Справа № 750/5993/14
Провадження № 2/750/1998/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова у складі:

головуючого - судді
Сапона А.В.,

при секретарі - Шиловій
Ж.О.,

за участю представника
позивача-відповідача - ОСОБА_1,

представника
відповідача-позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про
визнання недійсними договорів, -

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що
між позивачем та відповідачем укладено
договір поруки, за яким поручитель
(відповідач) поручається перед
кредитором (позивачем) за виконання
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5,
свого обов'язку за договором поставки
від 12.03.2012 року, укладеним між нею та
позивачем.

Заборгованість фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 за Договором
поставки складає 5149799 грн.

Відповідач відповідає перед позивачем
за невиконання зобов'язання з оплати за
поставлений товар в розмірі 50000
гривень.

Відповідач вказану суму грошових
коштів позивачеві не повернув, чим
порушив умови договору поруки та
вимоги діючого законодавства.

Не погоджуючись з позовом ФОП ОСОБА_3,
ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ФОП ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору поставки від 12
березня 2012 року, укладеним між фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3 та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_5, та
договору поруки від 12 березня 2012 року,
укладеним між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4
посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_5 не
підписувала договір поставки від 12.03.2012
року, що свідчить про відсутність
волевиявлення сторони договору та
недотримання вимоги законодавства
щодо обов'язкової письмової форми
договору, що має наслідком визнання
його недійсним.

В свою чергу, недійсність договору
поставки від 12.03.2012 року спричиняє
недійсність договору поруки від 12.03.2012
року.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги підтримав у повному
обсязі та просив їх задовольнити, проти
задоволення зустрічного позову
заперечував, посилаючись на його
необґрунтованість.

Представник відповідача за первісним
позовом проти позову ФОП ОСОБА_3
заперечував, просив задовольнити
зустрічний позов, посилаючись на
обставини, викладені у зустрічному
позові.

Заслухавши пояснення учасників
судового засідання, дослідивши
матеріали справи та письмові докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що первісний позов підлягає
задоволенню, а зустрічний позов
підлягає залишенню без задоволення з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.03.2012 року між позивачем та
відповідачем укладено договір поруки.

Відповідно до п. 1 Договору поруки,
поручитель (відповідач) поручається
перед кредитором (позивачем) за
виконання фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, (надалі за текстом
Боржник), свого обов'язку за договором
поставки від 12.03.2012 року, укладеним між
Кредитором і Боржником.

Поручитель поручається перед
Кредитором за виконання Боржником
свого обов'язку в повному обсязі і
відповідає перед Кредитором за
порушення зазначеного зобов'язання
Боржником.

Згідно п. 2 Договору поруки, у разі
порушення Боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, Поручитель
відповідає перед Кредитором частково:
у розмірі 50000 гривень.

Судом встановлено, що 12.03.2012 року
між фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_3 та фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_5 укладено договір поставки.

Вказаний договір поставки 12.03.2012 року
підписаний сторонами та скріплений
печатками.

Згідно п. 1.1 Договору поставки,
постачальник (позивач) зобов'язується
передати у власність (поставляти)
взуття (надалі - Товар), в строки та на
умовах, передбачених даним Договором, а
Покупець (фізична особа - підприємець
ОСОБА_5) зобов'язується в термін та на
умовах, передбачених цим Договором,
прийняти такий товар та оплачувати
його вартість.

Відповідно до п. 8.1 Договору поставки,
даний Договір набуває сили з моменту
його підписання і діє до 31.12.2013 року,
але у будь-якому разі до повного
виконання покупцем зобов'язань з
оплати поставленого товару.

Відповідно до умов Договору поставки
позивач поставив фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_5 товар на загальну
суму 8127030 грн.

Отримання товару покупцем за договором
поставки від 12.03.2012 року встановлено на
підставі видаткових накладних,
підписаних її уповноваженою особою,
найманим працівником ФОП ОСОБА_5,
згідно п. 4.2 Договору поставки.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_5
частково сплатила кошти за вказаний
товар в розмірі 2269191 грн., товар на суму
708040 грн. було повернуто постачальнику.

Зазначені обставини підтверджується
наявними у справі доказам, сторонами
визнані та не заперечувалися.

В ході судового розгляду судом
встановлено, що заборгованість
фізичної особи - підприємця ОСОБА_5
перед фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_3 за Договором поставки від 12.03.2012
року, укладеним між ними, станом на день
винесення рішення у справі складає 5149799
грн.

Таким чином, фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5 порушено
зобов'язання за договором поставки,
забезпечене порукою відповідача.

Відповідач відповідає перед позивачем
за невиконання зобов'язання з оплати за
поставлений товар в розмірі 50000
гривень.

Відповідач вказану суму грошових
коштів позивачеві не повернув, чим
порушив умови договору поруки та
вимоги діючого законодавства.

Стосовно вимог зустрічного позову суд
зазначає наступне.

В ході судового розгляду встановлено,
що позивачем поставлено, а ФОП ОСОБА_5
отримано товар за договором поставки
від 12.03.2012 року на загальну суму 8127030
грн. у відповідності до умов даного
Договору.

Посилання відповідача за первісним
позовом (позивача за зустрічним
позовом) на те, що ФОП ОСОБА_5 не
підписувала договір поставки від 12.03.2012
року не знайшли свого підтвердження та
спростовуються тим, що договір містить
печатку ФОП ОСОБА_5 та підпис ОСОБА_5

З огляду на зазначене, відсутні
підстави для визнання договору
поставки від 12.03.2012 року, укладеним між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5,
недійсним.

Враховуючи дійсність договору
поставки відсутні підставі для
визнання недійсним договору поруки від
12 березня 2012 року, укладеним між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

У відповідності до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 553 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 Цивільного
кодексу України передбачено, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

У відповідності до ч. 2 ст. 554
Цивільного кодексу України, поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

За приписами ст.203 Цивільного кодексу
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частина 2 статті 207 ЦК України
встановлює, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Стаття 208 ЦК України передбачає,
що у письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною
особою, крім правочинів, передбачених
частиною першою статті 206 цього
Кодексу;

3) правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу;

4) інші правочини, щодо яких законом
встановлена письмова форма.

За приписами частини 1 статті 218 ЦК
України, недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 292,
294-296 ЦПК України, суд, -

в и р и ш і в:

позов фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3
заборгованість в розмірі 50000 (п'ятдесят
тисяч) гривень.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 про визнання недійсним
договорів поставки та поруки -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 500 (п'ятсот)
гривень у відшкодування оплати
судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області протягом десяти днів, у
порядку, передбаченому ст.ст. 294-296 ЦПК
України.

Суддя
А.В. Сапон