АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7147/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Решетнік М. О. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 43/46
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Гайдук В.І.,
Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш
К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 червня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах, а
також в інтересах неповнолітніх дітей:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Управління
служби у справах дітей Бабушкінської
районної у м. Дніпропетровську ради,
Обслуговуючий кооператив
Житлово-експлуатаційна компанія
«Тополь», Бабушкінський районний
відділ у м. Дніпропетровську Головного
управління державної міграційної
служби України у Дніпропетровській
області про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку та позовом ОСОБА_3, яка діє у
своїх інтересах, а також в інтересах
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та
піклування Бабушкінської районної у м.
Дніпропетровську ради, прокуратура
Бабушкінського району м.
Дніпропетровська про вселення, -

В С Т АН
О В И Л А:

27 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3,
яка діє у своїх інтересах, а також в
інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: Управління служби
у справах дітей Бабушкінської районної
у м. Дніпропетровську ради,
Обслуговуючий кооператив
Житлово-експлуатаційна компанія
«Тополь», Бабушкінський районний
відділ у м. Дніпропетровську Головного
управління державної міграційної
служби України у Дніпропетровській
області про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку, сплативши судовий збір,
відповідно чинного законодавства.

30 грудня 2013 року ОСОБА_3, яка діє у
своїх інтересах, а також в інтересах
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до ОСОБА_2, треті особи: орган
опіки та піклування Бабушкінської
районної у м. Дніпропетровську ради,
прокуратура Бабушкінського району м.
Дніпропетровська про вселення,
сплативши судовий збір, відповідно
чинного законодавства.

Ухвалою Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2014
року об»єднано у одне провадження
вищевказані позовні вимоги.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 червня
2014 року ОСОБА_3 визнано такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням квартирою АДРЕСА_2 та знято
з реєстраційного обліку за вказаною
адресою. Неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5
вселено до квартири АДРЕСА_2. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням від 22 серпня 2014
року вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 на повернення судових
витрат 114,70 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції в частині
вселення неповнолітніх дітей ОСОБА_3:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру АДРЕСА_2 -
скасувати та ухвалити у цій частині
нове рішення про визнання
неповнолітніх дітей такими, що
втратили право користування спірною
квартирою та зняти їх з реєстраційного
обліку за вказаною адресою.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції змінити, а саме
вселити у квартиру АДРЕСА_2 її - ОСОБА_3,
та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та
ОСОБА_5.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційні скарги
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають
відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.47 Конституції
України кожен має право на житло. Ніхто
не може примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до вимог ст.. 9 ЖК України,
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбаченим законом.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що позивачка ОСОБА_3
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6 з 1994р., який було розірвано -
23.09.1996 року.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
народила дітей, двійню - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, батьком яких був записаний
ОСОБА_6 - син ОСОБА_2 - позивачки за
первісним позовом та відповідачки за
позовом ОСОБА_3

Зі згоди ОСОБА_2, яка вважала дітей
позивачки своїми онуками, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 разом із їх матір'ю ОСОБА_3, у
серпні 2001року, були зареєстровані у
квартирі АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2 на
праві власності, тобто, були
зареєстровані як члени сім'ї ОСОБА_2

Оскільки, сімейне життя ОСОБА_3 з
ОСОБА_6, сином ОСОБА_2, не склалося -
10.04.2009року ОСОБА_3 залишила спірну
квартиру, зазначаючи, що ОСОБА_2 та її
син перешкоджали їй проживати у
спірній квартирі. У теперішній час вона
проживає у своїх батьків за адресою:
АДРЕСА_1. Крім того, рішенням суду
першої інстанції було встановлено, що з
28 травня 2012року за вказаною адресою
разом із ОСОБА_3 проживають і її
неповнолітні діти, яким також ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 перешкоджають проживати в
спірній квартирі.

Рішенням Бабушкінського районного
суду и.Дніпропетровська від 13.02.2013року
встановлено, що ОСОБА_6 не є біологічним
батьком неповнолітніх дітей та
виключено з актового запису про
реєстрацію народження запис про
ОСОБА_6, як батька дітей ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 (а.с.22 т.1).

Факт не проживання у спірній квартирі
ОСОБА_3 з травня 2009 року, а
неповнолітніх дітей з травня 2012 року
підтверджено актами від 11.03.2013р.,
20.05.2013р., 21.06.2013р., 20.08.2013р., 15.10.2013р. та
23.12.2013р. (а.с.8-13 т.1), що складені
працівниками Обслуговуючого
кооперативу житлово-експлуатаційної
компанії "Тополь", згідно до яких, у
квартирі АДРЕСА_2 не було виявлено
будь-яких речей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7,
та встановлено, що у спірній квартирі
вони не проживають. Також, зазначене
підтверджено довідкою ЖБК-132 "Трубник-2"
(а.с.14 т.1), де зазначено, що позивачка
ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі з
30.05.2009р., а її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - з
травня 2012року.

