Номер провадження: 22-ц/785/8251/14
Головуючий у першій інстанції Асанова
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Южного міського суду
Одеської області від 28 липня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Морський
торговельний порт «Южний» - «Про
скасування наказів про притягнення до
дисциплінарної відповідальності і
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу», -

ВСТАНОВИЛА:

25.09.2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
зазначеним позовом, вимоги по якому у
подальшому були збільшенні, по якому
просив визнати протиправним та
скасувати наказ відповідача від 17.08.2012
року № 759 про притягнення до
дисциплінарної відповідальності,
визнати протиправним та скасувати
наказ відповідача від 26.11.2012 року №
968-ос про його звільнення, поновити на
посаді завідувача складу
паливно-мастильних матеріалів бази
постачання служби
матеріально-технічного забезпечення
ДП «МТП «Южний» з 26.11.2012 року, стягнути з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 26.11.2012 року до
моменту набрання рішенням законної
сили, виходячи з середнього заробітку
позивача за останні два місяці перед
звільненням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилався на те, що з 1990 року
він працював на ДП «МТП «Южний» на
різних посадах, на останню посаду
завідувач складу паливно-мастильних
матеріалів бази постачання служби
матеріально-технічного забезпечення
порту - був переведений згідно наказу
підприємства від 28.05.2012 року. За час
трудової діяльності ніяких претензій
до виконання ним службових обов'язків з
боку керівництва порту не було, тільки
заохочення. Йому було присвоєно звання
ветерана праці порту Южний. Останнім
часом, зі зміною керівництва порту
відношення до працівників, особливо до
ветеранів праці порту змінилося.
Зокрема почали відбуватися масові
звільнення посадових осіб порту як з
ініціативи адміністрації, так і
впровадилася практика тиску на
працівників задля їх звільнення «за
угодою сторін», з метою ухилення від
дотримання норм законодавства при
звільненні з ініціативи роботодавця.

Так, відповідно до наказу начальника
порту на початку 2012 року позивачу за
неналежне виконання службових
обов'язків була оголошена догана.
Наказом начальника порту від 17.08.2012
року № 759 йому знов була оголошена
догана. З даним наказом позивач
категорично не згоден, оскільки він не
відповідає вимогам чинного
законодавства, порушує його права та
має на меті домогтися його звільнення,
оскільки він відмовився писати заяву
про припинення трудових відносин зі
своєї ініціативи. Описані в наказі
факти порушень не відповідають
дійсності та являються надуманими, в
наказі містяться суперечності та
взаємовиключні факти.

Відповідно до наказу № 968-ос від 26.11.2012
року позивача було звільнено за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених трудовим
договором та правилами внутрішнього
трудового розпорядку на підставі ч.3
ст.40 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали заявлені
позовні вимоги та просили задовольнити
позовну заяву в повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, заперечував проти
задоволення позову.

Рішенням Южного міського суду Одеської
області від 28.07.2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 було відмовлено.

07.08.2014 року ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення
районним судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
неповне з'ясування районним судом
обставин у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

11.10.1990 року ОСОБА_2 був прийнятий на
посаду слюсаря до ДП «Морський
торговельний порт «Южний» згідно
наказу № 334-л.

Згідно наказу № 744-ос від 05.10.2010 року
ОСОБА_2 переведений з 06.10.2010 року
завідувачем складу ПММ ВМТЗ.

05.10.2010 року ОСОБА_2 підписав договір № 360
про повну матеріальну
відповідальність з підприємством та
зобов'язується дбайливо ставиться до
переданих йому на зберігання або з
іншої мети матеріальних цінностей
адміністрації; вживати заходів для
відведення шкоди; своєчасно
повідомляти адміністрацію про всі
обставини, що загрожують забезпеченню
збереження довірених йому
матеріальних цінностей; вести облік,
складати і надавати у встановленому
порядку товарно-грошові та інші звіти
про рух і залишки довірених йому
матеріальних цінностей; брати участь у
інвентаризації довірених йому
матеріальних цінностей.

Згідно наказу № 105 від 02.02.2012 року «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності ОСОБА_2 та
застосування заходу дисциплінарного
впливу до ОСОБА_3» ОСОБА_2 оголошена
догана за порушення вимог «Посадової
інструкції завідувача складом ПММ
відділу матеріально-технічного
забезпечення по факту виявлення
невідповідності кількості залишків і
видачі бензинів А-76 та А-80 10.01.2012 року
під час проведення звіряння
використання паливно-мастильних
матеріалів автобазою порту. В
результаті перевірки було встановлено,
що працівник ВМТЗ - завідуючий складом
ПММ ОСОБА_2 не поставив до відома
операторів АЗС про надходження бензину
марки А-76, що був залитий в резервуари з
залишками бензину марки А-80 (бензини
марки А-76 та А-80 взаємозамінні) та не дав
ніяких розпоряджень щодо видачі та
заповнення дорожніх листів. Це
призвело до порушень в обліковій
документації бензину. При виявлені
помилки в обліку, інженер ОСОБА_3
прийняв рішення внести зміни до
класифікатора ТМЦ за що йому знизили
розмір премії за січень 2012 року на 20%.
Даний наказ позивач не оскаржує.

