Справа № 664/1058/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
Цюрупинський районний
суд

Херсонської області

у складі:

головуючого судді
Яценко О.М.,

при секретарі
Брустман О.М.,

за участі: представника позивача -
Ошурка М. М.,

представника відповідача ОСОБА_2 -
адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Цюрупинськ
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и в:

ПАТ " УкрСиббанк " звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

У судовому засіданні представник
позивача Ошурко М. М. позовні вимоги
підтримав та суду пояснив, що між
позивачем та ОСОБА_4 було укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ 0 від 28.02.2008 року, відповідно до
умов якого банк надав відповідачеві
кредит (грошові кошти) в іноземній
валюті в розмірі 43000,00 доларів США
строком до 28.02.2029 року зі сплатою
відсотків у розмірі 09,00 % річних, а
ОСОБА_4 зобов'язалася повертати кредит
шляхом сплати щомісячних ануїтетних
платежів в розмірі 380,00 доларів США 28
числа кожного місяця. З метою
забезпечення виконання зобов'язань між
ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2 було укладено договори поруки №
0-П3 від 28.02.2008 року, № 0-П1 від
28.02.2008 року, № 0-П2 від 28.02.2008 року,
відповідно. Проте ОСОБА_4 порушила
умови кредитного договору, у зв'язку з
чим станом на 25.02.2014 року утворилася
заборгованість в загальному розмірі
12250,12 доларів США, що еквівалентно 110712,92
грн.. Тому позивач просить стягнути з
відповідачів в солідарному порядку
суму заборгованості та судові витрати
по справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала та суду
пояснила, що вимоги про стягнення з
відповідачів в солідарному порядку
кредитної заборгованості за договором
№ 0 від 28.02.2008 року є
необґрунтованими з наступних підстав.
Цільовим призначенням отримання
кредиту було придбання нерухомого
майна, а саме - квартири. У жовтня 2011
року ОСОБА_4 сплачувати кредит
перестала через нестабільну фінансову
ситуацію в країні. За усною
домовленістю між сторонами кредитних
правовідносин було домовлено, що
ОСОБА_4 добровільно здійснить
відчуження предмету іпотеки - квартири
в рахунок погашення заборгованості, а
позивач спише залишок заборгованості.
На підтвердження вказаних обставин до
суду надано квитанцію про погашення
кредитної заборгованості. Крім того,
відповідно до положень Закону України
«Про іпотеку», після завершення
позасудового врегулювання будь-які
наступні вимоги іпотекодержателя щодо
виконання боржником основного
зобов'язання є недійсними. Тому позовна
заява про стягнення кредитної
заборгованості є недійсною та поданою
в порушення вимог чинного
законодавства, у зв'язку із чим просить
в задоволенні позовних вимог відмовити
в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2 у судові засідання не з'явилися,
про час та місце розгляду справи
повідомлялися належним чином, причини
неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача
ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, суд
приходить наступних висновків.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Судом встановлено, що 28.02.2008 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0, за умовами
якого позичальник отримала від банка
кредит у розмірі 43000,00 доларів США з
кінцевим терміном повернення 28.02.2029
року, та зобов'язалася його повернути
зі сплатою відсотків у розмірі 09,00 %
річних шляхом сплати щомісячних
ануїтетних платежів в розмірі 380,00
доларів США 28 числа кожного місяця.
Пунктом 2.1 укладеного договору про
надання споживчого кредиту було
визначено, що у забезпечення виконання
зобов'язань позичальником приймається
застава нерухомого майна, а також
порука. Пунктом 2.2 вказаного договору
також забезпечується всім належним
майном і коштами позичальника. На
забезпечення виконання зобов'язань за
зазначеним кредитним договором, між
позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2
28.02.2008 року було укладено договори
поруки № 0-П3, № 0-П1, №
0-П2 відповідно, а також іпотечний
договір між позивачем та ОСОБА_4. 29.08.2013
року іпотечний договір був розірваний.
Проте, відповідач ОСОБА_4 порушила
умови договору про надання споживчого
кредиту, у зв'язку із чим станом на
25.02.2014 року утворилася заборгованість в
загальному розмірі 12250,12 доларів США, що
еквівалентно 110712,92 грн. та яка
складається з: заборгованості за
кредитом - 10986,88 доларів США, що
еквівалентно 99296,13 грн., заборгованості
по процентам - 669,08 доларів США, що
еквівалентно 6046,94 грн., заборгованості
по сплаті пені за порушення термінів
повернення кредиту та сплати процентів
- 594,16 доларів США, що еквівалентно 5369,85
грн..

