Справа № 203/2502/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року
Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю: позивача – ОСОБА_1

представника позивача –
ОСОБА_2

представника
відповідача – ОСОБА_3

представника
відповідача – ОСОБА_4

третьої особи – ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті
особи – ОСОБА_5, П’ята
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про надання додаткового строку
для подання ним заяви про прийняття
спадщини, визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом та визнання договору
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

25.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, треті особи – ОСОБА_5, П’ята
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про надання додаткового строку
для подання ним заяви про прийняття
спадщини, визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом та визнання договору недійсним
(а.с.2-5)

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.07.2014 року
позовну заяву було залишено без
розгляду, але вона була скасована
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01.09.2014
року(а.с.155-156,187-188)

Позивач у позовній заяві та у судовому
засіданні разом з представником в
обґрунтування позовних вимог, з
урахуванням уточнень, посилались на те,
що 03.04.2014 року ОСОБА_5 листом повідомила
ОСОБА_1, про те, що в провадженні
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська перебуває цивільна
справа в якій позивач ОСОБА_6 висуває
вимоги про виселення ОСОБА_5 та членів
її родини та в обгрунтування
заявленого позову він посилається на
те, що 06.09.2010 року між ним та його
батьком ОСОБА_7 було укладено договір
дарування квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_7
належала дана квартира на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого П'ятою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за № 1-3830, отже
вимоги грунтуються на твердженні про
право власності ОСОБА_7 (а пізніше
ОСОБА_6І.) всю квартиру АДРЕСА_2. При
цьому вказана квартира була
приватизована ОСОБА_8 та перебувала
його спільній сумісній власності з
його дружиною ОСОБА_9, які померли у 1994
році. На момент відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_8 у квартирі
проживала його дружина ОСОБА_9 та його
мати - ОСОБА_10, яка фактично прийняла
спадщину у розмірі 1/2 частини квартири
після смерті сина, що встановлено
рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська № 2-2183/04 від 24.01.2005
року. Після смерті ОСОБА_9 відкрилась
спадщина у вигляді 3/4 частин квартири,
однак, ОСОБА_7 її не приймав, жодних дій,
передбачених для цього законом не
здійснював і лише через 4 роки у червні
1998 року отримав свідоцтво про право на
спадщину, хоча на той час у квартирі
проживала ОСОБА_10, яка 22.03.2004 року
зробила заповіт на все своє майно на
ім'я позивача ОСОБА_1, тобто на 1/4
частину квартири. Отримавши
повідомлення ОСОБА_5, 30.04.2014 року
позивач прибув до м. Дніпропетровська з
місця свого мешкання (у м. Краматорськ,
Донецької області), та отримав як
спадкоємець свідоцтво про смерть
ОСОБА_10 у відділі РАГС після чого
звернувся до П'ятої дніпропетровської
державної нотаріальної контори, і
дізнався, що спадкова справа після
смерті ОСОБА_10 взагалі не заводилася та
позивачу було відмовлено у видачі
свідоцтва про спадщину оскільки
останній пропустив строк для звернення
з заявою про прийняття спадщини. Про
факт смерті ОСОБА_10 позивач до моменту
отримання листа ОСОБА_5 та телефонної
розмови з нею проінформований не був,
оскільки на момент смерті (і до
сьогодні) проживав та проживає у
ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_10 відносин не
підтримував. На підставі зазначеного,
позивач звернувся до суду та просив
визначити йому додатковий строк для
подачі заяви про прийняття спадщини
після ОСОБА_10, що померла 07 грудня 2005
року, визнати частково (на 1/4 частину)
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане П'ятою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 18 червня 1998 року
за № 1-3830 в реєстрі на ім'я ОСОБА_7 після
смерті ОСОБА_9, визнати недійсним
договір дарування квартири від 06.09.2010
року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_11 та зареєстрований в
реєстрі за № 2104 (а.с.30-32)

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги у повному обсязі та просили суд
задовольнити їх.

Представники відповідачів
заперечували проти позову в повному
обсязі зважаючи на те, що після смерті
батьків відповідача - ОСОБА_8 та ОСОБА_9
він був єдиним спадкоємцем, з 1994 року по
2002 рік ніхто не проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2,
при цьому ОСОБА_7 сплачував комунальні
послуги, але не звертався до
нотаріальної контори для оформлення
спадщини після смерті батьків,
оскільки довгий час працював в
м.Енергодарі Запорізької області, в
Ірані та Москві. Його бабуся ОСОБА_10
ніколи не проживала в зазначеній
квартирі, оскільки мала неприязні
стосунки з невісткою, а тому фактично
не приймала спадщину, а отже не могла
заповідати зазначене позивачем майно у
вигляді ? квартири. Крім того, позивачем
не доведено факт того, що ним було
пропущено строк для звернення до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини з об’єктивних
причин, так як заповіт ОСОБА_10, як
людина похилого віку, не могла оформити
сама, а оформлювала за участі ОСОБА_1,
який весь час знаходився на зберіганні
у нього. Позивач є зацікавленою особою,
оскільки був представником за
довіреністю ОСОБА_10 та приймав участь у
судових тяжбах, які виникали між
померлою та відповідачами (вселення,
визнання права власності на квартиру),
а також перебуває у змові з третьою
особою ОСОБА_5, яка також має конфлікт
та судові процеси з відповідачами, тому
їх твердження є необґрунтованими та
безпідставними(а.с.88-90)

Третя особа ОСОБА_5 підтримала позовні
вимоги, підтвердивши, що в квітні
місяці 2014 року повідомила позивача про
наявність заповіту ОСОБА_10 на його
ім’я, що наявні судові спори між
сторонами, але вони не стосуються даної
справи і позивач має право прийняти
спадщину після смерті ОСОБА_10, яка
проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі своїм
сином ОСОБА_8 та невісткою ОСОБА_9, що
було предметом розгляду в межах інших
цивільних справ, крім того після їх
смерті ОСОБА_10 в судовому порядку
вселялась в квартиру оскільки онук
вигнав її з квартири, а тому позиція
представників відповідачів є не
правдивою та не доведеною.

Третя особа - П’ята Дніпропетровська
державна нотаріальна контора до суду
свого представника не направила, але
надала заяву в якій просить суд
розглянути справу без його участі на
розсуд суду(а.с.170,195)

Вивчивши матеріали даної
цивільної справи, вислухавши пояснення
позивача, представника позивача,
представників відповідачів, третьої
особи суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково з
наступних підстав.

Встановлено, що П'ятою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 18.06.1998 року
ОСОБА_7 було видане свідоцтво про право
на спадщину за законом на квартиру
АДРЕСА_1 та грошові кошти після смерті
ОСОБА_9, яка померла 13.09.1994 року,
зареєстроване в реєстрі за № 1-3830, що
підтверджується копією свідоцтва та
копією спадкової справи № 325/98
відкритої після смерті ОСОБА_9П.(а.с.38-78)

Крім того, встановлено, що 22.03.2004 року
ОСОБА_10 було складено заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 741,
за яким вона заповіла ОСОБА_1 все своє
майно, де б воно не було і з чого не
складалось, і все те, що ій буде
належати на момент смерті і на що вона
згідно з законом буде мати право, що
підтверджується копією заповіту (а.с.113)

Судом встановлено, що 24.01.2005
року рішенням Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська по цивільній
справі № 2-2183/04 було задоволено позов
ОСОБА_13 та встановлено факт прийняття
спадщини ОСОБА_10 після смерті свого
сина ОСОБА_8, який помер 26.03.1994 року,
визнано за нею право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1, на ? частини
грошових вкладів, визнано частково на ?
частину недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане П'ятою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 18 червня 1998 року
за № 1-3830 в реєстрі на ім'я ОСОБА_7 після
смерті ОСОБА_9 та присуджено вселити
ОСОБА_10 в квартиру АДРЕСА_1. Вказане
рішення суду було залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28.07.2005
року (а.с.14-15)

