Справа № 481/92/14-ц
Провадж.№ 2/481/235/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року Новобузький районний
суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді - Васильченко Н.О.,

за участю секретаря - Юхименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без
самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
Новобузька міська рада Миколаївської
області, про визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку
дійсним та визнання права власності на
придбане нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2004 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
укладеного 28.03.2002 року між ними
договору купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1 та зареєстрованого
Вознесенською товарно-сировинною
біржею Миколаївської області за № 306
дійсним, визнання за нею права
власності на вказаний будинок,
посилаючись на те, що відповідачка
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору.

Рішенням Новобузького районного суду
від 23.01.2004 року зазначений позов
задоволено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 26.06.2013 року
вищезазначене рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
про відмову від позову.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18.12.2013 року,
вищезазначені рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасовані та
передано справу на новий судовий
розгляд, посилаючись на те, що судами не
було з'ясовано, на купівлю-продаж якого
з отриманих ОСОБА_2 у спадок будинків -
№ 31 чи № 33 були спрямовані дії сторін
по договору від 28.03.2002 року, з огляду на
те, що повноваження ОСОБА_2 як покупця
за цим договором визначається
свідоцтвом про на спадщину за
заповітом від 02.02.1993 року № 122, на
підставі якого вона отримала у
власність будинок № 31.

В ході нового судового розгляду
вказаної справи позивач ОСОБА_1,
посилаючись на те, що саме на придбання
у відповідачки ОСОБА_2 житлового
будинку за АДРЕСА_2 були спрямовані їх
дії при укладанні спірного договору
купівлі - продажу від 28.03.2002 року,
остання змінила свої позовні вимоги за
якими просила суд визнати дійсним
договір купівлі - продажу від 28.03.2002
року, зареєстрованим Вознесенською
товарно-сировинною біржею
Миколаївської області за № 306,
предметом продажу якого виступав саме
житловий будинок АДРЕСА_2 та визнати за
нею право власності на вказаний
будинок.

За ухвалою суду від 09.09.2014 року замінено
первісного відповідача ОСОБА_2, яка
вибула з участі у розгляді вказаної
цивільної справи у зв'язку зі смертю, на
Новобузьку міську раду Миколаївської
області.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не
з'явилася, надала суду письмову заяву
про можливість розгляду справи без її
участі, заявлені позовні вимоги
підтримала і просила їх задовольнити.

Представник відповідача - Новобузької
міської ради Миколаївської області,
Путік О.С., в судове засідання на виклик
суду не з'явився, проте направив до суду
письмову заяву про можливість розгляду
справи за його відсутності,
пред'явлений до міської ради позов
визнав повністю і не заперечував проти
його задоволення.

ОСОБА_3, являючись третьою особою без
самостійних вимог, в судове засідання
не з'явився, залишив письмову заяву про
можливість розгляду справи без його
участі, не заперечував проти
задоволення уточнених позовних вимог
позивачки.

Третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_4 про розгляд справи повідомлявся
належним чином, однак в судове
засідання не з'явився, про причину
своєї неявки суд не повідомив.

Дослідивши письмові докази, суд
приходить такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 2 лютого 1993
року № 122 ОСОБА_2 успадкувала житловий
будинок АДРЕСА_2. (а. с. 22).

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 7 травня 1994 року
№ 432 ОСОБА_2 отримала у спадок житловий
будинок АДРЕСА_1. (а. с. 25).

На підставі договору купівлі-продажу
від 28 березня 2002 року, зареєстрованого
Вознесенською товарно-сировинною
біржею Миколаївської області за № 306,
ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 придбала
будинок, номер якого у тексті договору
зазначено як № 33 та указано, що він
належав продавцеві на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 2 лютого 1993 року № 122 (а. с.
4).

Рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 23 січня 2004
року у справі, по якій проводиться
новий розгляд, визнано дійсним договір
купівлі-продажу жилого будинку
АДРЕСА_1, укладений 28 березня 2002 року
між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та зареєстрований
Вознесенською товарно-сировинною
біржею Миколаївської області за № 306,
визнано за ОСОБА_1 право власності на
вказаний будинок.

На підставі указаного рішення суду за
договором від 7 квітня 2004 року ОСОБА_1
подарувала ОСОБА_3 житловий будинок по
АДРЕСА_2, номер якого у тексті договору
був зазначений вже вірно - 31 (а. с. 20).

За договором купівлі-продажу жилого
будинку ОСОБА_2 продала ОСОБА_7 житловий
будинок АДРЕСА_1. Правовою підставою
права власності продавця зазначено
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 7 травня 1994 року № 432 (а. с.
25).

Відповідно до договору від 7 липня 2009
року № 1066 ОСОБА_7 подарувала житловий
будинок за АДРЕСА_1 ОСОБА_8, а останній
за договором від 24 листопада 2011 року
подарував цей будинок (№ 33) ОСОБА_4 (а. с.
27).

Відтак, при судовому розгляді справи
достеменно встановлено, що
волевиявлення позивачки були
спрямовані саме на придбання житлового
будинку АДРЕСА_2. На продажі цього ж
будинку вказують і дії її власника
ОСОБА_6

При укладанні угоди купівлі-продажу
цього будинку, що реєструвалася 28.03.2002
року Вознесенською товарно-сировинною
біржею Миколаївської області за № 306, у
тексті цього договору було допущено
технічну помилку у зазначені вірного
номеру будинку, зокрема замість
дійсного номеру будинку 31, який
насправді виступав предметом продажу
за цією угодою, у ньому значився номер
будинку 33, власником якого також на той
час являлася ОСОБА_2

Усунути вказану помилку у позасудовому
порядку наразі являється не можливим
зважаючи на те, що на підставі рішення
Новобузького районного суду від 23.01.2004
року, яке наразі скасовано, визнано
вказану угоду дійсною, і згідно нього
відбулося 7 квітня 2004 року відчуження
за договором дарування ОСОБА_1
вказаного будинку ОСОБА_3, при чому
номер цього будинку за відповідною
угодою був зазначений вірно - 31.

В силу ст. 227 ЦК України в редакції
Закону 1963 року (діяла на момент
укладення сторонами договору від 20.12.2001
року) договір купівлі-продажу будинку
(квартири) повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України
в редакції Закону 1963 року якщо одна з
сторін повністю або частково виконала
угоду, що потребує нотаріального
посвідчення, а друга сторона
ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною.

Договір купівлі-продажу будинку за № 306
від 28.03.2002 року, про визнання якого
дійсним заявлено позивачкою ОСОБА_1, не
був нотаріально посвідчений, але
відповідно до чинного законодавства на
момент укладення угоди він підлягав
обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Про те, що вказаний
договір належить нотаріально оформити,
як видно з доводів позивачки, їй стало
відомо лише у грудні 2003 року від
нотаріуса, коли мав наміри продати
куплений у відповідачки будинок, але
остання ухиляється від нотаріального
оформлення угоди.

Укладений між продавцем ОСОБА_6 та
покупцем ОСОБА_1 договір
купівлі-продажу нерухомого майна не
містить в собі протизаконних умов. В
угоді зазначено предмет продажу, його
характеристика, порядок передачі
предмета продажу у власність покупця,
визначена ціна продажу.

Сторонами за договором було досягнуто
згоди з істотних умов угоди, яка
повністю була виконана, як покупцем
(сплатив продавцеві обумовлену між
ними суму грошових коштів, вселилася в
будинок і користувалася ним з квітня 2002
року по квітень 2004 року), так і
продавцем (отримала обумовлену суму
грошових коштів, звільнила житловий
будинок та передала його покупцю у
власність).

Позивачка ОСОБА_1 на виконання п. 8
біржової угоди, 30 березня 2002 року
зареєструвала своє право власності в
Новобузькій філії Миколаївського
міжміського бюро технічної
інвентаризації за р./№ 478, що
підтверджується відповідним
реєстраційним посвідченням.

