Справа № 369/606/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/6280/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Приходька К.П. ,
Таргоній Д.О.

при секретарі Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
24 вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Публічне
акціонерне товариства «ОТП Банк» про
поділ майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Публічне акціонерне товариства «ОТП
Банк» про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року позивач
пред»явила в суді названий позов
посилаючись на те, що з 1997 року по 2011
рік вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі з відповідачем. Від спільного
проживання мають двох неповнолітніх
дітей: ОСОБА_3, 2006 року народження та
ОСОБА_4, 1999 року народження. У 2006 році
ними за договором купівлі-продажу
нерухомого майна були придбані
земельна ділянка та житловий будинок,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Після розірвання шлюбу двоє дітей
залишились проживати з нею та
знаходяться на її утриманні.
Відповідач аліментів не сплачує та
перешкоджає в користуванні житловим
будинком. В даний час він має намір
продати спірний житловий будинок без
її відома. При поділі спільного майна
просила суд відступити від принципу
рівності часток в спільній сумісній
власності подружжя та врахувати, що на
її утриманні знаходяться неповнолітні
діти.

Просила суд поділити майно, що є
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, визнавши за нею право власності
на 2/3 частини земельної ділянки та
житлового будинку АДРЕСА_1; визнавши за
ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину
земельної ділянки та житлового будинку
АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 подав зустрічний позов.
Свої вимоги мотивував тим, що перебував
у шлюбі з відповідачкою з 1997 року по 2011
рік. У 2006 році вони для придбання
нерухомого майна, а саме житлового
будинку та земельної ділянки по
АДРЕСА_1, отримали кредит в АКБ
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «Отп
Банк». У якості забезпечення виконання
кредитних зобов'язань дане майно
передано в іпотеку банку. Загальна сума
кредиту становить 264 109,06 дол. США. У
період перебування їх у шлюбних
відносинах було сплачено 90 666,76 грн.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 передала
йому на погашення кредиту кошти в
розмірі 3 300 дол. США. Решту коштів і на
день розгляду справи в суді він сплачує
самостійно та в подальшому виконання
кредитних зобов'язань також
покладається і на нього, що буде
становити 170 142,30 дол. США. Тому при
поділі майна подружжя суд має
враховувати і борги подружжя та
відійти від принципу рівності часток
подружжя, виділивши йому у власність
816/1000 частин, а ОСОБА_1 - 184/1000 частин
житлового будинку та земельної
ділянки.

В подальшому відповідач уточнив
вимоги щодо розміру часток подружжя,
зважаючи на виконані зобов'язання по
кредитному договору. Остаточно просив
суд поділити майно, що є спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
визнавши за ним право власності на 825/1000
частини земельної ділянки та житлового
будинку АДРЕСА_1; визнавши за ОСОБА_2
право власності на 175/1000 частину
земельної ділянки та житлового будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду від 24 вересня 2014 року
позови задоволено частково.

Визнано за кожним із сторін
право власності на 1/2 частини житлового
будинку загальною площею 271,4 кв.м,
житловою площею 91,2 кв.м, з надвірними
будівлями та спорудами: гараж під
літерою Б, альтанкою під літерою В,
свердловини І, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та на ? частину
земельної ділянки площею 0,1200 га, з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :05:009:0150 .

У решті вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
від 24 вересня 2014 року відповідач
оскаржив його в апеляційному
порядку.

В своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що суд зробив
висновки, які не відповідають
обставинам справи та неповно з»ясував
обставини, які мають значення для
справи. Вважає, що суд прийшов до
хибного висновку про відсутність
підстав для відступу на користь
відповідача від засад рівності часток
у спільному майні подружжя.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін по справі, обговоривши доводи
апелянта, викладені в апеляційній
скарзі вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав .

Судом першої інстанції
встановлено, що з 16 серпня 1997 року до 12
травня 2011 року сторони перебували в
шлюбі.

