Справа № 348/1379/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2245/2014
Головуючий у 1 інстанції Мужик І.І. І. І.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко
О.Є.

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: відповідача ОСОБА_2

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору позики за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Надвірнянського районного суду від 18
вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

у квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
первісним позовом, мотивуючи його тим,
що 05.02.2013 року ОСОБА_2 позичила у нього
кошти в сумі 5000 доларів США, що
еквівалентно 42000 грн., написавши
письмову розписку, однак кошти не
повертає, тому просив стягнути з неї 42000
грн. за договором позики та судові
витрати.

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась із
зустрічним позовом, посилаючись на
безгрошовість укладеного договору та
написання розписки внаслідок погроз зі
сторони ОСОБА_4, просила визнати
недійсним договір позики від 05.02.2013
року.

Рішенням Надвірнянського
районного суду від 18 вересня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто із
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 42000 грн. за
договором позики, 579,40 грн. судового
збору та 120 грн. судових витрат за
оголошення в пресі, всього 42699,40 грн. В
зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд не врахував, що договір
позики є укладеним з моменту передачі
коштів або інших речей, визначених
родовими ознаками, а так як факту
передачі грошей між сторонами не було,
то спірний договір позики не є дійсним.
Не враховано судом і те, що позивач у
своїй заяві в міліцію вказував, що
гроші в сумі 42000 грн. позичав її
колишньому чоловікові ОСОБА_5, а також,
що вказаних коштів вона не отримувала,
розписку написала під тиском. Тому
просить оскаржуване рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні первісного позову
відмовити, зустрічний позов
задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримала,
представник ОСОБА_4 доводи апеляційної
скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши подані докази і
доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
05.02.2013 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_4
кошти в сумі 5000 доларів США, що
еквівалентно 42000 грн., з терміном
повернення до 05.02.2014 року, в
підтвердження чого написала розписку.
Відповідно до змісту розписки ОСОБА_2
зобов'язувалася повертати борг
частинами по 1000 грн. щомісячно.

Задовольняючи первісний позов,
суд першої інстанції, з урахуванням
уточнених позовних вимог, обґрунтовано
виходив із того, що ОСОБА_2 не виконала
умови укладеного з позивачем договору
позики, не повернула борг, а тому згідно
положень ст. ст. 625, 1046, 1047 ЦК України, на
користь ОСОБА_4 підлягає стягненню сума
згідно договору позики.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, суд на підставі наявних у
справі доказів дійшов вірного висновку
про недоведеність вимог ОСОБА_2 та
відсутність правових підстав для
визнання недійсним укладеного
сторонами договору позики.

Доводи апеляційної скарги про те,
що договір позики є недійсним, так як
факту передачі грошей між позивачем та
відповідачем не було, колегія суддів
відхиляє.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Як видно із тексту розписки, ОСОБА_2
отримала від ОСОБА_4 гроші в сумі 42000
грн. (5000 доларів США), які зобов'язується
повернути частинами по 1000 грн. в місяць
до 05 лютого 2014 року (а. с. 51), тобто в ній
визначено сторони зобов'язання,
грошова сума, яка передається, строк
повернення та підпис позичальника.

Отже, між сторонами було досягнуто
згоди стосовно всіх істотних умов
договору позики й розписка свідчить
про його укладення відповідно до вимог
ст. 1046 ЦК України.

Згідно положень ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

За змістом ст. ст. 1046, 1047, 1051 ЦК України,
ст. 60 ЦПК України саме позичальник має
довести належними та допустимими
доказами, що гроші йому не були
передані кредитором.

Доводи відповідача про безгрошовість
договору позики належними і
допустимими доказами не підтверджені.

Також, в матеріалах справи відсутні
достовірні докази укладення
оспорюваного договору позики під
впливом обману чи насильства зі
сторони ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд приходить до висновку,
що суд першої інстанції ухвалив
законне й обгрунтоване рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що є підставою
для відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Надвірнянського
районного суду від 18 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Касаційна скарга на
ухвалу може бути подана до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.