22-ц/775/1573/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Матвєєва Ю.О.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого судді - Сорока Г.П.,
суддів - Баркової
Л.Л., Гаврилової Г.Л.,
при секретарі - Одінцові
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
заборгованої індексації заробітної
плати з компенсацією, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Іллічівського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 24 вересня 2014
27 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі за текстом
ПАТ «ММК ім.Ілліча») та просив стягнути
з відповідача на його користь
невиплачену суму індексації
заробітної плати з компенсацією, яка
нараховується при втраті частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати, за період з березня 2003 року
по липень 2011 року у відповідності до
наданого розрахунку в розмірі 4270,52 грн.,
стягнути середній заробіток за час
затримки виплати у розмірі 98 187,80 грн. з
дня звільнення по день звернення до
суду (з 27.07.2011 року по 26.03.2014 року) та за
час розгляду справи у суді по день
ухвалення рішення, відшкодування
моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Також
просив відшкодувати витрати на правову
допомогу у розмірі 609 грн. відповідно до
квитанції за сплачені послуги.
В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що перебував у
трудових відносинах з відповідачем,
який при виплаті йому заробітної плати
не проводив передбачену діючим
законодавством індексацію заробітної
плати, внаслідок чого порушено його
права на оплату праці, які мають бути
відновлені шляхом стягнення з
відповідача сум індексації та
компенсації втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати, а також середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні і відшкодування
Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
24 вересня 2014 року, з урахуванням ухвали
суду від 17 жовтня 2014 року про
виправлення описки, позов ОСОБА_2 до ПАТ
«ММК ім.Ілліча» про стягнення сум
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь ОСОБА_2 індексацію заробітної
плати з компенсацією заборгованості за
період з березня 2003 року по липень 2006
року включно в сумі 1070,60 грн., суму
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 2500
грн. з утриманням ПАТ «ММК ім.Ілліча» з
цих сум передбачених законом податків
та обов'язкових платежів при їх
виплаті, 200 грн. на відшкодування
моральної шкоди, а також витрати на
правову допомогу у розмірі 20,70 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Також стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь держави судовий збір у розмірі
487,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду в
частині стягнення відшкодування
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та в частині
відшкодування витрат на правову
допомогу, позивач ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі просить в цій частині рішення
суду змінити та стягнути з відповідача
на його користь відшкодування
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за весь час з
дня звільнення по день постановлення
рішення суду, а також понесені ним
витрати на правову допомогу у розмірі,
визначеному у квитанції про сплату за
надану правову допомогу, в інших
частинах рішення суду залишити без
зміни. При цьому посилається на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про причини неявки суду не повідомив,
заяву про відкладення розгляду справи
не подав, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення судового
виклику рекомендованим листом з
повідомленням про вручення та
телефонограмою, зареєстрованою у
встановленому порядку в журналі
телефонограм, витяг з якого долучено до
справи. Тому, виходячи з положень ст.305
ЦПК України, колегія суддів дійшла до
висновку про розгляд справи у
відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення представника ПАТ «ММК
ім.Ілліча» Новодворської В.В., яка
просила апеляційну скаргу позивача
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без зміни,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що позивач з 03.07.1999
року по 26.07.2011 року перебував у трудових
відносинах з ПАТ «ММК ім.Ілліча». За цей
період йому нараховувалась і
виплачувалась заробітна плата.

Згідно наданого представником ПАТ «ММК
ім.Ілліча» розрахунку індексації
заробітної плати ОСОБА_2 з компенсацією
за затримку її виплати за період з
березня 2003 року по липень 2006 року сума
нарахованої, але невиплаченої
індексації становить 527,04 грн., сума
компенсації становить 543,56 грн., а
всього заборгованість становить
1070,60грн. Починаючи з серпня 2006 року
позивачу нараховувалась індексація
заробітної плати випереджаючим шляхом
через підвищення заробітної плати,
внаслідок чого за вказаний період
відсутня заборгованість з індексації
та компенсації.

Частково задовольняючи позов, з
урахуванням встановлених обставин,
виходячи з доведеності факту порушення
трудового законодавства в частині
невиплати позивачу індексації
заробітної плати з компенсацією за
затримку у її виплаті, суд першої
інстанції дійшов до висновку, що розмір
заборгованості з індексації та
компенсації перед позивачем утворився
за період з березня 2003 року по липень 2006
року та складає 1070,60 грн., суд першої
інстанції цю суму стягнув з
відповідача на користь позивача,
оскільки, починаючи з 01.08.2006 року по час
звільнення позивача відповідач
виплачував йому заробітну плату
випереджаючим шляхом. Керуючись
положеннями ст.ст.116,117 КЗпП України, з
урахуванням правових позицій
Верховного Суду України, виходячи з
того, що при звільненні позивача з
підприємства з ним не був проведений
повний розрахунок із заробітної плати,
не була виплачена сума індексації
заробітної плати з компенсацією в
розмірі 1070,60 грн., суд дійшов висновку,
що він має право на отримання
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір відшкодування
середнього заробітку, який підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, суд виходив з того, що
середньоденний заробіток позивача
складає 121,44 грн., відповідно сума
середнього заробітку за період з часу
затримки розрахунку з позивачем при
звільненні по день винесення рішення, а
саме з 27.07.2011 року по 24.09.2014 рік, тобто, за
794 робочих дні складає 964 23,36 грн.
Враховуючи те, що за період з березня 2003
року по липень 2006 року позивачу не було
виплачено встановлену судом суму
індексації та компенсацію, з
урахуванням спірної суми, на яку він
мав право, частку, яку вона становить в
заявлених вимогах, істотності цієї
частки порівняно із середнім
заробітком та інших конкретних
обставин справи, керуючись принципами
розумності, справедливості та
співмірності, суд дійшов до висновку,
що розмір відшкодування становить 2500
грн. і цю суму стягнув з відповідача на
користь позивача у відшкодування
середнього заробітку.

