Єдиний унікальний номер 448/1406/14-ц
Провадження № 4-с/448/6/14
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21.10.2014 року Мостиський районний суд
Львівської області в особі:

головуючого – судді Борисенко
В.В.,

при секретарі Мриц Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Мостиська
скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції ОСОБА_2 про відкриття
виконавчого провадження та накладення
арешту на майно, з участю
заінтересованої особи – Кредитної
спілки «Щедрість», –

В С Т А Н О В И В:

13.10.2014 року заявник звернулася до суду
із зазначеною скаргою, покликаючись на
те, що вона є співвласником частки у
квартирі АДРЕСА_1, яку мала намір
подарувати своїй внучці, однак,
06.10.2014року, перебуваючи з питання
оформлення договору дарування у
державній нотаріальній конторі, нею
було виявлено, що на дану частку у
квартирі встановлено обмеження щодо
права відчуження даного майна, яке
внесено до державного реєстру обтяжень
на підставі постанови державного
виконавця ВДВС Мостиського РУЮ
Львівської області.

Вказує, що після звернення нею до ВДВС
Мостиського РУЮ Львівської області,
08.10.2014року вона довідалась про те, що
державним виконавцем Грицалик М.Я. у
постанові про відкриття виконавчого
провадження ВП №38389602 винесено пункт
№4, яким накладено арешт на все майно,
що належить боржнику, тобто їй.

Вважає такі дії державного виконавця
неправомірними, а зазначену постанову
незаконною з наступних підстав.

Стверджує, що державний виконавець, в
порушення вимог Закону України «Про
виконавче провадження», безпосередньо
у постанові про відкриття виконавчого
провадження винесла пункт №4, яким
наклала арешт на все майно, що належить
боржнику, хоча постанову про арешт
майна, згідно із зазначеним законом,
державний виконавець зобов’язана була
винести окремим документом, оскільки
постанова про відкриття виконавчого
провадження та про арешт майна є
окремими самостійними процесуальними
документами. Тому вважає, що в
оскаржуваній постанові про відкриття
виконавчого провадження не повинно
міститися пункту №4 і такий є
неправомірним.

Також покликається на те, що у поданій
стягувачем Кредитною спілкою
«Львівська» заяві про відкриття
виконавчого провадження вказано лише
наступне: «Після закінчення
добровільного терміну для сплати
боргу, якщо боржник не оплатить
заборгованість у повному обсязі, прошу
накласти арешт на все майно боржника».
Однак державний виконавець не дала
можливості для добровільного
виконання рішення суду, а відразу, не
чекаючи закінчення встановленого нею
строку (до 17.06.2013року), попри заяву
стягувача із проханням надати боржнику
цей строк, в постанові про відкриття
виконавчого провадження наклала арешт
на усе її майно.

Крім того, зазначає, що на момент
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження та накладення
арешту на майно державний виконавець
не виявила належного боржнику майна, не
визначила вартість такого, не
з’ясувала фінансово - майнового стану
боржника, не провела для цього
відповідну перевірку, не надіслала
відповідні запити у державні органи, не
отримала відомості про експертну
оцінку цього майна, чим порушила права
боржника та вимоги закону.

З огляду на наведене, з урахуванням
уточнених в судовому засіданні
представником заявника вимог, просить
суд визнати незаконним та скасувати п.4
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 38389602, винесеної 11.06.2013
року старшим державним виконавцем
Мостиського РУЮ Львівської області
Грицалик М.Я., а саме – в частині
накладення арешту на все майно.

В судовому засіданні представник
заявника уточнені вимоги скарги
підтримав з вищенаведених підстав.

Державний виконавець Грицалик М.Я. в
судовому засіданні проти скарги
заперечила з підстав наведених у
наданих нею письмових запереченнях.
Разом із цим визнала, що одночасне
накладення нею арешту на майно
боржника, разом із відкриттям
провадження у справі, було передчасним,
оскільки представник стягувача –
Кредитної спілки «Львівська» у своїй
заяві просив про накладення арешту
після закінчення терміну для
добровільної сплати боржником
заборгованості.

Представник заінтересованої особи -
стягувача Кредитної спілки
«Львівська» в судове засідання не
з’явився, проте надав до суду письмові
пояснення щодо скарги та заяву, в якій
просить суд справу розглядати без його
участі.

Заслухавши пояснення представника
заявника та державного виконавця,
проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає, що скаргу слід задоволити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.10.2012року
Мостиським районним судом Львівської
області видано виконавчий лист
№1314/1137/2012 про солідарне стягнення з
ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки
«Львівська» заборгованості за
кредитом у розмірі 21534,24 гривень, який
10.06.2013року пред’явлено для примусового
виконання у відділ державної
виконавчої служби Мостиського
районного управління юстиції у
Львівській області.

Постановою старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Мостиського
районного управління юстиції ОСОБА_2
від 11.06.2013року відкрито виконавче
провадження ВП №38389602 по примусовому
виконанню вищевказаного виконавчого
листа.

В цій же постанові державного
виконавця боржнику ОСОБА_1 надано строк
для добровільного виконання судового
рішення, а саме до 17.06.2013року та
повідомлено, що в разі невиконання
рішення в наданий строк виконання буде
здійснено в примусовому порядку зі
стягненням з боржника виконавчого
збору та витрат, пов’язаних з
провадженням виконавчих дій.

Одночасно, цією ж постановою, з
покликанням зокрема на ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми
звернення стягнення 21749,58 гривень та
заборонено здійснювати відчуження
будь – якого майна, яке належить
боржнику в межах суми боргу.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Порядок і умови виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентовано Законом
України «Про виконавче провадження».

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено дії
державного виконавця щодо прийняття
виконавчого документа до виконання.

Частиною першою цієї норми
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Окрім цього, частиною другою цієї
статті державному виконавцю надано
право за заявою стягувача одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження накласти
арешт на майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.3 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження» у заяві
про відкриття виконавчого
провадження щодо виконання рішення
про майнове стягнення стягувач має
право просити державного виконавця
накласти арешт на майно та кошти
боржника та оголосити заборону на його
відчуження.

Як вбачається із матеріалів справи,
звертаючись до виконавчої служби із
заявою про відкриття виконавчого
провадження Вих. №2013 – 0699 від
05.06.2013року представник стягувача -
Кредитної спілки «Львівська», просив
прийняти до виконання вищевказаний
виконавчий лист, а також зазначив, що:
«Після закінчення добровільного
терміну для сплати боргу, якщо боржник
не оплатить заборгованість у повному
обсязі, прошу накласти арешт на все
майно боржника».

Тобто, виходячи зі змісту вказаної
заяви стягувача, у державного
виконавця не було правових підстав на
накладення відповідно до ч.2 ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешту на майно боржника одночасно з
відкриттям виконавчого провадження на
підставі зазначеної заяви стягувача
(Кредитної спілки «Львівська») від
05.06.2013року.

Однак, державний виконавець не
врахувала зазначену заяву стягувача та
вимог Закону України «Про виконавче
провадження» і одночасно, при
винесенні постанови про відкриття
виконавчого провадження, наклала арешт
на все майно боржника ОСОБА_1, чим
порушила право останньої на
добровільне виконання рішення суду у
визначений державним виконавцем строк
та фактично незаконно позбавила таку
конституційного права на вільне
користування та розпорядження
належним їй майном.

Вказані обставини визнано державним
виконавцем в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, в іншому випадку його
рішення, дії або бездіяльність можуть
бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Згідно положень ст.387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

З огляду на вищенаведене,
проаналізувавши усі докази у їх
сукупності, дотримуючись принципу
диспозитивності та змагальності
сторін, розглянувши дану скаргу в межах
заявлених вимог, суд приходить до
висновку, що оскаржувана постанова про
відкриття виконавчого провадження №
38389602 від 11.06.2013 року в частині
накладення арешту на все майно
боржника ОСОБА_1 була винесена старшим
державним виконавцем Мостиського РУЮ
Львівської області Грицалик М.Я.
передчасно та з порушенням вимог ст.25
Закону України „Про виконавче
провадження”, що призвело до порушення
прав боржника - заявника ОСОБА_1, а тому
вимоги даної скарги є обґрунтованими і
такі слід задоволити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8, 209, 383 – 387 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В:

Уточнені вимоги скарги задоволити.

Визнати незаконною та скасувати п.4
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 38389602, винесеної 11.06.2013
року старшим державним виконавцем
Мостиського РУЮ Львівської області
Грицалик М.Я., а саме – в частині
накладення арешту на все майно.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Мостиський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 5-денний строк з
дня проголошення ухвали. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п’яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3