Ухвала

іменем україни

04 червня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення коштів, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 12 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, у якому просила
стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти в сумі
79 326,83 грн, з яких 68 000 грн -
основна заборгованість, 11 326,83 грн -
відсотки за користування чужими
грошовими коштами.

Посилалась на те, що протягом 2010 - 2011
років сплачувала заборгованість за
кредитним договором, який уклав
відповідач з Публічним акціонерним
товариством «Промінвестбанк» (далі -
ПАТ «Промінвестбанк»). За вказаний
період нею було сплачено в рахунок
погашення заборгованості відповідача
за кредитним договором 68
000 грн.

Оскільки договору позики з
відповідачем вона не укладала, то
просила стягнути ці кошти з
відповідача, як набуті без достатньої
правової підстави.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 23 грудня
2013 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 12 лютого 2014 року, позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 68 000
грн грошових коштів, набутих та
збережених без достатньої правової
підстави, та 11 326,83 грн - відсотки за
користування чужими грошовими коштами,
всього 79 326,83 грн.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 через
представника ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалу апеляційного суду,
справу направити на новий апеляційний
розгляд, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним
вимогам закону не відповідають.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що згідно з платіжним
дорученням від 25 червня 2010 року № 14
ОСОБА_3 сплачено грошові кошти на
погашення відсотків за користування
кредитом ОСОБА_4 в сумі 24 000
грн.

Відповідно до платіжного доручення від
27 липня 2010 року № 23 ОСОБА_3 сплачено
грошові кошти на погашення відсотків
за користування кредитом ОСОБА_4 в сумі
23 000 грн.

Згідно з платіжним дорученням від 03
січня 2011 року № 28 ОСОБА_3
сплачено грошові кошти на погашення
відсотків за користування кредитом
ОСОБА_4 в сумі 2 000 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
положень ст.1212 ЦК України, згідно з якою
особа, яка набула майно без достатньої
правової підстави, зобов'язана
повернути його.

З такими висновками погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
просила стягнути з ОСОБА_4
заборгованість за договором позики на
підставі ст. ст. 1046 - 1050 ЦК
України.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір та
стягуючи зазначені вище кошти, дійшов
висновку про існування між сторонами
позикових зобов'язань.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Проте суд першої інстанції на вказані
вище норми законодавства та на те, що в
матеріалах справи відсутні докази з
даного приводу, уваги не звернув, у
порушення вимог ст.ст. 212 - 214 ЦПК України
належним чином не визначився з
характером спірних правовідносин, що
склалися між сторонами, та нормою
матеріального права, яка підлягає
застосуванню.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду, апеляційний суд на
вищевикладене також уваги не звернув,
допущені судом першої інстанції
помилки не виправив, у порушення вимог
ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином
доводів апеляційної скарги в цій
частині не перевірив і залишив рішення
суду першої інстанції без змін.

Окрім зазначеного, апеляційний суд не
надав оцінки й іншим доказам, наданим
сторонами, щодо фактичних відносин,
пов'язаних із здійсненням ними
господарської діяльності як
приватними підприємцями.

Зокрема, звертаючись з апеляційною
скаргою, ОСОБА_4 зазначав, що йому на
праві користування належить
оздоровчий комплекс, який розташований
по вул. Головній, 124б у м. Чернівцях й
складається з кафе-бару, ресторану та
готелю.

Всупереч умовам договору про надання
послуг від 04 січня 2010 року
ОСОБА_3 не виконала зобов'язання щодо
перерахування на його особистий
рахунок 95 % отриманих коштів за надання
послуг готелем «Преміум».

Вказані обставини були предметом
розгляду у цивільній справі за його
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
яка розглядалася у Господарському суді
Чернівецької області.

Однак апеляційний суд ці обставини не
перевірив.

Крім того, зазначивши, що за платіжними
дорученнями від 25 червня 2010
року № 14, від 27 липня 2010 року № 23 та від
03 січня 2011 року № 28 ОСОБА_3 сплачено
грошові кошти на погашення відсотків
за користування кредитом ОСОБА_4, суд не
звернув уваги на те, що кошти в розмірі
24 000 грн, 23 000 грн та 21 000 грн відповідно з
призначенням платежів на погашення
відсотків сплачені ОСОБА_6, як
підприємцем.

Також у порушення вимог ст. 158 ЦПК
України та ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
апеляційним судом розглянуто справу за
відсутності відповідача, який
заздалегідь подав клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
його відрядженням.

Таким чином, суд, фактично, позбавив
ОСОБА_4 права приймати участь у
судовому засіданні, подавати докази та
брати участь у їх дослідженні.

Оскільки розгляд справи апеляційним
судом здійснюється за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими главою 1
розділу 5 ЦПК України, то рішення
апеляційного суду має ґрунтуватися на
відповідних доказах, досліджених у
судовому засіданні, та містити доводи,
за якими відхилені ті чи інші докази.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що апеляційний суд не виконав
своїх обов'язків, визначених законом,
всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував
обставини справи та не надав їм
належної оцінки, ухвалив судове
рішення, що не відповідає вимогам
законності і обґрунтованості, у зв'язку
з чим таке рішення підлягає скасуванню
з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 12 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко