Справа № 344/577/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2278/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Шишка А.І., Бойчука
І.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Хриплинської сільської ради
про визнання незаконним та скасування
п.15 рішення Хриплинської сільської
ради № 9-14/2013 від 04.01.2013 року про відмову
в погодженні технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки площею 0,2353 га по
АДРЕСА_1 в натурі, зобов'язання погодити
вказану технічну документацію, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
26 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
на підставі договору довічного
утримання, укладеного 02.08.2007 року між
ним та ОСОБА_5, став власником земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
площею 0,2353 га, що знаходиться на
території Хриплинської сільської ради
по АДРЕСА_1. Зазначена земельна ділянка
належала ОСОБА_5 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ІІ-ІФ №031673, виданого
Хриплинською сільською радою 25.02.1998
року, та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
власності на землю за №433. Коли виникла
потреба у реєстрації земельної
ділянки, він звернувся до
землевпорядної організації та
виготовив технічну документацію із
землеустрою. Однак рішенням
Хриплинської сільської ради № 9-14/2013
року від 04.01.2013 року пунктом 15 йому було
відмовлено в погодженні технічної
документації на зазначену земельну
ділянку площею 0,2353 га., мотивуючи тим,
що рішенням Хриплинської сільської
ради №6 від 03.12.1993 року ОСОБА_5 було
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,19 га. Позивач вважає
таке рішення незаконним з таких
підстав. Згідно рішення №6 від 03.12.1993
року ОСОБА_5 було передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,2353
га, а не 0,19 га, оскільки після
інвентаризації вказаної земельної
ділянки 25.02.1998 року ОСОБА_5 було
видано державний акт на право
приватної власності на землю, який на
сьогоднішній день є чинним. І згідно
договору довічного утримання позивачу
у власність перейшла земельна ділянка
площею 0,2353 га. З огляду на це вважає, що
відсутні підстави не погоджувати
технічну документацію із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі площею 0,2353 га, а тому
своїм рішенням Хриплинська сільська
рада порушує його право власності.
Посилаючись на наведене, просив
визнати незаконним та скасувати п.15
рішення Хриплинської сільської ради №
9-14/2013 від 04.01.2013 року та зобов'язати
сільську раду погодити вказану
технічну документацію.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 26 вересня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зокрема, апелянт
зазначає, що судом невірно викладено
обставини справи, оскільки було
встановлено, що спочатку ним
виготовлено технічну документацію на
земельну ділянку площею 0,2353 га, однак в
сільській раді повідомили, що погодять
технічну документацію на земельну
ділянку площею 0,22 га, так як 0,0153 га цієї
земельної ділянки сільською радою
вилучено на спільний прохід для
громадян до суміжних земельних
ділянок. Він, знаючи про те, що сільська
рада неправомірно вилучила в нього
частину земельної ділянки, все таки
погодився виготовити нову технічну
документацію на земельну ділянку
площею 0,22 га, щоб уникнути вирішення
спору в суді. Проте технічну
документацію на спірну земельну
ділянку площею 0,22 га сільська рада
знову відмовилась погодити, мотивуючи
тим, що рішенням сільської ради №6 від
03.12.1993 року було вирішено передати у
власність ОСОБА_5 земельну ділянку
площею 0,19 га, а тому йому слід
виготовити технічну документацію на 0,19
га. Такі вимоги, на думку апелянта, є
неправомірними, оскільки в цьому
рішенні зазначено, що оскільки обмір
земельної ділянки проведений без
достатньої точності, тому при видачі
державного акта в межах погоджених
границь можливі незначні зміни
загальної площі. І саме сільською радою
видано ОСОБА_5 державний акт на право
власності на землю площею 0,2353 га, який
ніким не оспорювався і є чинним. Тому
вважає, що наведене було залишено поза
увагою суду, який дійшов помилкового
висновку про відсутність спору та
передчасне звернення до суду з даним
позовом. Відтак апелянт вважає
неправильним і таким, що не відповідає
обставинам справи, висновок суду про
те, що сільська рада відмовила йому в
погодженні технічної документації,
оскільки така була виготовлена на
земельну ділянку 0,22 га, а не на 0,2353 га. З
цих підстав просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Представник відповідача Хриплинської
сільської ради у судове засідання не
прибув, хоча про час та місце розгляду
справи сільська рада повідомлена
належним чином, що відповідно до ч.2
ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розгляду справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримали з наведених у ній мотивів та
просили скаргу задовольнити.

Вислухавши доповідача, пояснення
апелянта і його представника,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом встановлено, що згідно архівного
витягу №16/04-02 від 01.03.2013 року з додатку
№1/6 до рішення Хриплинської сільської
ради №6 від 3, 10, 17 грудня 1993 року ОСОБА_6
перебувала у списку громадян на
приватизацію землі в с.Хриплин щодо
приватизації земельної ділянки площею
0,19 га по АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІ-ІФ №031673, виданого Хриплинською
сільською радою 25.02.1998 року, на підставі
рішення Хриплинської сільської ради №6
від 03.12.1993 року та зареєстрованому в
Книзі записів державних актів на право
власності на землю за №433 ОСОБА_5
належала на праві приватної власності
земельна ділянка площею 0,2353 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що знаходиться на
території Хриплинської сільської ради
(а.с.6).

02.08.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
укладено нотаріально посвідчений
договір довічного утримання,
відповідно до якого ОСОБА_5 передала, а
ОСОБА_2 прийняв у власність земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
площею 0,2353 га, що знаходиться на
території Хриплинської сільської ради
Івано-Франківської міської ради. В
обмін на отриману земельну ділянку
ОСОБА_2 зобов'язався надавати ОСОБА_5
довічне утримання (а.с.7).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що ОСОБА_2 на даний час
не набув права власності на вказану
земельну ділянку і не може
розпоряджатися нею, а тому він може
просити орган місцевого
самоврядування виключно про вирішення
питань, пов'язаних з майновим правом на
земельну ділянку, площею 0,2353 га по
АДРЕСА_1 в с. Хриплин Івано-Франківської
міської ради, право на отримання якої у
власність він набув. Суд дійшов
висновку, що спір щодо погодження
технічної документації на земельну
ділянку площею 0,2200 га по АДРЕСА_1 в с.
Хриплин Івано-Франківської міської
ради між сторонами відсутній, а у
погодженні технічної документації на
земельну ділянку, площею 0,2353 га по
АДРЕСА_1 в с. Хриплин Івано-Франківської
міської ради, відповідач відмовив
позивачу правомірно у зв'язку з
відсутністю такої документації, а отже,
відсутнє порушення відповідачем
цивільного права власності позивача на
цю земельну ділянку, тому таке право
позивача відновленню та захисту не
підлягає.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки такого
висновку суд дійшов з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без повного з'ясування обставин справи.

Згідно ст.744 ЦК України за договором
довічного утримання (догляду) одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст.131 Земельного кодексу
України (в редакції, що діяла на момент
укладення договору довічного
утримання) громадяни та юридичні особи
України, а також територіальні громади
та держава мають право набувати у
власність земельні ділянки на підставі
міни, ренти, дарування, успадкування та
інших цивільно-правових угод.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Відповідно до ЦК України до категорії
"інших цивільно-правових угод"
відноситься також і договір довічного
утримання.

Положеннями ст.132 Земельного кодексу
України (в редакції, що діяла на момент
укладення договору довічного
утримання) передбачено, що угоди про
перехід права власності на земельні
ділянки укладаються в письмовій формі
та нотаріально посвідчуються. Угоди
повинні містити: а) назву сторін
(прізвище, ім'я та по батькові
громадянина, назва юридичної особи); б)
вид угоди; в) предмет угоди (земельна
ділянка з визначенням місця
розташування, площі, цільового
призначення, складу угідь, правового
режиму тощо); г) документ, що
підтверджує право власності на
земельну ділянку; ґ) відомості про
відсутність заборон на відчуження
земельної ділянки; д) відомості про
відсутність або наявність обмежень
щодо використання земельної ділянки за
цільовим призначенням (застава, оренда,
сервітути тощо); е) договірну ціну; є)
зобов'язання сторін. Угоди про перехід
права власності на земельні ділянки
вважаються укладеними з дня їх
нотаріального посвідчення.

Як вбачається із матеріалів справи,
договір довічного утримання, укладений
02.08.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.7),
містить усі передбачені вищенаведеною
нормою права елементи і ознаки та даний
договір був нотаріально посвідчений у
той же день.

Частиною 2 статті 745 ЦК України
передбачено, що договір довічного
утримання (догляду), за яким
передається набувачеві у власність
нерухоме майно, підлягає державній
реєстрації.

У статті 748 ЦК України закріплено
положення, згідно якого набувач стає
власником майна, переданого йому за
договором довічного утримання
(догляду), відповідно до статті 334 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України (в
редакції, що діяла на момент укладення
договору довічного утримання), якщо
договір про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації.

Колегією суддів встановлено, що
договір довічного утримання
відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України було
зареєстровано у Державному реєстрі
правочинів 02.08.2007 року, що
підтверджується витягом, копія якого
міститься у матеріалах справи (а.с.8).
Таким чином, зазначений договір
укладений відповідно до чинного
законодавства.

Враховуючи наведене, на підставі
ст.131 Земельного кодексу України, ст.748,
ч.4 ст.334 ЦК України право власності у
ОСОБА_2, як набувача за договором
довічного утримання, на земельну
ділянку площею 0,2353 га по АДРЕСА_1 в с.
Хриплин Івано-Франківської міської
ради виникло у момент реєстрації
вказаного договору в Державному
реєстрі правочинів, тобто 02.08.2007 року.

Однак, на вищенаведені норми
закону та обставини справи суд першої
інстанції уваги не звернув, а тому
дійшов помилкового висновку про те, що
позивач не набув право власності на
вищезазначену земельну ділянку. Суд не
визначився із моментом набуття
позивачем права власності на земельну
ділянку, оскільки не застосував норми
матеріального права, що підлягали
застосуванню до правовідносин, що
виникли між сторонами.

Крім того, колегією суддів
встановлено, що згідно витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №15951560 від 17.09.2007 року, виданого
Івано-Франківським обласним бюро
технічної інвентаризації, копію якого
ОСОБА_2 надано під час апеляційного
розгляду, останній є власником
домоволодіння по АДРЕСА_1, яке
знаходиться на земельній ділянці, що є
предметом договору довічного
утримання; підставою виникнення права
власності є інший договір довічного
утримання №7-1482 від 02.08.2007 року,
посвідчений нотаріусом Першої
Івано-Франківської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7

Відповідно до ч.3 ст.120 Земельного
кодексу України у разі переходу права
власності на будинок або його частину
від однієї особи до іншої за договором
довічного утримання право на земельну
ділянку переходить на умовах, на яких
вона належала попередньому власнику.

Згідно зазначеної норми права,
враховуючи те, що ОСОБА_5 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю належала земельна
ділянка площею 0,2353 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходиться на території Хриплинської
сільської ради, то до ОСОБА_2, як
набувача за договором довічного
утримання, право на земельну ділянку
перейшло на умовах, на яких вона
належала попередньому власнику, тобто
на підставі права власності і в
розмірі, зазначеному у державному акті,
а саме: 0,2353 га.

Отже, у будь-якому випадку,
виходячи із статті 131 чи ч.2 ст.120
Земельного кодексу України ОСОБА_2
відповідно до чинного законодавства
набув право власності на земельну
ділянку площею 0,2353 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а тому,
будучи власником земельної ділянки,
позивач мав право на погодження
технічної документації щодо земельної
ділянки площею 0,2353 га, у чому йому
відповідачем було незаконно
відмовлено.

Заперечення відповідача про те, що
ОСОБА_5 було незаконно приватизовано
земельну ділянку площею 0,2353 га, в тому
числі громадський проїзд та прохід
загального користування, оскільки
рішенням Хриплинської сільської ради
№6 від 03.12.1993 року ОСОБА_5 мала право на
приватизацію земельної ділянки площею
0,19 га, не можуть братися до уваги, так
як, по-перше, у вищезазначеному рішенні
(а.с.10) вказано, що враховуючи, що обмір
земельної ділянки проведений без
достатньої точності, при видачі
державного акта в межах погоджених
границь можливі незначні зміни
загальної площі. По-друге, що і є
визначальним, тою ж Хриплинською
сільською радою 25.02.1998 року ОСОБА_5
було видано державний акт на земельну
ділянку площею 0,2353 га, який ніким не
оспорювався і є чинним. Тому посилання
у рішенні Хриплиської сільської ради
від 04.01.2013 №9-14/2013 року, яке
оскаржується, на факт самовільного
захоплення земель сільської ради
(проїзд, прохід), в результаті чого
площа земельної ділянки ОСОБА_5
незаконно була збільшена з 0,19 га до 0,2353
га, є голослівним та не підтверджується
жодними належними та допустимими
доказами. Будь-яких рішень щодо
вилучення у ОСОБА_5 якої-небудь
частини належної їй земельної ділянки
для громадських потреб до матеріалів
справи не долучено і такі не подані в
судове засідання апеляційної
інстанції.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування (пункт "г" ч.3
ст.152 Земельного кодексу України).

Колегією суддів встановлено, що
цивільне право позивача було порушено
відповідачем, і таке право підлягає
захисту у визначений позивачем спосіб,
який передбачений законодавством.
Враховуючи це, висновок суду про
відсутність порушення відповідачем
цивільного права власності позивача на
земельну ділянку, є помилковим та
суперечить нормам матеріального права.

Таким чином, колегія суддів
дійшла висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_2 є обґрунтованими, оскільки
Хриплинська сільська рада
неправомірно відхилила заяву ОСОБА_2
про погодження технічної документації
щодо земельної ділянки площею 0,2353 га, а
тому п.15 рішення Хриплиської сільської
ради від 04.01.2013 №9-14/2013 року є незаконним
і підлягає скасуванню, Хриплинську
сільську раду теж слід зобов'язати
погодити технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення в натурі
меж земельної ділянки площею 0,2353 га по
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 Оскільки
позивач надав суду проект технічної
документації на спірну земельну
ділянку площею 0,2200 га, а не на площу 0,2335
га, як передбачено відповідними
документами на власність, тому позов у
частині зобов'язання сільської ради
про затвердження технічної
документації на землю підлягає до
часткового задоволення.

З огляду на вищевикладене,
рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам ст.213 ЦПК України
щодо законності та обґрунтованості, а
тому відповідно до ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. ст.307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 26 вересня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п.15
рішення Хриплинської сільської ради №
9-14/2013 від 04.01.2013 року про відмову ОСОБА_2
в погодженні технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки площею 0,2353 га по
АДРЕСА_1 в натурі та зобов'язати
Хриплинську сільську раду погодити
технічну документацію на дану земельну
ділянку.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
А.І. Шишко

І.В. Бойчук