АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/2945/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції: Голік Н.О.
Доповідач: Чобіток А.О.
29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :
головуючого - судді Чобіток А.О..
суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.
при секретарі - Лужецькій І.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 11 липня 2013 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про
визнання недійсним кредитного
В березні 2012 року Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» пред»явило позов до
ОСОБА_2,ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
який був укладений 10.07.2007 року між
В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначав, що за вказаним
кредитним договором ОСОБА_2 отримав у
кредит 43 890,59 доларів США з кінцевим
терміном повернення 09.07.2014 року.. В цей
же день було укладено між банком та
ОСОБА_3 договір поруки, відповідно до
умов якого ОСОБА_3 поручився перед
банком за належне виконання
зобов»язань ОСОБА_2 за кредитним
договором, а також нести солідарну
відповідальність в разі порушення
останнім взятих на себе зобов»язань по
Посилаючись на те, що відповідачі
свої зобов»язання, взяті за вказаними
договорами не виконують, внаслідок
чого утворилася заборгованість перед
банком, яка станом на 24.11.2011 року
складає 59 494,06 доларів США, що за курсом
НБУ від 24.11.2011 року складає 475 339 грн.69
коп., позивач просив стрягнути вказану
заборгованість з відповідачів
Не погодившись з позовом банку,
ОСОБА_2 пред»явив зустрічний позов ,в
якому просив визнати зазначений
кредитний договір недійсним з підстав
передбачених ЗУ «Про захист прав
споживачів», оскільки його було
введено в оману шляхом замовчування
банком інформації стосовно несення
валютних ризиків під час виконання
зобов»язань за кредитним договором.
Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 11 липня 2013
року первісний позов задоволено.
Вирішено стягнути солідарно з
відповідачів на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» 59 494,06 доларів США, що за
курсом НБУ складає 475 339 грн.69 коп. та з
кожного з відповідачів на користь
банку по 1609 грн.50 коп. витрат по оплаті
судового збору. В задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні первісного
позову та задовольнити його зустрічний
позов, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість.
Апелянт вважає,що судом не враховано
всіх обставин,які були встановлені при
розгляді справи.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення представника
ОСОБА_2,обговоривши доводи апеляційної
скарги,обставини справи,колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольнивши первісні позовні
вимоги та відмовивши в задоволенні
зустрічного позову, суд виходив з того,
що відповідач не виконав зобов»язання
за кредитним договором, укладеним між
ним та позивачем 10.07.2007 року, в зв»язку з
чим утворилася заборгованість, яка
станом на 24.11.2011 року складає 59 494,06
доларів США, що за курсом НБУ складає 475
339 грн.69 коп., а тому вказана
заборгованість повинна бути стягнута
солідарно з відповідачів. Підстави, за
яких відповідач ОСОБА_2 просив визнати
недійсним зазначений кредитний
договір не ґрунтуються на вимогах
закону, а тому зустрічний позов не
підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає висновок
суду першої інстанції в частині
вирішення зустрічного позову
відповідним обставинам справи та
вимогам закону, що регулює
правовідносини, які виникли між
сторонами, який доводи апеляційної
скарги не спростовують .

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Таким чином у разі, коли воля суб»єкта
правочину формувалася не вільно і (або)
не відповідала його волевиявленню
правочин визнається недійсним.

Згідно зі ст. 627 ЦК України,
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається з анкети-заяви від
27.06.2007 року, ОСОБА_2 засвідчив ту
обставину, що перед підписанням
кредитного договору він отримав повну
інформацію про умови кредитування в
ПриватБанку, тобто що умови договору
для нього є зрозумілими, відповідають
його інтересам (а.с.70).

Будь-яких доказів відповідно до
вимог ст..ст. 57-60 ЦПК України на
спростування наведеного відповідачем
не надано.

В зв»язку з наведеним не
заслуговують на увагу посилання в
апеляційній скарзі на введення в оману
банком відповідача шляхом
замовчування інформації стосовно
несення валютних ризиків під час
виконання зобов»язань за кредитним
договором,що розцінюється апелянтом як
порушення його прав споживача.

В даному випадку судом першої
інстанції обґрунтовано зазначено про
усвідомлення відповідачем всіх
істотних умов кредитного договору, а
також того, що при укладенні кредитного
договору в іноземній валюті він бере на
себе повні обов»язки щодо погашення
кредиту саме в доларах США,що курс
національної валюти України до долара
США не є незмінним та те, що зміна цього
курсу можливо настане, тобто не
виключено підвищення валютного ризику
за кредитним договором.

Разом з цим колегія суддів не
може погодитися з рішенням суду в
частині стягнення з відповідачів
солідарно заборгованості за кредитним
договором у розмірі 475 339 грн.69
коп.,оскільки такі висновки суду не
відповідають обставинам встановленим
в ході розгляду справи,яким суд не
надав належної оцінки і вдався до
припущень при вирішенні спору в цій
частині.

Так, заперечуючи проти
первісного позову, відповідач
зазначав, що на вимогу працівника
банку, він 19.01.2009 року передав банку
автомобіль марки «GREAT WALL HOVER»
реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний
за рахунок споживчого кредиту для його
подальшої реалізації і повного
погашення кредиту,що підтверджується
актом приймання-передачі в заклад
Приват Банку автомобіля заємщика
ОСОБА_2 від 19.01.2009 року (а.с.67)

В акті зазначено,що «автомобіль
боржник передав і доручив
«ПриватБанку» , у випадку невиконання
зобов»язань перед ПриватБанком
,передати його на реалізацію,а виручені
кошти направити на погашення
заборгованості по договору про надання
кредиту»

Крім того, з пояснень відповідача
вбачається,що майже більше п»яти років
банком утримується його автомобіль і
не вирішується питання щодо його
повернення або реалізації та
зарахування його вартості в погашення
заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що
банком зазначена обставина не
спростована і не вказано, яким чином
банк розпорядився забраним у ОСОБА_2
автомобілем,або будь яких підтверджень
щодо місця знаходження зазначеного
автомобіля та його стан на даний час, що
колегія суддів розцінює, як визнання
банком факту отримання автомобіля і
подальше його утримання на свій розсуд,
що призвело до позбавлення можливості
позивача довести належними та
допустимими доказами дійсну
заборгованість відповідача перед ним
за кредитним договором.

Суд, розглядаючи даний спір, не звернув
уваги на вказані заперечення
відповідача, не зважаючи на те, що вони
мають суттєве значення для правильного
вирішення даного спору, не перевірив
їх, не з»ясував обставин знаходження
автомобіля у позивача та вирішення
питання останнім щодо його реалізації
в рахунок погашення заборгованості
боржника за кредитним договором.

Проте, колегія суддів вважає
встановленим той факт,що позивач,
отримавши 19.01.2009 року автомобіль від
відповідача,не повернувши його та
залишивши у себе до даного часу,
унеможливив з»ясування обставин щодо
розміру заборгованості відповідача за
вказаним кредитним договором.

Оскільки суд першої інстанції прийшов
до висновку про наявність у
відповідача заборгованості перед
позивачем за кредитним договором у
розмірі 59 494,06 доларів США без
врахування вищезазначених
встановлених по справі
обставин,колегія суддів вважає,що
такий висновок не відповідає цим
обставинам справи.

Таким чином,колегія суддів прийшовши
до висновку,що рішення суду першої
інстанції в частині первісного позову
не відповідає встановленим обставинам
справи та ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
вважає за необхідне скасувати його в
цій частині та ухвалити нове про
відмову в задоволенні первісного
позову.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 11 липня 2013 року
скасувати в частині задоволення
позову Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» та ухвалити нове,яким
відмовити в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_2,ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -