки по ньому та моральну
шкоду, задовольнивши позов в повному
обсязі.

Представник відповідача ПАТ
«УкрСиббанк» в судовому засіданні
позов не визнав, посилаючись на те, що
ними дійсно було укладено з позивачем
договір банківського вкладу «Активні
гроші», строк дії - до запитання, кошти
банком були отримані, договір
виконувався; зараз позивач вимагає
повернути кошти, але через злочин вони
не мають такої можливості, тим більше,
що один з засуджених не був і не є
працівником банку. Проти стягнення з
них коштів вони заперечують, оскільки
зробити це вони не мають можливості, це
на даний час буде порушенням закону і
обставин в банку, оскільки є конкретні
винні особи в завданні шкоди позивачу,
що встановлено вироком суду. На
письмові звернення позивача вони
відповідали в передбаченому законом
порядку і терміни. Все ним зроблено
згідно вимог закону. Ніяких інших
зобов'язань відносно позивача на себе
не брали і не беруть, нічиїх прав не
порушували, матеріальної чи моральної
шкоди не завдавали. Вважають позовні
вимоги до них безпідставними і просили
в їх задоволенні відмовити в повному
обсязі.

Вислухавши пояснення
представників позивача і відповідача,
з'ясувавши думку сторін, оцінивши
надані і добуті докази, перевіривши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими і підлягаючими
частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено,
що дійсно 20 травня 2009 року позивач
ОСОБА_1 уклав з відповідачем ПАТ
«УкрСиббанк» договір банківського
вкладу «Активні гроші» і згідно умов
цього договору вніс в касу цього банку
95000 євро (про що є квитанція) строком - до
запитання і повного виконання
договору, за користування коштами
позивача згідно умов цього договору
при його укладенні було встановлено 5%
відсотків річних. Договір укладено і
він почав виконуватися, частину коштів
позивач з рахунку зняв (49000 євро). Але
через деякий час відносно позивача і
його коштів в цьому банку було скоєно
злочин, його кошти зникли, була
порушена кримінальна справа і вироком
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 березня 2014 року
за цей злочин було засуджено
працівників банку і стягнуто з них
незаконно зняті кошти позивача.
Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 травня
2014 року вказаний вирок було змінено, в
тому числі і стосовно цивільного
позову - вирок в цій частині (стягнення
коштів на користь позивача) було
скасовано і справу передано для
розгляду цього питання в порядку
цивільного судочинства. Позивач
звертався до відповідача з проханням
повернути йому його гроші за вказаним
вкладом, але відповідач цього не
зробив, чим порушив його права, в
добровільному порядку спір не вирішено
і позивач вимушений був звертатися з
позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими і підлягаючими
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
на захист цивільних прав та інтересів:
«1. Кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або
оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до умов договору сторін
відповідач зобов'язується повернути
вкладнику вклад за його вимогою в кінці
терміну дії вкладу чи у випадках
дострокового розірвання договору
шляхом перерахування коштів на
рахунок.

Згідно до ст. 1058 ЦК України за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що в період з 12
червня 2009 року по 07 жовтня 2009 року з ра
хунку позивача без його відома кошти в
розмірі 49000 євро було знято. По цьому
фак ту була порушена кримінальна
справа № 63109058, в ході розслідування
якої досудовим слідством було
встановлено, що начальник 186 відділення
АКІБ (нині ПАБ) «УкрСиббанк» ОСОБА_2
вступив в злочинний зговір з ОСОБА_3 та,
ви користовуючи свій службовий стан,
шляхом надання незаконних вказівок
свій підлеглій ОСОБА_4, без відома
позивача, безпідставно, вони
перерахува ли грошові кошти в розмірі
49000 євро з рахунку ОСОБА_1.

Вказані обставини були підтверджені
вироком Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 березня 2014 року
та ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 травня
2014 року і тому, згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК
України, доказуванню не підлягають:
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду в
справі про адміністратвине
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно вказаної кримінальної справи,
списання коштів з рахунку позивача
було виконано безпосередньо
співробітниками банку, тому відповідач
пови нен нести відповідальність
відповідно до ст. 1073 ЦК України, крім
того, дії відповідача є істотним
порушенням умов договору і тому
відповідно до ст. ст. 651-654 ЦК України,
договір банківського вкладу «Активні
гроші» № 6700 EUR від 20.05.2009 року між
сторонами підлягає розірванню.

Зважаючи на те, що безпосередньо шкоду
позивачу заподіяли співробітники
відповідача, то він (банк) згідно зі ч. 1
ст. 1172 ЦК України повинен відшкодувати
шкоду, завдану його працівниками. В
результаті дій відповідача позивачу
було причинено майновий збиток на суму
49 000 євро, що згідно довідки банку про
курсову вартість валюти на теперішній
час складає 774200 грн. ( 1 евро=15.8 грн.).
Крім того, згідно п. 1 договору
банківського вкладу «Активні гроші» №
6700 EUR, банк взяв на себе обов'язок
по нарахуванню 5% рі чних на кошти, які
знаходяться на банківському рахунку.
Таким чином, від повідач винен позивачу
кошти в розмірі 12454.12 євро, що складають
5% річних від 49000 євро за 61 місяць (з 12
червня 2009 року по 02 липня 2014 року -
уточнення позову) із розрахунку, що: 5% в
рік від 49000 євро складає 2450 євро,
заборгованість за 5 років та 1 місяць:
2450x5+2450/12= 12454.12 євро.

Але вказані кошти банк позивачу в
добровільному порядку не повертає.
Вищезазначені дії відповідача
порушують безпосередньо ч. 2 ст. 1060 ЦК
України та умови договорів вкладу
сторін, згідно яких відповідач
зобов'язується повернути вкладнику
вклад за його вимогою в кінці терміну
дії вкладу чи у випадках дострокового
розірвання договору шляхом
перерахування коштів на рахунок.

Крім вищезазначених норм, відповідач
порушує ст. 629 ЦК України, згідно якої
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, тобто в даному випадку
відповідач в обов'язковому порядку
повинен виконувати перед позивачем
умови укладеного ними договору

Щодо валюти виконання зобов'язання та
ціни позову, то це обґрунтовується
наступним. У відповідності до ч. 1 ст. 533
ЦК України - «Грошове зобов'язання має
бути виконане у гривнях». В даному
випадку грошові кошти надійшли на
вкладний (депозитний) рахунок в євро (з
перерахунком на гривню), що
підтверджується поясненнями
представників сторін, умовами договору
та відповідними квитанціями про
сплату. Відповідно вкладник вимагає
стягнути вклад у тій валюті, в якій банк
повинен був виконати зобов'язання, а
саме у євро в перерахунку на
національну валюту.

Суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, виходячи з того, що
позивач всі передбачені договором
сторін умови виконав в повному обсязі;
відповідач укладав договір, приймав
кошти і зобов'язувався його виконати у
відповідності до норм чинного
законодавства незалежно від мораторію
та інших чинників, тому відповідач мав
можливість виконати умови договору і
повернути вклад позивачу, але без
поважних причин цього не зробив.

Статтею 1060 ЦК України
передбачено, що за договором
банківського вкладу, незалежно від
його виду, банк зобов'язаний видати
вклад на першу вимогу вкладника. Згідно
п. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку
та вкладника за рахунком, на який
внесено вклад, застосовується
положення про договір банківського
рахунку. Відповідно до ст. 1068 ЦК України
банк зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом. Відповідно до умов
договору сторін відповідач
зобов'язується повністю повернути
вклад по закінченню терміну договору.
Таким чином, відразу після закінчення
дії договору або після першої вимоги
позивача у відповідача виник обов'язок
по поверненню вкладів позивачу.
Відповідно до умов договору сторін
відповідач несе відповідальність за
неналежне виконання своїх зобов'язань.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові могли бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і
повне з'ясування всіх обставин справи,
встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Слід також зазначити, що
позивач в разі наявності труднощів
щодо витребування доказів по справі,
відповідно до статті 137 ЦПК, міг би
скористатися своїм процесуальним
правом та звернутися до суду з
відповідним клопотанням про
витребування доказів. Але в даному разі
цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що
неправомірними, злочинними діями
позивача, пов'язаними з неналежним
виконанням взятих на себе обов'язків
відповідачу було завдано ушкодження
здоров'я, майнової шкоди та прямих
збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями позивача і
підлягають повному відшкодуванню за
рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями
відповідача, пов'язаними з
невиконанням належним чином умов
укладеного договору і закону позивачу
було завдано майнової шкоди та прямих
збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями відповідача
і підлягають відшкодуванню за рахунок
винної особи.

