УХВАЛА

"27" жовтня 2014 р.
145/2004/14-ц

2/145/775/2014

Тиврівський районний суд Вінницької
області

в складі: головуючий суддя Ліщишина
М.Ю.

за участю секретаря Віценко
К.А.

розглянувши заяву про
самовідвід, -

встановив:

23.10.2014 р. до Тиврівського районного суду
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
дитини.

Відповідно до ст.11-1 ЦПК України суддю
Ліщишину М.Ю. визначено суддею для
розгляду цієї справи.

Вважаю за доцільне задоволити заяву
про самовідвід зі слідуючих підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на справедливий
і публічний розгляд його справи
впродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України
суддя не може брати участь у розгляді
справи і підлягає відводу
(самовідводу), якщо є інші обставини,
які викликають сумніви в об'єктивності
та неупередженості судді.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦПК України за
наявності підстав, визначених у
статтях 20-22 ЦПК України, суддя
зобов'язаний заявити самовідвід.

Тиврівським районним судом в складі
судді Ліщишиної М.Ю. неодноразово
приймалися рішення у справах, що
стосуються сім’ї заявниці ОСОБА_1:

30.09.2011 р. за позовом ПАТ «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення за
кредитним договором від 12.11.2007 р./
справа 2-472/11/, яким позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 63332.76 доларів США.

В рахунок погашення заборгованості
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме: житловий будинок в смт. Тиврів
по вул. Пархоменка, що належить йому на
праві власності. В апеляційному
порядку рішення не оскаржувалося.

14.03.2012 р. – за позовом за позовом ПАТ
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення за кредитним договором від
24.08.2008 р. / справа №223/70/2012/.

Позов задоволено. Рішенням
апеляційного суду дане рішення
змінено.

20.03.2012 р. – подання ВДВС Тиврівського
РУЮ про обмеження в виїзді за кордон
ОСОБА_2 / 145/473/ 13-ц /. В задоволенні
подання відмовлено.

21.03.2014 р. за позовом за позовом ПАТ
«Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 ОСОБА_4
про виселення. Позов задоволено. В
апеляційному порядку рішення не
оскаржувалося.

Вказані рішення, на думку заявниці, є
незаконними, що стверджується
публікаціями в засобах масової
інформації, зокрема « 20 хвилин» від
22.09.2014 р. та «Голос України» від 24.09.2014 р.

Враховуючи вимоги п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК
України, вказані обставини можуть
викликати сумнів в об’єктивності та
неупередженості судді, а тому заява
про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ч.1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, п. 4 ч.1 ст. 20,
ст.ст. 23 -25 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заявлений самовідвід судді
Ліщишиної М.Ю. задоволити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання дитини
передати для перерозподілу та
визначення головуючого судді у справі
в порядку ст.11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Ліщишина М.Ю.