В період перебування сторін у
шлюбі у них народилось двоє дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

07 липня 2006 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

З витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 11180558 від
10 липня 2006 року встановлено, що за
ОСОБА_1 зареєстровано право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1.

07 липня 2006 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1200 га з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер
:05:009:0150).

14 вересня 2006 року ОСОБА_1 отримав
державний акт серія ЯД №663726 на право
власності на земельну ділянку площею
0,1200 га з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер
:05:009:0150)

07 липня 2006 року між АКБ
«Райффайзенбанк України» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір №ML-004/425/2006.
За даним договором отриманий кредит в
розмірі 160 000 дол. США, строком до 07 липня
2024 року. Цільове використання кредиту -
придбання нерухомого майна.

07 липня 2006 року між АКБ
«Райффайзенбанк України» та ОСОБА_1
укладено договір іпотеки №РСL- у
якості забезпечення виконання умов
кредитного договору №ML-004/425/2006.

У п.3 договору іпотеки зазначено,
що предметом іпотеки є: житловий
будинок загальною площею 271,4 кв.м,
житловою площею 91,2 кв.м, з надвірними
будівлями та спорудами: гараж під
літерою Б, альтанкою під літерою В,
свердловини І, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1; та земельна ділянка
площею 0,1200 га, з цільовим призначенням
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:05:009:0150.

Відповідно до довідки ПАТ «ОТП
Банк» №004-3/4297 від 29 серпня 2014 року:
станом на 29 серпня 2014 року залишок
заборгованості становить 73 779,86 дол.США;
у період з 01 вересня 2010 року по 31 липня
2014 року ОСОБА_1 сплачено кошти по тілу
кредиту - 45 334,08 дол.США, по відсоткам - 35
655,85 дол.США.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову в частині
збільшення частки відповідача у праві
власності на будинок і земельну
ділянку, відповідно до приписів ст. ст.
212-214 ЦПК України суд першої інстанції
виходив з того, що спірне нерухоме
майно було придбане під час їх шлюбу, а
відтак з моменту державної реєстрації
цих правочинів право на нього у рівних
частках набули як відповідач, так і
позивач.

Наявність боргових зобов`язань за
кредитним договором, які виникли у
період шлюбу та були погашені
відповідачем після розірвання шлюбу,
на правовий режим вказаної квартири, як
спільного майна подружжя, не впливає.

Судова колегія погоджується із
такими висновками суду першої
інстанції виходячи із наступного.

Статті 60, 68 СК України надають
майну, набутому подружжям під час
шлюбу, статусу спільної сумісної
власності, який не припиняється після
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України,
якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім'ї, то гроші,
інше майно, у тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Отже, за
загальним правилом майно, придбане
подружжям у кредит, є спільною
власністю чоловіка та дружини.

Відповідно до положень ст. 65 СК
України, згідно з якою договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Це означає, що дружина
та чоловік незалежно від припинення
шлюбу мають рівні права та обов'язки
щодо спільно нажитого у шлюбі майна,
оскільки розірвання шлюбу не звільняє
подружжя від зобов'язань за кредитом.

Також ст. 70 СК України
передбачено, що в разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. п. 23, 24 Постанови від 21
грудня 2007 року № 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Таким чином, у результаті
придбання подружжям домоволодіння в
кредит боргові зобов'язання перед
позикодавцем несуть як чоловік, так і
дружина, а не тільки той із подружжя,
хто підписав кредитний договір, поділ
майна подружжя не є розпорядженням ним,
тому з доводами відповідача
викладеними у зустрічному позові щодо
визнання права власності на частку
майна, яка відповідає сумам, які він
вніс на погашення кредиту після
розірвання шлюбу погодитись не можна.

Таким чином, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
зустрічного позову у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги таких
висновків суду не спростували

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
рйонного суду Київської області від
24 вересня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала апеляційного суду може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
з дня набрання нею законної сили в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: