Справа №461/2495/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2014 року Галицький районний
суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької
Л.М.,

при секретарі - Скочиляс І.М.,

з участю представників

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, з участю третіх осіб -
Приватного нотаріуса Львівського
нотаріального округу ОСОБА_5, Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
про визнання договору дарування
недійсним,

в с т а н о в
и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_4, з участю третіх осіб -
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції про визнання договору
дарування недійсним.

Надалі позивач подавав неодноразово
зміну та доповнення до позовної заяви,
востаннє 27.03.2014 року, відповідно до яких
просить визнати договір дарування,
укладений між ним, ОСОБА_6 та ОСОБА_4
недійсним; зобов'язати Відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції внести зміни, згідно яких
вважати недійсною реєстрацію права
власності на нерухоме майно за ОСОБА_4
та внести запис про скасування
державної реєстрації, проведеної за
ОСОБА_7; зобов'язати Відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції провести реєстрацію права
власності на нерухоме майно - ? частку
квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3
на праві спільної сумісної власності.

В обґрунтування позову покликається на
те, що він та ОСОБА_6 були власниками
квартири, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, загальною площею 25,5 кв.м., яка
складається з однієї житлової кімнати
житловою площею 16,1 кв.м. та кухні. 26.02.2010
року співвласники передали квартиру у
дар ОСОБА_4, яка є донькою ОСОБА_6, на
підставі договору дарування № 284,
посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6
померла, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_1. Вказує на
наявність двох підстав для оскарження
правочину: вчинення правочину під
впливом тяжких обставин та вчинення
правочину під впливом помилки,
оскільки між ним та відповідачем була
досягнута домовленість, згідно якої
остання буде піклуватись про нього,
адже він являється інвалідом 3 групи,
сплачувати кредит за транспортний
засіб, комунальні послуги тощо, а також
на те, що оспорюваний договір укладено
за два місяці до смерті його дружини
ОСОБА_6, вона важко хворіла, що вважає
тяжкою обставиною. Окрім того, вказує
на те, що відповідач після укладення
вищевказаного договору не надавала
йому допомоги та не здійснювала догляд
за ним, не давала гроші на сплату
кредиту, у зв'язку з чим, вважає, що
договір дарування був укладений під
впливом помилки, так як він, з підстав
наведених вище, не мав наміру дарувати
спірну квартиру відповідачці, а тому
просить задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві,
змінах, доповненнях та уточненнях до
неї. Просять позов задоволити.

Відповідач та її представник у
судовому засіданні проти позову
заперечили з мотивів, викладених у
письмових поясненнях та письмових
запереченнях (а.с.16-19, 105-108). Просили у
задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явилась, проте подала клопотання про
розгляд справи без її участі, а тому суд
вирішує справу на підставі письмових
доказів відповідно до вимог ст.169 ЦПК
України.

При цьому, суд враховує письмові
пояснення, в яких приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 повідомила, що 26 лютого
2010 року за реєстровим номером 284, було
посвідчено договір дарування квартири,
на підставі якого ОСОБА_3 та ОСОБА_6
подарували, а ОСОБА_4 прийняла
безоплатно в дар квартиру 15
(п'ятнадцять) в будинку АДРЕСА_1.
Правочин було посвідчено з дотриманням
усіх вимог чинного законодавства
України, правові наслідки договору
дарування квартири для кожної із
сторін роз'яснено. Згідно статті 44
Закону України «Про нотаріат»,
нотаріусом було перевірено цивільну
дієздатність та правоздатність ОСОБА_3
та ОСОБА_6, які на момент підписання
вищевказаного правочину усвідомлювали
значення своїх дій та могли керувати
ними, а також ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були
попередньо ознайомлені зі змістом
правочину, з яким повністю погодились.
На підтвердження доводів, викладених у
поясненнях, нотаріусом надано копії
документів, що підтверджують
дотримання процедури посвідчення
правочину.

Представник третьої особи - ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО» в судове засідання не
з'явився, причини неявки суду не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про судове засідання, а
тому суд вирішує справу на підставі
письмових доказів відповідно до вимог
ст.169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову
ОСОБА_3 слід відмовити з наступних
підстав.

Предметом спірного договору є квартира
АДРЕСА_1, яка була спільною сумісною
власністю ОСОБА_3.(позивача) та ОСОБА_6.(
матері відповідачки) на підставі
свідоцтва про право власності на
квартиру № Г-2562, виданого Галицькою
районною адміністрацією ЛМР, 30.04.2003р.
згідно розпорядження № 409 від 30.04.2003р.

26.02.2010 року співвласники передали
квартиру у дар ОСОБА_4 - відповідачу по
справі, на підставі договору дарування
№284, посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 Даний договір
зареєстровано в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно
12.04.2010р.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 ( а.с.6). За життя договір
дарування ОСОБА_6 не оскаржувала.

Позивач ОСОБА_3 оскаржив договір
дарування як від свого імені, так і від
імені ОСОБА_6, в той же час, жодних
документів, які б підтверджували
наявність прав позивача на звернення
до суду від імені ОСОБА_6, - не подано.
При наданні пояснень, ствердив, що
спадщини за ОСОБА_6 не приймав, із
заявою про прийняття спадщини до
нотаріуса не звертався, що свідчить про
відсутність правових підстав для
оскарження ОСОБА_3 договору дарування
№ 284 від 26.02.2010р. від імені ОСОБА_6

Відповідно до пояснень сторін,
подружжя ОСОБА_6 у 2009 році переїхали
проживати до ОСОБА_4- доньки ОСОБА_6,
оскільки остання потребувала догляду і
з того часу вели спільне господарство,
як члени однієї сім'ї. ОСОБА_4 повністю
займалась доглядом за матір'ю,
забезпечувала надання медичної
допомоги, купувала ліки,
консультувалась з лікарями. Під час
перебування матері ОСОБА_6 у лікарні,
ОСОБА_4 повністю займалась доглядом
матері. Атмосфера в сім'ї була
доброзичливою, ґрунтувалась на повазі
та турботі. Викладене підтверджено
також показами свідка ОСОБА_9

Окрім того, свідок ОСОБА_9 в судовому
засіданні додатково вказала на те, що у
позивача є всі умови для проживання у
квартирі, в сім'ї ОСОБА_4 до ОСОБА_3
відносяться, як до члена сім'ї.

Твердження позивача, про те, що лише він
займався доглядом за ОСОБА_6, та
забезпечував її лікування
спростовується наступним.

В матеріалах справи наявне клопотання
про витребування доказів з
лікувального закладу, в якому, за
твердженням позивача проходила
лікування його дружина. Як вбачається з
відповіді на вимогу Шевченківського
районного суду м.Льова - ОСОБА_6 на
обліку в даному медичному закладі не
перебувала та лікування не проходила, а
тому, надати документи не можливо. Дана
обставина свідчить про те, що позивач
навіть не знав в якому закладі
проходила лікування його дружина.

Покликання позивача про те, що
перебуваючи в тяжких життєвих
обставинах, він змушений був працювати
муляром в ЖЕКу спростовується
наступним.

Позивач не досяг пенсійного віку, є
працездатною особою та інвалідом
третьої групи, що дозволяє йому
працювати. Отримання статусу інваліда
не змінило його права на працю, не
позбавило такого. Набуття такого
статусу не стало причиною зміни місця
праці чи роду занять, не вплинуло на
розмір доходів. Більше того, як
стверджує сам позивач, окрім
заробітної плати, він отримує пенсію та
соціальні пільги, гарантовані ЗУ «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів України». Окрім того, позивач
працював як до, так і після перенесення
інфаркту, так до хвороби дружини
ОСОБА_6, так і після її смерті, місце
праці не змінив і по даний час. Сплата
кредиту за придбання транспортного
засобу не може вважатись тяжкою
обставиною. Викладене об'єктивно
спростовує твердження позивача про
оплату лікування його дружини, повний
догляд за нею, власну хворобу, сплату
кредитних зобов'язань, як настання
тяжких обставин, які призвели до
укладення оспорюваного договору.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості і що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 26.02.2010 року між
ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено
договір дарування квартири, згідно
якого ОСОБА_3 та ОСОБА_6 подарували, а
ОСОБА_4 прийняла у дар спірну квартиру.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 717, 719 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Разом із тим, за договором довічного
утримання (догляду) одна сторона
(відчужувач) передає другій стороні
(набувачеві) у власність житловий
будинок, квартиру або їх частину, інше
нерухоме майно або рухоме майно, яке
має значну цінність, взамін чого
набувач зобов'язується забезпечувати
відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).
Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду
України «По судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 6
листопада 2009 року, правочин, вчинений
під впливом помилки відповідно до ст. 229
ЦК України, є оспорюваним. Обставини,
щодо яких помилилась сторона
правочину, мають існувати саме на
момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка мала місце, а також що
вона має істотне значення. Не має
правового значення помилка щодо
одержання користі від вчиненого
правочину.

Однак, ні позовна заява, ні зміни,
доповнення до неї не містять доводів
щодо яких саме умов договору дарування
спірної квартири він помилявся та не
надано доказів, якими б це
підтверджувалося.

Викладене об'єктивно спростовує
твердження позивача під впливом
помилки.

Також суд не погоджується з
посиланнями позивача та його
представника про те, що з медичної
документації, долученої до справи
відомо, що за станом здоров'я ні він, ні
ОСОБА_6 не могли усвідомлювати значення
своїх дій щодо укладення договору,
оскільки в матеріалах справи немає
жодного документа з таким висновком, в
той же час, заяви або клопотання про
призначення експертизи щодо
психічного стану дарувателів в процесі
слухання справи не було.

В той же час, доводи позивача свідчать
про те, що на момент укладення договору
дарування, який ним оспорюється, він
усвідомлював, що ним укладається саме
договір дарування спірної квартири (а
не будь-який інший правочин), що було
обумовлено фактичними обіцянками та
взятими на себе зобов'язаннями з боку
ОСОБА_4 про надання йому догляду та
матеріальної допомоги, - незважаючи на
те, що нотаріус, яка посвідчувала
спірний договір, роз'яснила йому, що
укладення такого Договору ні до чого
ОСОБА_4 не зобов'язує, а передбачає лише
перехід права власності на спірну
квартиру до неї.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що договір дарування між
сторонами укладений в письмовій формі,
нотаріально посвідчений, спрямований
на реальне настання правових наслідків
- володіння нерухомістю, і відповідав
внутрішній волі сторін, позивач мав
намір укласти саме договір дарування
квартири, усвідомлював та розумів, який
саме договір підписує. Відповідно до
ст. 44 Закону України «Про нотаріат» під
час посвідчення правочинів
визначається обсяг цивільної
дієздатності фізичних осіб, які беруть
у них участь.

На виконання вказаної норми закону, під
час посвідчення оспорюваного договору
дарування, укладеного між сторонами,
державним нотаріусом чітко зазначено
про встановлення дієздатності сторін
та у договорі вказано, що сторони
підтверджують, що вони не визнані
недієздатними чи обмежено дієздатними,
укладення договору відповідає їх
інтересам, умови договору зрозумілі і
відповідають реальній домовленості
сторін.

При укладанні договору нотаріусом було
роз'яснено сторонам зміст ст.ст. 32,33,
717-728 Цивільного кодексу України, ст. 65
Сімейного кодексу України. Договір
підписано сторонами у присутності
нотаріуса, особи сторін встановлено, їх
дієздатність, повноваження, а також
належність їм квартири перевірено.

Правочин було посвідчено з дотриманням
усіх вимог чинного законодавства
України, правові наслідки договору
дарування квартири для кожної із
сторін роз'яснено.

Згідно статті 44 Закону України «Про
нотаріат», нотаріусом було перевірено
цивільну дієздатність та
правоздатність ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які на
момент підписання вищевказаного
правочину усвідомлювали значення
своїх дій та могли керувати ними, а
також ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були попередньо
ознайомлені зі змістом правочину, з
яким повністю погодились.

Як зазначено Верховним Судом України в
узагальненнях практики розгляду
судами цивільних справ про визнання
правочинів недійсними від 24.11.2008р.,
договори дарування належать до
безоплатних правочинів, за їх умовами
обдаровані не мають перед
дарувальниками будь-яких зобов'язань
матеріального характеру.

Правочини, що вчиняються особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах,
характеризуються тим, що особа їх
вчиняє добровільно, усвідомлює свої
дії, але вимушена це зробити через
тяжкі обставини. Тобто в таких випадках
немає обману або помилки.

За таких обставин, покликання позивача
на наявність двох обставин одночасно,
які є взаємовиключні, - підлягають
критичній оцінці.

Крім того, суд також критично оцінює
покази свідка ОСОБА_10, які були надані в
судовому засіданні 29.01.2014 року, так як
остання перебуває в родинних стосунках
з позивачем ОСОБА_3.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом та бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Судом не встановлено порушення
перелічених вимог, а відтак, підстав
для визнання правочину недійсним,
немає.

Порядок проведення державної
реєстрації прав визначений розділом 4
ЗУ «Про реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
відповідно, до вимог якого, первинною
має бути заява до державного
реєстратора; підставами внесення
записів відповідно до ст. 26 цього
Закону, до державного реєстру прав є
відповідно рішення державного
реєстратора або рішення суду, жодного
із перелічених документів позивачем не
надано.

З врахуванням того, що договір, на
підставі якого зареєстровано право
залишається чинним, підстав для
скасування реєстрації права, що
виникло на підставі цього договору, як
і підстав щодо зобов'язання
реєстратора до вчинення дій, - немає.

Таким чином, оцінюючи докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_3 не знайшли
свого ствердження в судовому
засіданні, оскільки позивачем не
представлено, а судом не отримано
жодних переконливих доказів у їх
підтвердження, а тому у задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст.10, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 203, 204, 215, 229, 717, 719 ЦПК
України, Законом України «Про
нотаріат», суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_3 -
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області протягом 10-ти днів з
дня його проголошення.

Суддя
Л.М.Городецька