Номер провадження: 22-ц/785/8564/14
Головуючий у першій інстанції Домусчі
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Кварталової
А.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 , за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4, що діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 19 серпня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

08.07.2011 року представник за довіреністю
ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_5 звернулася
з позовом до ОСОБА_3 та просила
розірвати договір довічного утримання
(догляду), посилаючись на те, що 24 липня
2010 року між ним та відповідачкою був
укладений договір довічного утримання,
відповідно до якого ОСОБА_5 передав у
власність ОСОБА_3 належну йому на праві
особистої приватної власності 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3
зобов'язалась довічно повністю
утримувати ОСОБА_5, забезпечуючи його
житлом шляхом збереження права
безоплатного довічного проживання в
квартирі, одягом та взуттям, належним
медичним обслуговуванням,
лікувальними засобами, продуктами
харчування, наданням побутових послуг.

Посилаючись на те, що з квітня 2011 року
відповідачка не виконувала свої
обов'язки за договором, оскільки
проживала у іншому місті, не надавала
матеріальної допомоги, догляд не
здійснювала, представник позивача
просила задовольнити позов (т.1 а.с.3-4).

НОМЕР_1 року ОСОБА_5 помер, в зв'язку з
чим ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій
просила залучити її до участі у справі
в якості правонаступника померлого (т.1
а.с.11;24-25;49-50).

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 14 травня 2012 року ОСОБА_2 була
залучена до участі у справі у якості
правонаступника (т.1 а.с.59).

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 17 січня 2013 року, залишеного
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 20 березня 2013 року,
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
було відмовлено (т.1 а.с.144-145; 178-181).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2013 року
вищевказані рішення скасовані, а
справа направлена на новий розгляд до
Приморського районного суду м. Одеси
(т.1 а.с.211-212).

В подальшому, ОСОБА_2 уточнила позовні
вимоги, та просила застосувати
наслідки ч.1 ст.756 ЦК України у зв'язку з
неналежним виконанням ОСОБА_3
обов'язків за договором довічного
утримання, укладеним між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 24 липня 2010 року, а саме просила
припинити право власності
відповідачки на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 та визнати за нею, як
правонаступника ОСОБА_5, право
власності на 1/2 частину вищевказаної
квартири (т.2 а.с.12-16).

Рішенням Приморського районного суду
м.Одеси від 19.08.2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_2,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про задоволення позову,
посилаючись на те, що рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість судового
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду - скасування, з ухваленням
нового з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаній нормі права рішення суду не
відповідає.

Судом встановлені і підтверджені
матеріалами справи наступні обставини.

24.07.2010 року між ОСОБА_5, та ОСОБА_3 був
укладений договір довічного утримання,
відповідно до умов якого ОСОБА_5
передав у власність ОСОБА_3 належну
йому на праві особистої приватної
власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,
а ОСОБА_3 зобов'язалась довічно
повністю утримувати ОСОБА_5,
забезпечуючи його житлом, шляхом
збереження права безоплатного
довічного проживання в квартирі,
одягом та взуттям, належним медичним
обслуговуванням, лікувальними
засобами, продуктами харчування,
наданням побутових послуг. Вартість
матеріального забезпечення сторонами
визначена в розмірі 700,00 грн. в місяць, з
урахуванням інфляції та індексації (т.1
а.с.52-53).

В лютому 2011 року відповідачка
перевезла ОСОБА_5 разом з дружиною
ОСОБА_6 до себе у м. Донецьк, де з 21.03. по
27.04.2011 року він проходив лікування під
доглядом дільничного лікаря м.
Донецька за адресою відповідачки.

30.04.2011 року ОСОБА_2 забрала ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 за їх власним бажанням від
відповідачки та привезла назад до м.
Одеси.

В травні і червні 2011 року ОСОБА_3
надсилала кошти ОСОБА_5 по 716,00 грн. в
місяць.

НОМЕР_1 року помер ОСОБА_5, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його дружина
ОСОБА_6

Дані обставини підтверджені
свідоцтвами про смерть від 26.07. та 24.10.2011
року (т.1 а.с.11,12).

Після смерті подружжя, ОСОБА_2
звернулася з заявою в нотаріальну
контору про прийняття спадщини (т.1
а.с.116).

Відмовляючи ОСОБА_2 в позові, суд 1-ої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_3
вжила всі заходи для виконання умов
довічного утримання, але через
перешкоди з боку позивачки не змогла
повністю виконати зобов'язання, у
зв'язку з чим відсутня її вина в
неналежному виконанні умов договору в
період з 30.04 по НОМЕР_1 року.

Позивачкою ОСОБА_2 та її представником
не надано доказів невиконання ОСОБА_3
розпоряджень ОСОБА_5

При розгляді спору по суті, суд
керувався вимогами ч.2 ст.614, ч.2 ст.651,
ст.755, ч.1 ст. 756 ЦК України; ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод та відповідними
нормами цивільно-процесуального
законодавства.

Однак, з такими висновками суду
погодитись не можна.

Колегія вважає, що матеріалами справи
не встановлено будь-яких перешкод з
боку позивачки для виконання ОСОБА_3
договору довічного утримання в період
з 30.04. по НОМЕР_1 року, тобто з часу
повернення подружжя ОСОБА_5 з м.
Донецька до м. Одеси і до дня смерті
ОСОБА_5

При цьому, ОСОБА_2 і представник
відповідача в суді апеляційної
інстанції підтвердили факт їх
повернення саме з ініціативи подружжя,
тому висновки суду в цій частині не
відповідають дійсності.

Колегія також вважає, що проживаючи в м.
Донецьк, відповідачка фізично не могла
виконувати умови договору належним
чином. Направлення нею на адресу
відчужувача два грошових переказу по
716,00 грн. кожний в травні і в червні 2011
року, не дає підстав вважати що договір
виконувався в повному обсязі.

В даному випадку, суд помилково
послався на вимоги ст.ст.614,651 ЦК
України, які носять загальний характер
і зробив висновки про відсутність вини
відповідачки, оскільки вони суперечать
вимогам спеціальної норми
матеріального права, а саме ст.755 ЦК
України.

Статтею 755 ЦК України передбачені умови
припинення договору довічного
утримання (догляду). Відповідно до
пункту 1 частини 1 вказаної норми права
договір довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Згідно ч.1 ст.756 ЦК України, у разі
розірвання договору довічного
утримання (догляду) у разі невиконання
або неналежного виконання набувачем
своїх обов'язків за договором,
відчужувач набуває право власності на
майно, яке було ним передане, і має
право вимагати його повернення.

Оскільки ОСОБА_5 помер, дії договору
припинилися відповідно до ч.2 ст.755 ЦК
України і при таких обставинах він не
може бути розірваним.

Між тим, колегія приходить до висновку,
що підстави для його розірвання
встановлені і підтверджені, що дає
можливість застосувати, передбачені
ст.756 ЦК України наслідки, а саме,
набуття правонаступником ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частини спірної
квартири.

Друга частина квартири належить їй
після смерті дружини відчужувача -
ОСОБА_6 згідно заповіту, залишеного
останній на користь позивачки.

Так як, на підставі Договору право
власності на 1/2 частини квартири було
зареєстровано за ОСОБА_3, підлягають
задоволенню і вимоги ОСОБА_2 про
припинення цього права.

З урахуванням викладеного, рішення
суду, як постановлене з порушенням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню, з постановленням нового -
про задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню
підтверджені судові витрати на
загальну суму 313,75 грн. (т.1 а.с.1-2; 147,185; т.2
а.с.11,101).

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4,
що діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду
м.Одеси від 19 серпня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3
задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1, що
складається в цілому з однієї житлової
кімнати, житловою площею 16,1 кв.м.,
загальною площею 31,0 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2, яка є
правонаступником ОСОБА_5, право
власності на 1/2 частини квартири за
адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 313,75 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе

А.М.Кварталова