Вирішуючи позов про відшкодування
моральної шкоди, суд виходив з того, що
факт порушення трудових прав позивача
знайшов своє підтвердження в судовому
засіданні та внаслідок невиплати
відповідачем позивачу частини
заробітної плати останньому була
спричинена моральна шкода, суд,
керуючись положеннями ст.237-1 КЗпП
України, з урахуванням розуміння
загальнолюдських цінностей, визначив,
що достатньою та справедливою
компенсацією завданої моральної шкоди
у грошовому вираженні буде
відшкодування в сумі 200грн. і цю суму
стягнув з відповідача на користь
позивача.

З урахуванням того, що позов
задоволений частково, виходячи з
положень ст.88 ЦПК України, суд дійшов до
висновку, що за рахунок відповідача
позивачу підлягають відшкодуванню
витрати на правову допомогу
пропорційно до суми задоволених вимог,
тому стягнув з відповідача на користь
позивача на відшкодування витрат на
правову допомогу 20,70 грн.

Переглядаючи справу відповідно до
вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів
апеляційного оскарження, колегія
суддів не може не погодитись з
висновками суду першої інстанції в
оскаржуваній частині рішення, тобто в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільнення та в частині
відшкодування витрат на правову
допомогу, оскільки висновки суду
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що суд неправильно зменшив розмір
середнього заробітку, який підлягає
стягненню з відповідача на його
користь за час затримки розрахунку при
звільненні, не звернув уваги на те, що
він погодився з розрахунком
відповідача щодо заборгованої суми
індексації заробітної плати з
компенсацією та зменшив позовні
вимоги, тому спір відсутній, а
відповідно підстав для зменшення суми
відшкодування середнього заробітку та
витрат на правову допомогу у суду не
було, колегія суддів вважає
безпідставними.

Так, згідно вимог ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, наведеними в
п.20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення суд на підставі ст.117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведені його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
не проведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

З урахуванням наведених вимог,
виходячи з того, що позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено частково, позивач
просив стягнути суму індексації
заробітної плати з компенсацією за
період з березня 2003 року по липень 2011
року в сумі 4270,52грн., а суд стягнув суму
індексації заробітної плати з
компенсацією за період з березня 2003
року по липень 2006 року в сумі 1070,60грн.,
та, враховуючи те, що сума індексації
заробітної плати з компенсацією, яка
стягнута за рішенням суду з
відповідача на користь позивача, на
день звільнення позивача (26.07.2011 року)
відповідачем не була нарахована та не
значилась заборгованою, ця сума
нарахована відповідачем в період
розгляду справи, що переглядається, за
клопотанням позивача та дорученням
суду, а також враховуючи частку, яку
вона становить у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком, тривалість часу
не звернення позивача за захистом
свого права та інших конкретних
обставин справи, керуючись принципами
розумності, справедливості та
співмірності, суд першої інстанції
обґрунтовано визначив розмір
відшкодування середнього заробітку в
сумі 2500грн. та обґрунтовано у
відповідності з вимогами ст.88 ЦПК
України пропорційно задоволеним
вимогам за рахунок відповідача
відшкодував позивачу понесені ним
витрати на правову допомогу. Свій
висновок суд достатньо повно та
мотивовано обґрунтував з посиланням на
обставини справи та вимоги закону.

Як вбачається зі справи, позивач в
судовому засіданні участі не приймав,
подав заяву про розгляд справи у його
відсутності та відсутності його
представника (а.с.40), а заяву про
зменшення позовних вимог суду не
подавав і така заява в матеріалах
справи відсутня.

Будь-яких нових обставин чи нових
доказів, які не були предметом
дослідження в суді першої інстанції та
давали б апеляційному суду підстави
провести переоцінку, зроблену судом
першої інстанції, в апеляційній скарзі
не наведено та апеляційному суду не
надано.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції, та в
межах доводів апеляційного оскарження
на підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів вважає, що рішення суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, апеляційних підстав
для його скасування та ухвалення
нового рішення про задоволення позову
в повному обсязі у справі не
вбачається, у зв'язку з чим рішення суду
підлягає залишенню без зміни, а
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
24 вересня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.