Ці обставини підтверджуються копією
договору про надання споживчого
кредиту, договорів поруки, розрахунком
заборгованості, договором про
розірвання іпотечного договору, іншими
письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України
«Про іпотеку», сторони іпотечного
договору можуть вирішити питання про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. Позасудове
врегулювання здійснюється згідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем
і іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
визначено, що з урахуванням положень
частини третьої статті 33, статті 36,
частини першої статті 37 Закону України
"Про іпотеку" іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Матеріалами цивільної справи
встановлено, що іпотечний договір від
28.02.2008 року, укладений між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було розрізано
29.08.2013 року, що підтверджено
відповідним договором, який є дійсним
та ніким не оспорювався. Суд критично
відноситься до тверджень представника
відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3
що вимоги банку були задоволенні
іпотекою, оскільки договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі відсутні, договір
про розірвання іпотечного договору не
може прирівнюватися до такого.

Суд також не приймає до уваги
твердження представника відповідача
ОСОБА_2 про те, що призначення платежу -
погашення кредиторської
заборгованості згідно кредиту за
квитанцією № 24 від 29.08.2013 року було
спрямовано на повне погашення
заборгованості, оскільки вказана
квитанція не містить ні позначення
«повне», ні позначення «часткове», а
тому судом не може прийматися як
належний доказ на підтвердження
твердження повного погашення
заборгованості. Крім того, усна
домовленість між сторонами про
списання кредитної заборгованості
також не є належним та допустимим
доказом на підтвердження відсутності
заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти; до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Згідно положень
ст.ст. 1046-1050 вказаного Кодексу договір
позики повинен у відповідних випадках
укладатися у письмовій формі;
позикодавець має право у відповідних
випадках на одержання від позичальника
процентів від суми позики; позичальник
зобов'язаний повернути позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно до ст. 1052 ЦК України, у разі
невиконання позичальником обов'язків,
встановлених договором позики, щодо
забезпечення позики, позикодавець має
право вимагати від позичальника
дострокового повернення позики та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно до положень ст. 541 та ст. 554 ЦК
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Матеріалами цивільної справи, а саме
розрахунком заборгованості, а також
запереченнями представника
відповідача ОСОБА_2, встановлено, що
ОСОБА_4 дійсно порушила умови договору
про надання споживчого кредиту, у
зв'язку із чим утворилася
заборгованість. Договори поруки,
укладені між позивачем та ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_2 є дійсними. Про виниклу
заборгованість сторони повідомлялися
належним чином, про що свідчать вимоги,
адресовані кожному відповідачеві від
14.01.2014 року, а також реєстр замовних
пакетів від 20.01.2014 року.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_4 не виконала своїх зобов'язань
за кредитним договором щодо повернення
кредитних коштів, у зв'язку із чим
утворилася заборгованість за кредитом,
правильність нарахування якої була
перевірена в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивачем надано достатньо належних
та допустимих доказів на підтвердження
позовних вимог, що не спростовується
твердженнями представника відповідача
та наявними в справі письмовими
доказами, тому позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем,
відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
необхідно стягнути з відповідачів на
користь позивача в рівних частках.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 74, 209, 213-215 ЦПК України,
ст.ст. 526, 527, 530, 541, 551, 554, 559, 611, 1054 ЦК
України, ст. 36 Закону України «Про
іпотеку», суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк» -
задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2 в солідарному порядку на
користь публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» суму
заборгованості за кредитним договором
№ 0 від 28.02.2008 року, що утворилася
станом на 25.02.2014 року в загальному
розмірі 12250,12 доларів США, що
еквівалентно 110712,92 грн..

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2 на користь публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
витрати по сплаті судового збору в сумі
1107,12 грн., в рівних частках з кожного
відповідача - по 276,78 грн..

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня його
проголошення. Апеляційна скарга
подається апеляційному суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд Херсонської
області.

Суддя
(підпис)
Яценко О. М.

Копія відповідає оригіналу.

Суддя
О. М.
Яценко