Тобто доводи позивача, що інші особи не
були покаранні окрім нього та свавілля
з боку керівництва порту
спростовуються даним наказом.

Згідно наказу № 456-ос від 28.05.2012 року
ОСОБА_2 переведений з 01.06.2012 року
завідувачем складу (паливо мастильних
матеріалів) бази постачання служби
матеріально-технічного забезпечення
порту.

Віддповідно до положень «Інструкції
про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відсіку
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах та організаціях
України», затвердженої наказом № 925
від 30.12.2010 року - керівники підрозділів,
що здійснюють операції з
паливно-мастильними матеріалами
повинні керуватись даною інструкцією в
частині що стосується їх діяльності. З
даним наказом позивач ознайомлений під
розпис.

Згідно наказу № 759 від 17.08.2012 року «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідності ОСОБА_2» йому оголосили
догану та позбавили премії за липень 2012
року на 100% за порушення вимог п.10.2.2
«Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпустку
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України»
від 20 травня 2008 року №281/171/578/155», п.п.1.7,
6.3, 7.1 Посадової інструкції завідувача
складом ПММ відділу
матеріально-технічного забезпечення,
затвердженої наказом від 04.02.2011 року
№40.

По факту проведення перевірки 17.07.2012
року працівниками служби морської
безпеки причин виходу з ладу кількох
автомобілів автобази порту марки
«Тойота» встановлено факт порушення
завідуючим складом паливно-мастильних
матеріалів ОСОБА_2 посадових
обов'язків, який являючись
відповідальною особою автозаправної
станції порту не виконував обов'язки:
виміряти рівень нафтопродуктів в
резервуарі, взяти проби з автоцистерни
в тару, опечатати її зберігати протягом
10 днів з моменту поставки, в наслідок
чого встановити факт некондиційного
бензину в порт є неможливим. Також
17.07.2012 року встановлений факт
працівниками служби морської безпеки,
що завідуючий складом ОСОБА_2 здійснив
перелив бензину марки А-95 приблизно 500
літрів із резервуару АЗС №3 в резервуар
№2 без погодження з керівництвом
служби матеріально-технічного
забезпечення та приховав інформацію
щодо наявності в заправних ємностях
АЗС некондиційного бензину.

За цими фактами позивача було
притягнуто до дисциплінарної
відповідності.

Колегія суддів погоджується з думкою
районного суду про те, що доводи
позивача що п. 10.2.2 Інструкції не
розповсюджує на нього дію, так як він є
матеріально відповідальною особою та
згідно п.1.3 посадової інструкції
завідувача складом паливно-мастильних
матеріалів бази постачання саме
завідуючий складом ПММ забезпечує
якісне та оперативне приймання палива
з рухомого складу, його збереження,
облік і видачу споживачеві. Окрім цього
згідно п.6.2 вказаної посадової
інструкції завідувач складом ПММ несе
відповідальність за неякісне
виконання своїх обов'язків:
операторами заправної станції,
спрямованих у його розпорядження.
Доказів того, що виконання цього пункту
покладено на оператора АЗС суду не
надано.

Доводи позивача, що не було вжито
санкцій до підприємства-постачальника,
районним судом також обґрунтовано не
були прийнятті до уваги, оскільки
арбітражні проби не відбирались і без
них не можливо провести арбітражні
випробування з метою визначення
відповідності показників якості
нафтопродукту у разі виникнення
суперечностей в оцінювані якості
нафтопродукту.

Крім того, обґрунтовано не були взяті
до уваги районним судом доводи
позивача щодо суперечності інформації
вказаної в наказі № 759, так як проби, які
вказано що відібрані, відбирались не
самим ОСОБА_2, а службою безпеки.

ОСОБА_2 підтвердив в судовому
засіданні, що проби не відбирались, але
доказів того що він звертався до
керівництва порту до 17.07.2012 року з
приводу надання тари для відібрання
проби суду не надано.

Вищевказані обставини підтверджуються
показаннями свідків, які були опитані
під час розгляду справи районним судом.

Колегія суддів вважає, що що оскаржений
наказ складений у відповідності до
норм ст.ст.147-149 КЗпП України, так як
позивач порушив трудову дисципліну, що
виразилось в неналежному виконанні з
його вини трудових обов'язків,
покладених на нього посадовою
інструкцією. Даний наказ винесений з
урахуванням строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
від позивача відібрані письмові
пояснення з приводу порушень, також
врахований принцип що за кожне
порушення трудової дисципліни може
бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. При
накладенні стягнення у вигляді догани
була врахована та обставина що діями
позивача підприємству нанесена шкода.

17.09.2012 року працівниками відділу
розслідувань і аналітичної роботи СМБ
було встановлено ще факт порушення на
території АЗС, а саме: видача бензину в
поліетиленові пляшки в порушення вимог
п. 9.17 «Правил технічної експлуатації
стаціонарних, контейнерних та
пересувних автозаправних станцій»,
затверджених Держнафтопродуктом СРСР
27.03.1986 року, у частині заборони видачі
бензину в поліетиленові каністри та
скляну тару; п. 2.5.3 «Правил технічної
експлуатації та охорони праці на
стаціонарних і пересувних
автозаправних станціях» затверджених
наказом Українського об'єднання
«Укрнафтопродукт» від 01.04.1998 року №19,
відповідно до якого забороняється
відпускати авто бензин та дизельне
паливо в скляну та з полімерних
матеріалів тару; п. 1.7 Посадової
інструкції завідувача складу ПММ
відділу матеріально-технічного
забезпечення.

З приводу виявленого порушення позивач
відмовився надавити письмові
пояснення, що підтверджується актом.

Факт видачі бензину в поліетиленові
пляшки об'ємом 5 літрів кожна в
присутності начальника АЗС ОСОБА_2 за
його розпорядженням, підтверджується
пояснювальними записками водія
автобази, завідуючої господарством,
компактним диском аудіовізуальної
інформації від 12.09.2012 року, а також
показаннями свідків, які були
заслухані районним судом під час
розгляду справи.

Окрім цього, в період з 30.10.2012 року по
05.11.2012 року включно завідувач складу
ПММ бази постачання ОСОБА_2 не виходив
на роботу та не сповістив належним
чином керівництво служби
матеріально-технічного забезпечення
про те, що захворів, чим порушив
розпорядження № 209 від 01.10.2009 року «Про
посилення контролю знаходження
працівників порту на лікарняних
листах» в частині повідомлення
працівниками порту безпосереднього
керівництва негайно (у перший день
захворювання) про захворювання,
лікувальний заклад і де відкритий
листок непрацездатності. Із зазначеним
розпорядженням позивач був
ознайомлений під розпис.

Позивач порушив вимоги п.6.6 Посадової
інструкції завідувача складу ПММ бази
постачання, в частині працювати чесно
та сумлінно, дотримуватись трудової
дисципліни, вчасно і точно виконувати
усні та письмові розпорядження
представників адміністрації.

По даному факту були складені акти про
неявку на роботу працівника з
невизначених на те причин. Від надання
письмових пояснень позивач відмовився,
що посвідчується відповідним актом.

Даний факт також був підтверджений
свідком, який був заслуханий районним
судом під час розгляду справи.

Враховуючи, що порушення відбулись під
час дії наказів від 02.02.2012 року № 105 та
від 17.08.2012 року № 759 до голови
профспілки робітників морського
транспорту ДП «МТП «Южний» було
направлено подання від 20.11.2012 року №
9975/01/119/12 про надання згоди на
звільнення з порту ОСОБА_2

За результатами розгляду на спільному
засіданні адміністрації та
профспілкового комітету від 21.11.2012 року
зазначеного подання було вирішено
надати згоду на звільнення ОСОБА_2, що
підтверджується випискою з протоколу
№ 37. Позивач приймав участь у розгляді
подання.

Отже, колегія суддів вважає доведеним
ту обставину про те, що позивач
систематично та грубо порушував вимоги
Посадової інструкції, норми трудового
законодавства.

Колегія суддів погоджується з думкою
районного суду про те, що доводи
позивача, щодо упередженого ставлення
до нього суд не може взяти до уваги, так
як його безпосередній керівник
охарактеризував його як
недобросовісного робітника, на якого
не можливо покластись, вказавши на
чисельні порушення ним посадової
інструкції на сумісному засіданні
адміністрації і профспілкового
комітету від 21.11.2012 року.

Відповідно до виписки з наказу № 968-ос
від 26.11.2012 року начальника морського
торговельного порту Южний - ОСОБА_2
завідувач складу (паливно-мастильних
матеріалів) бази постачання служби
матеріально-технічного забезпечення
порту 29.11.2012 року звільнений за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, згідно з п.3 ст.40 КЗпП
України, за попереднього згодою
виборного органу профспілкової
організації, відповідно до ст. 43 КЗпП
України.

Згідно п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України
працівник може бути звільнений з
роботи за систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Колегія суддів приходить до висновку,
що звільнення позивача є правомірним,
оскільки до нього застосовувались
дисциплінарні стягнення з дотриманням
порядку, передбаченого ст. ст. 147 ч.1, 148,
149 КЗпП України та відбулось воно з
дотриманням вимог ст. 43 КЗпП України.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи не
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є недоведеними
та непідтвердженими, у зв'язку з чим
неспроможними та такими, що не
спростовують висновків суду, не маючи
підстав та доведеності для задоволення
позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають матеріалам справи та
вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Южного міського суду Одеської
області від 28 липня 2014 року року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

05.11.2014 року
м. Одеса