Також встановлено, що 07.12.2005 року
ОСОБА_10 померла, але після її смерті
ніхто не звернувся до нотаріальної
контори, в строк передбачений законом,
для прийняття спадщини(а.с.109)

Рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
24.01.2005 року по цивільній справі № 2-2183/04
та Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28.07.2005
року були скасовані ухвалою
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 10.01.2008 року не
погодившись з висновками судів щодо
частки ОСОБА_10 у спадщині після смерті
ОСОБА_8, а справа направлена на новий
розгляд до суду першої
інстанції(а.с.91-93)

Встановлено, що ухвалою
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 07.04.2010 року
провадження по справі за позовом
ОСОБА_10 до ОСОБА_7, третя особа - П’ята
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, визнання права власності та
вселення було закрито у зв’язку зі
смертю позивача(а.с.79-81)

Судом встановлено, що 06.09.2010
року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
яка належить дарувальнику на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, видане П'ятою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 18 червня 1998 року
за № 1-3830, що підтверджується копією
вказаного договору посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_11 та зареєстрований в
реєстрі за № 2104 (а.с.11)

У судовому засіданні
встановлено, що в квітні 2014 року ОСОБА_1,
який фактично мешкає за адресою:
Донецька область, м. Краматорськ, вул.
Дніпропетровська, 2/420, дізнався від
ОСОБА_5, яка проживає та зареєстрована в
ІНФОРМАЦІЯ_2, про наявність заповіту
залишеного ОСОБА_10 на ім’я позивача
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_12 за реєстрованого за № 741,
що підтверджується поясненнями сторін,
копією заяви про ознайомлення з
матеріалами цивільної справи №
2-2183/14(2-236/10), копією паспорту дружини
позивача, та відсутністю даних про те,
що позивачу було відомо про заповіт
раніше(а.с.34, 163)

Судом встановлено, що 30.04.2014 року ОСОБА_1
звернувся до П’ятої Дніпропетровської
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті ОСОБА_10, яка померла 07.12.2005 року,
але позивачу було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв’язку з тим, що позивачем було
пропущено встановлений чинним
законодавством строк для прийняття
спадщини, що підтверджується копією
спадкової справи № 134/2014 відкритої
30.04.2014 року (а.с.108-115)

Під час судового засідання
встановлено, що позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину після смерті матері
ОСОБА_14, яка померла 22.05.2012 року, на
спадкове майно, що складається з
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3, у зв’язку з тим, що позивачем
було пропущено встановлений чинним
законодавством строк для прийняття
спадщини, що підтверджується копією
постанови про відмову у вчинені
нотаріальної дії від 17 грудня 2010
року(а.с.41)

Всі правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Конституції України, Цивільного
кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР),
Цивільного Кодексу України (далі – ЦПК
України), Закону України «Про
власність» ( в редакції закону від
11.04.1995 року), Кодексом про шлюб та сім'ю
України (в редакції від 01.04.1996)

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини з поважної причини,
суд може визначити йому додатковий
строк, достатній для подання ним заяви
про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно зі спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява
про прийняття спадщини подається до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини особисто. Зі змісту
п. 207 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
вбачається, що письмову заяву про
прийняття спадщини та відмову від неї
може бути надіслано поштою (втратила
чинність на підставі наказу
Міністерства юстиції України № 296/5 від
22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про
прийняття спадщини поштою передбачено
п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року №
296/5.

Норми ст. 1272 ЦК щодо права на звернення
до суду з позовом про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини застосовуються до
спадкоємців, право на спадкування яких
виникло із набранням чинності ЦК.

Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено
наслідки пропущення строку для
прийняття спадщини, зокрема, якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву
про прийняття спадщини, він вважається
таким, що не прийняв її. За письмовою
згодою спадкоємців, які прийняли
спадщину, спадкоємець, який пропустив
строк для прийняття спадщини, може
подати заяву про прийняття спадщини
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини. За позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
подається: у разі відсутності
письмової згоди всіх спадкоємців, які
прийняли спадщину, на подання
спадкоємцем, який пропустив
шестимісячний строк, заяви про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори; у разі пропуску
шестимісячного строку подання заяви
про прийняття спадщини до нотаріальної
контори та відсутності інших
спадкоємців, які прийняли спадщину та
могли б дати письмову згоду на подання
цієї заяви.

Розглядаючи заяву позивача в частині
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини за заповітом, суд
вважає, що причини пропуску ОСОБА_1
строку для прийняття спадщини були
поважними, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій,
оскільки останній проживає в іншому
регіоні України, не підтримував
спілкування з ОСОБА_10 тривалий час та
мав конфлікт з останньою, про наявність
заповіту дізнався лише у квітні 2014 року
та на протязі більш ніж 5 років велися
судові тяжби щодо права ОСОБА_10 на
спадкове майно.

Суд критично ставиться до посилання
представників відповідачів, як на
підставу відмови у позові, на те, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заінтересовані особи,
оскільки дані твердження жодним чином
не можуть бути підставою вважати
причину пропуску позивачем строку на
прийняття спадщини. Крім того, відсутні
будь які докази того, що заповіт
ОСОБА_10, як людина похилого віку, не
могла оформити сама, а оформлювала за
участі ОСОБА_1, та що він весь час
знаходився на зберіганні у позивача, не
має логічного пояснення чому позивач в
такому разі не скористався своїм
правом та не прийняв спадщину після
ОСОБА_10 вчасно.

При розгляді справи суд виходить з
того, що визначаючи спадкоємцеві
додатковий строк для подання заяви про
прийняття спадщини, суд не повинен
вирішувати питання про визнання за ним
права на спадщину. Спадкоємець після
визначення йому додаткового строку для
прийняття спадщини має право прийняти
спадщину в порядку, встановленому ст.
1269 ЦК, та набути право на спадщину
відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299
ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання
права власності в порядку спадкування
може відбуватися лише після прийняття
спадщини, така позиція викладена також
у листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 16.05.2013 року №
24-753/0/4-13 та Постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду справ про спадкування» від
30.05.2008 року № 7.

Тому, щодо позовних вимог позивача про
визнання частково (на 1/4 частину)
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого П'ятою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 18 червня 1998 року
за № 1-3830 в реєстрі на ім'я ОСОБА_7 після
смерті ОСОБА_9 та визнання недійсним
договору дарування квартири від 06.09.2010
року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_11 та зареєстрований в
реєстрі за № 2104, то суд вважає їх
передчасними та такими, що не можуть
розглядатися на даний час.

Отже, оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у ході судового
засідання в їх сукупності, суд вважає,
що причина пропуску позивачем строку
для подання заяви про прийняття
спадщини є поважною, а тому вимоги
позивача в цій частині необхідно
задовольнити, поновити його права та
надати ОСОБА_1 додатковий строк
протягом двох місяців для подання ним
заяви про прийняття спадщини, після
смерті ОСОБА_10, яка померла 07 грудня 2005
року., обчислюючи строк з дня набрання
рішенням чинності. При цьому решта
позовних вимог можуть бути розглянуті
по суті лише після прийняття позивачем
спадщини в порядку визначеному
законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.
1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Надати ОСОБА_1 додатковий строк
протягом двох місяців для подання ним
заяви про прийняття спадщини, після
смерті ОСОБА_10, яка померла 07 грудня 2005
року.

Обчислення додаткового строку на
подання заяви про прийняття спадщини
починати з дня набрання рішенням суду
законної сили.

ОСОБА_1 у задоволені іншої
частини позовних вимог – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Ф.Ф. Маймур