Крім того, позивачка ОСОБА_2, з підстав
не проживання позивачки з дітьми у
спірній квартирі зверталася до суду із
позовом про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
шляхом їх виселення та зняття з
реєстраційного обліку, у задоволенні
якого рішенням Бабушкінського райсуду
м. Дніпропетровська від 13.03.2013р. (а.с.61-63
т.1), залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05.06.2013р.
(а.с.64 т.1), було відмовлено з причини
невірного обрання нею способу захисту
права власності.

Також судом першої інстанції було
встановлено, що після розірвання у 1996
році шлюбу, ОСОБА_3 ще тривалий час
проживала у спірній квартирі, а саме до
2009року, після чого залишила її
добровільно, оскільки почала проживати
однією сім'єю з іншим чоловіком, який і
допомагав їй переїхати із вказаної
квартири, зокрема, допомагав з
перевезенням особистих речей. Як
встановлено колегією, зазначені
обставини підтвердили у суді першої
інстанції неповнолітні ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, вказавши, що позивачка
добровільно при від'їзді повернула
відповідачці ОСОБА_2 ключі від квартири
та більше у вказане жиле приміщення не
поверталась.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3
підтвердила, що саме з 2009 року у спірній
квартирі вона дійсно не проживає,
доказів у обґрунтування поважності
причин її не проживання у спірній
квартирі ні суду першої інстанції, а ні
суду апеляційної інстанції не надала,
як не надала доказів того, з боку ОСОБА_2
їй чинились перешкоди у користуванні
спірною квартирою чи створювались
умови за яких було неможливе її
проживання за спірною адресою.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку, що
ОСОБА_3, добровільно залишивши спірну
квартиру та не проживаючи в ній без
поважних причин більше одного року,
втратила право користування жилим
приміщенням зазначеної квартири. У
зв»язку з чим, доводи апеляційної
скарги ОСОБА_3 у зазначеній частині є
необґрунтованими та підлягають
відхиленню.

Частинами 1, 4 ст.156 ЖК України визначено,
що члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належить особи,
зазначені в частині другій ст.64 цього
Кодексу. Припинення сімейних відносин
з власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Згідно ч.ч.2,3 ст.64 ЖК України до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач і члени
його сім'ї.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судом першої інстанції було
встановлено, неповнолітні діти були
зареєстровані у спірній квартирі,
власником якої є ОСОБА_2 саме за згодою
власника. Після від'їзду їх матері
продовжували проживати саме у спірній
квартирі до кінця травня 2012р., що також
підтверджено актами, що містяться у
матеріалах справи. Факт наявності
неприязних відносин між позивачкою за
первісним позовом ОСОБА_2 та дітьми, на
сам перед ОСОБА_5, не заперечувався
позивачкою і у суді апеляційної
інстанції. Крім того, у суді першої
інстанції було встановлено та не
спростовано у суді апеляційної
інстанції, що саме через відношення
позивачки ОСОБА_2 та за вимогою їх
матері - позивачки ОСОБА_3, діти - ОСОБА_5
та ОСОБА_4 вимушено залишили спірне
житло на вимогу дорослих. Саме суду
першої інстанції підтвердили, що не
мали такого бажання і хотіли б і надалі
проживати у цій квартирі, у якій
вказали що і залишились їх певні речі.

Колегією встановлено, що іншого житла
діти не мають. Достовірних доказів
того, що неповнолітні у спірний період
проживали разом із матір»ю суду не
надано.

Крім того, колегією суддів встановлено,
що неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 14
жовтня 2013 року проживають у гуртожитку
ВПУ №17 (а.с.55 т.1).

Відповідно до ст. 160 СК України якщо
батьки проживають окремо, місце
проживання дитини, що досягла
чотирнадцять років, визначається ним
самим.

Крім того, згідно зі ст. 71, 163 ЖК України
у період перебування дитини у родичів
та навчанні, за нею зберігається право
користування житлом, де вона
зареєстрована.

Крім того, згідно зі ст.. 405 ЦК України
член сім»ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом, яка
не проживає в ньому без поважних
причин.

Враховуючи наведені норми права та
встановлені обставини, а також те, що
неповнолітні не проживають за місцем
реєстрації не з власної ініціативи,
вони не можуть бути визнані такими, що
втратили право користування житлом.

А отже, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку, що
неповнолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не
втрачено право користування спірним
жилим приміщенням.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає
обґрунтованими висновки суду про
відмову у задоволенні відповідного
позову ОСОБА_2 щодо неповнолітніх дітей
та задоволення позову ОСОБА_3 в частині
вселення неповнолітніх дітей у спірну
квартиру та відмові у іншій частині
позову ОСОБА_3 та позову ОСОБА_2

Апелянти не надали ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної
інстанції доказів, що мають істотне
значення для задоволення їх вимог у
повному обсязі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень

Інші доводи апеляційних скарг не
спростовують правильність висновків у
рішенні суду, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, матеріалам справи,
зводяться до переоцінки доказів по
справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційних
скарг підлягають відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді