Справа № 647/2440/14-ц
№ провадження 2/647/679/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2014 року
Бериславський районний суд
Херсонської області

у складі: головуючого судді
Миргород В.С.

при секретарі
Бондарчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бериславі
Херсонської області справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2; третя особа:
Бериславський районний сектор
управління Державної міграційної
служби в Херсонській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, суд -

В
С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2; третя особа:
Бериславський районний сектор
управління Державної міграційної
служби у Херсонській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, у
якому посилається на те, що на праві
особистої власності йому належить
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. В житловому будинку
зареєстрований ОСОБА_2 Відповідач у
будинку не проживає п'ять років, за
призначенням будинок не використовує.
У добровільному порядку знятися з
реєстрації не бажає. Просить позбавити
право користування житловим
приміщенням за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2
- ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач у судовому засіданні на
задоволенні позову наполягав з підстав
викладених у позовній заяві, просив
позбавити право користування житловим
приміщенням за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2
- ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, був належним чином
повідомлений про день, місце та час
розгляду справи, про причину неявки суд
не повідомив.

Представники третьої особи в судове
засідання не з'явився, про розгляд
справи в суді повідомлявся належним
чином, подав до суду заяву про розгляд
справи у відсутність їх представника.

Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України суд визнав
за можливе розглянути справу за
відсутності сторін, за наявними у
матеріалах справи доказами.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Суд, дослідивши матеріали справи
вважає позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа
має право у порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів; здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Згідно зі ст..11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, які
розпоряджаються своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, до якої Україна
приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до
Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, яке й означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися та
розпоряджатися належним йому майном на
власний розсуд, учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст.9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 на праві особистої
власності, що підтверджується копією
свідоцтвом (а.с.4).

Згідно домової книги в житловому
будинку зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 12),
який в будинку не проживає, не
оплачують комунальні послуги та не
бере участі у його утриманні,
використовує будинок для реєстрації,
що позбавляє позивача можливість
розпоряджатися своєю власністю.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач не проживає у будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Факт
не проживання відповідача у житловому
будинку з 05.05.2009 року також
підтверджується довідкою Милівської
сільської ради №638 від 28.08.2014 року (а.с.5).

Громадянин має бути зареєстрований за
місцем свого фактичного проживання,
тобто вказане житло перестало для
відповідача бути місцем проживання.

Право власності на житловий будинок,
квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК
України та ст.150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання членів сім'ї, інших осіб,
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у права
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують
власникові майна можливість вимагати
усунення порушень його права незалежно
від того, чи вони вже фактично
відбулися, чи є підстави передбачати
можливість такого порушення його права
в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16,
391, 386 ЦК власник вправі звернутися до
суду з вимогою про захист порушеного
права будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Як випливає із зазначеної норми, зняття
з реєстрації місця проживання може
бути здійснено на підставі рішення
суду виключно про: 1) позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2)
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) визнання особи
безвісно відсутньою; 4) оголошення
фізичної особи померлою, зокрема, від
вирішення питання про право
користування такої особи жилим
приміщенням.

За вищезазначених обставин, суд вважає,
що підлягають задоволенню вимоги
позивача, про позбавлення права
користування житловим приміщенням
відповідача.

Статтею 88 ч.1 ЦПК України передбачено,
що стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Суд вважає підлягають стягненню на
користь позивача понесені та
документально підтверджені судові
витрати, які полягають у сплаті
судового збору.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ст. 7 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», на підставі
ст.ст. 319, 321, 386, 391, ЦК України

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 218, 224-226 ЦПК
України, суд -

В И Р
І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 права користування
житловим будинком, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. Апеляційна
скарга подається апеляційному суду
через Бериславський районний суд.
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В. С. Миргород