Судом встановлено, що будь-які
перешкоди для нотаріального
посвідчення договору на час його
укладення були відсутні, однак договір
не був посвідчений нотаріально в
зв'язку із неправильним тлумаченням на
той час ст. 15 Закону України «Про
товарну біржу», згідно якого угоди,
зареєстровані на біржі, не підлягають
нотаріальному посвідченню, що не
виключало дотримання при його
укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України від 16
січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004
року, Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права.

Такий спосіб захисту цивільних прав
був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р.

В той же час, при судовому розгляді
справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
продавець цього будинку ОСОБА_9 померла
і після її смерті спадкова справа не
заводилася, що свідчить про те, що
спадкоємців після її смерті немає або ж
останні не бажають прийняти спадщину.

За таких обставин, згідно положень ст.
1277 ЦК України, за місцем відкриття
спадщини має право претендувати на
вищевказане нерухоме майно
відповідний орган місцевого
самоврядування, в якості якого, на
стороні відповідача, судом залучено
Новобузьку міську раду Миколаївської
області.

Представник міської ради не
заперечував щодо досягнення між
сторонами всіх істотних умов, що
притаманні для договору
купівлі-продажу, та його виконання
сторонами, спрямоване на реальне
настання юридичних наслідків для
сторін за відповідною угодою, при цьому
наголосив на ухиленні продавця за
життя ОСОБА_2 від нотаріального
оформлення цього договору, що
підтверджується також наданими
позивачем в обгрунтування заявлених
вимог документами.

Відтак, зазначені обставини свідчать
про наявність підстав, згідно до вимог
ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963
року, для визнання такої угоди дійсною.

Таким чином, суд вважає, що визнання
відповідачем пред'явленого до нього
позову не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, оскільки позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу житлового
будинку № 31 з господарськими будівлями
та спорудами є такими, що ґрунтуються
на законі та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про
визнання за позивачкою ОСОБА_1 права
власності на придбане майно то суд
приходе висновку що у їх задоволенні
належить відмовити.

Ухвалення судом рішення про визнання
спірної угоди дійсною має юридичне
значення для надання позивачці
можливості розпоряджатися нерухомим
майном, що придбане нею за відповідною
угодою.

Однак, зважаючи на те, що таким правом
вона, до розгляду судом вказаної
справи, вже скористалася, оскільки
відчужила згідно договору дарування
від 7 квітня 2004 року вказаний будинок
іншій особі ОСОБА_3, то відповідно
наразі вона втратила право власності
на вказаний будинок.

Відтак, враховуючи на те, що наразі саме
ОСОБА_3 на законних підставах володіє
житловим будинком АДРЕСА_2, і набуте ним
право власності ніким не оскаржується,
визнання такого права за ОСОБА_1 є
безпідставним.

Вимоги щодо відшкодування судових
витрат, понесених позивачем на оплату
судового збору, останній не заявляв, а
тому суд не вирішує питання про їх
розподіл між сторонами.

Керуючись ст. ст.10, 11, 174, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новобузької
міської ради Миколаївської області,
треті особи без самостійних вимог:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку
дійсним та визнання права власності на
придбане нерухоме майно, - задовольнити
частково.

Договір № 306 від 28 березня 2001 року
купівлі-продажу житлового будинку, з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований по АДРЕСА_2 укладений
між продавцем ОСОБА_2 та покупцем
ОСОБА_1, зареєстрований Вознесенською
універсальною товарно-сировинною
біржею (м. Вознесенськ, Миколаївська
область) в журналі реєстрації біржових
угод з нерухомістю за № від 20 грудня 2001
року, - визнати дійсним.

В задоволенні позовних вимог в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на
придбане нерухоме майно, - відмовити.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Миколаївської області через
Новобузький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Новобузького районного суду

Миколаївської області
Васильченко Н.О.