Ст. 1167 ЦК України містить підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду: моральна шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті; моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

В позовній заяві та під час судового
розгляду позивачем не було надано
належних доказів наявності моральної
шкоди та підтвердження факту
заподіяння позивачу відповідачем
моральних страждань, він не довів вину
відповідача, не надав доказів
причинно-наслідкового зв'язку між
діями (винними, а не будь-якими) третіх
осіб, відповідача та начебто завданою
шкодою. Не передбачено стягнення
моральної шкоди і договором сторін,
законом.

Для відшкодування моральної
шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК
України необхідно довести такі факти:
неправомірність поведінки особи,
наявність шкоди, наявність причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
шкодою, що є обов'язковою умовою
відповідальності та виражається в
тому, що шкода має виступати
об'єктивним наслідком поведінки
завдавача шкоди, наявність вини
завдавача шкоди. Таким чином лише
наявність всіх вищезазначених умов є
підставою для прийняття судом рішення
про відшкодування завданої шкоди. Суд
приймає до уваги ті обставини, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору
(п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»).

Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
частково.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує
будь-які домовленості і зобов'язання
стосовно відповідача по незаконним (з
точки зору відповідача) діям відносно
нього, предмета спору, а відповідач
цього не довів, твердження позивача про
наявність будь-яких інших зобов'язань
або неправомірності стосовно нього є
припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не
визнання представником відповідача
позовних вимог, оскільки вони
спростовуються вищенаведеним і нічим
об'єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити
частково і розірвати договір
банківського вкладу «Активні гроші» №
6700 EUR від 20 травня 2009 року,
укладений між позивачем ОСОБА_1 і ПАТ
«УкрСиббанк», стягнути з ПАТ
«УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 суму
залишку вкладу - 774200 грн. (еквівалент 49000
євро) і 196775 грн. 09 коп. (еквівалент 12454.12
євро) - відсотки за вкладом, а всього 970975
грн. 09 коп., в задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ
«УкрСиббанк» про стягнення моральної
шкоди відмовити, стягнути з ПАТ
«УкрСиббанк» на користь держави
судовий збір в сумі 3654 грн. (за позовні
вимоги майнового характеру), судовий
збір за позовні вимоги немайнового
характеру віднести за рахунок держави.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення вкладу і
відсотків по договору, стягнення
моральної шкоди в такому вигляді
ґрунтуються на вимогах закону і
підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 15, 16, 22, 23, 203, 215, 216, 220, 321, 328, 525, 526, 530, 570,
571, 627, 628, 629, 635, 657, 1073, 1166, 1167, 1172 ЦК
України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Розірвати договір банківського вкладу
«Активні гроші» № 6700 EUR від 20
травня 2009 року, укладений між позивачем
ОСОБА_1 і Публічним акціонерним
товариством «УкрСиббанк».

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» на користь
ОСОБА_1 суму залишку вкладу - 774200 грн.
(еквівалент 49000 євро) і 196775 грн. 09 коп.
(еквівалент 12454.12 євро) - відсотки за
вкладом, а всього 970975 грн. 09 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про стягнення
моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» на користь
держави судовий збір в сумі 3654 грн. (за
позовні вимоги майнового характеру).

Судовий збір за позовні вимоги
немайнового характеру віднести за
рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -