№ производства 2/646/1982/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2014 року Червонозаводський районний
суд міста Харкова у складі:

Головуючого - судді Журавель
В.А.

При секретарі - Бікасовій
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього
підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІКВО» нафтогазової
промисловості» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду, посилаючись на те, що працювала на
посаді конструктора
оперативно-технічного загону ДП
«Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба «ЛІКВО»
нафтогазової промисловості»
Національної акціонерної компанії
Нафтогаз України» та була звільнена з
посади 26 червня 2012 року наказом № 72-п у
зв'язку із скороченням штату
працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України. В день звільнення
відповідачем не була нарахована та
виплачена позивачу передбачена при
скороченні чисельності чи штату
працівників відповідно до п. 2.10
Колективного договору між
адміністрацією та трудовим колективом
ДП «ЛІКВО» додаткова допомога.
Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 19 лютого 2014 року було
задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу додаткову допомогу
в розмірі 7095 грн. 50 коп. 03 вересня 2014
року на виконання рішення суду
відповідач сплатив на депозитний
рахунок виконавчої служби
вищезазначену грошову суму, тому
позивач вважає днем фактичного
розрахунку саме 03 вересня 2014 року.
Викладені факти свідчать про те, що
відповідач порушив вимоги ст. 47 та 116
КЗпП України щодо обов'язковості
проведення виплати всіх сум, що
належить працівникові в день
звільнення, тому згідно ст. 117 КЗпП
України відповідач повинен виплатити
йому середній заробіток за весь час
затримки розрахунку по день
фактичного розрахунку. Оскільки днем
звільнення було 26 червня 2012 року, а
повний розрахунок був здійснений
фактично 03 вересня 2014 року, час
затримки виплати додаткової допомоги
складає 549 робочих днів, тому позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь суму середнього заробітку за
вказаний час, що становить 97387 грн. 11
коп.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 повністю підтримав
заявлені позовні вимоги, надав судові
аналогічні пояснення.

Представник відповідача Горгуль Н.М.
проти задоволення позову заперечувала,
оскільки в день звільнення позивача
йому були виплачені всі суми, належні
від підприємства, а саме вихідна
допомога, компенсація за невикористану
частину щорічної відпустки. Спірна
вихідна допомога не передбачена жодною
нормою чинного законодавства України,
її розмір та порядок виплати
встановлено у нормативно-правових
актах локальної дії, а саме у
Колективному договорі між
адміністрацією та трудовим колективом
на 2012-2014 роки. Провести виплату
додаткової вихідної допомоги
відповідач не мав можливості з
об'єктивних підстав у зв'язку із
відсутністю грошових коштів та
скрутного фінансового стану
підприємства. Крім того, представник
відповідача зазначила, що після
відкриття виконавчого провадження по
виконанню рішення Московського
районного суду м. Харкова підприємство
у добровільному порядку виконало
вказане рішення 02 вересня 2014 року,
перерахувавши на розрахунковий
рахунок державної виконавчої служби 7095
грн. 50, тому саме 02 вересня, а не 03
вересня 2014 року підприємство
здійснило розрахунок. У зв'язку із чим
представник відповідача просила у
задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи, вважає
позов обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_1 працювала на посаді
конструктора оперативно-технічного
загону в ДП «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІКВО» нафтогазової
промисловості» в порядку переведення з
ВЧ «ЛІКВО» ДК «Укргазвидобування» з 17
лютого 2003 року. На підставі наказу №
72-п від 26 червня 2012 року ОСОБА_1 було
звільнено з підприємства у зв'язку зі
скороченням штату працівників за п. 1
ст. 40 КЗпП України / а. с. 6-7/.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України
передбачено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 19 лютого 2014 року було
встановлено, що на момент звільнення
позивачки їй не було нараховано та
виплачено вихідну грошову допомогу,
яка передбачена п. 2.10 Колективного
договору між адміністрацією та
трудовим колективом ДП «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІКВО» нафтогазової
промисловості» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» на 2012-2014 роки. У зв'язку із чим
відповідача було зобов'язано
нарахувати та сплатити ОСОБА_1
додаткову допомогу у розмірі 7095 грн. 50
коп. / а. с. 6-8/.

Таким чином, судом було встановлено, що
належна до виплати додаткова допомога
у день звільнення позивачці
відповідачем виплачена не була.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування у тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника.

Конституцій Суд України в рішенні від 22
лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 КЗпП
України у взаємозв'язку з положеннями
статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив,
що за статтею 47 Кодексу роботодавець
зобов'язаний виплатити працівникові
при звільненні всі суми, що належать
йому від підприємства, установи,
організації, у строки, зазначені в
статті 116 Кодексу, а саме в день
звільнення або не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про проведення
розрахунку. Непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Аналіз приведених норм матеріального
права з урахуванням висновків, що
викладені в Рішенні Конституційного
Суду України від 22 лютого 2012 року №
4-рп/2012, дає підстави вважати, що
невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належать йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушення, а отже
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог на момент припинення
такого правопорушення, якими є день
фактичного розрахунку.

Таким чином, невиплата на користь
звільненого працівника недоплаченої
заробітної плати є підставою для
покладення на власника або
уповноважений ним орган
відповідальності, передбаченої ст. 117
КЗпП України.

На виконання рішення Московського
районного суду м. Харкова від 19 лютого
2014 року державним виконавцем
Червонозаводського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції було
відкрито виконавче провадження.

02 вересня 2014 року відповідачем ДП
«ЛІКВО» НАК «Нафтогаз України» на
розрахунковий рахунок
Червонозаводського ВДВС було
перерахованого 7095 грн. 50 коп. / а. с. 68/.

При розгляді цього спору судом
встановлено, що в період з 27 вересня 2012
року по 02 вересня 2014 року відповідач не
здійснив з позивачем остаточний
розрахунок, тому суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача середній заробіток за
вказаний період часу, що складає 547
робочих днів, а саме 97032 грн. 33 коп.
(середньоденна заробітна плата 177 грн. 39
коп. х 547 днів = 97032 грн. 33 коп.).

При цьому суд не приймає до уваги
посилання позивача та його
представника на те, що час затримки
розрахунку при звільненні складає 549
робочих днів, оскільки в червні 2012 року
робочим був тільки один день, а саме 27
червня , замість двох днів, як помилково
вказано позивачем. Крім того, час
затримки у вересні 2014 року склав 2 дні,
а не 3 дні, як зазначено позивачем,
оскільки з платіжного доручення № 4233
вбачається, що заборгованість в
розмірі 7095 грн. 50 коп. відповідачем було
на рахунок Червонозаводського ВДВС
перераховано саме 02 вересня 2014 року і в
цей же день суму було проведено банком,
тобто 02 вересня 2014 року є днем
фактичного розрахунку / а. с. 68/. 03
вересня 2014 року державним виконавцем
було винесено постанову про закриття
виконавчого провадження, що не може
вважатися днем фактичного розрахунку в
розумінні ст. 117 КЗпП України.

Також суд не приймає до уваги посилання
представника відповідача на
відсутність вини ДП «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІКВО» НАК «Нафогаз України» у
невиплаті ОСОБА_1 усіх належних сум при
звільненні через скрутний фінансовий
стан підприємства, так як сама по собі
відсутність коштів у підприємства не
звільняє його від відповідальності за
порушення трудового законодавства.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. 47, 116-117 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба «ЛІКВО»
нафтогазової промисловості»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1
суму середнього заробітку за час
затримки виплати додаткової допомоги
згідно п. 2.10 Колективного договору між
адміністрацією та трудовим колективом
ДП «ЛІКВО» НАК «Нафтогаз України» за
2012-2014 роки, а саме з 27 червня 2012 року по 03
вересня 2014 року в розмірі 97032 грн. 11 коп.
(дев'яносто сім тисяч тридцять дві
гривні тридцять три копійки).

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба «ЛІКВО»
нафтогазової промисловості»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» судовий збір в
розмірі 970 грн. 32 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя -
В.А.Журавель