Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3967/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 березня
2014 року

у справі за позовом Бердянського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави до Бердянської міської ради,
Управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області, ОСОБА_3, третя особа:
Реєстраційна служба Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області про визнання
незаконним та скасування п. 5, 5.44
рішення Бердянської міської ради №38
від 28.01.2010 року про визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, скасування його
державної реєстрації та повернення
земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року Бердянський
міжрайонний прокурор в інтересах
держави звернувся до суду з позовом,
який в процесі розгляду справи уточнив
до Бердянської міської ради,
Управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області, ОСОБА_3 про визнання
незаконним та скасування п. 5, 5.44
рішення Бердянської міської ради №38
від 28.01.2010 року про визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, скасування його
державної реєстрації та повернення
земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що прокурорською перевіркою
встановлено, що п. 5 та п. 5.44 рішення
сімдесят восьмої сесії Бердянської
міської ради V скликання № 38 від 28.01.2010
року «Про передачу в оренду,
продовження терміну розробки проекту
відведення та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок»
затверджено проект відведення
земельних ділянок та передано у
власність ОСОБА_3 земельну ділянку,
площею 0,1 га, з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_1 для індивідуального
дачного будівництва.

На підставі зазначеного рішення 16
квітня 2010 року за ОСОБА_3 проведена
державна реєстрація за реєстраційним
номером 46 державного акту на
право власності серії ЯК № 822058 на
зазначену земельну ділянку
(кадастровий номер :08:007:0318).

Зазначає, що відведення земельної
ділянки для індивідуального дачного
будівництва ОСОБА_3 було погоджено та
затверджено з порушенням водного,
земельного та містобудівного
законодавства.

Так, спірна земельна ділянка
відноситься до земель рекреаційного
призначення, про що зазначено у
проектній документації із землеустрою
щодо відведення вказаної земельної
ділянки.

В порушення вимог ст.118 ЗК України,
проектна документація із землеустрою
щодо відведення спірної земельної
ділянки затверджена оскаржуваним
рішенням Бердянської міської ради без
проведення обов'язкової державної
експертизи, як це передбачено ст.9
Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації".

Крім того, у зв'язку з виявленням
численних порушень вимог земельного та
містобудівного законодавства,
позитивні висновки про погодження
проекту землеустрою щодо відведення у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки від
01.06.2010 року були відкликані управлінням
Держкомзему у м. Бердянську та
управлінням архітектури та
містобудування Бердянської міської
ради відповідно.

Відповідно до схеми місцезнаходження
виділеної ОСОБА_3 земельної ділянки,
кадастрового плану проекту
землеустрою, остання знаходиться в
межах м. Бердянська, на території
Бердянської коси в межах визначеної
ст.88 Водного кодексу України
двокілометрової зони прибережної
захисної смуги Азовського моря, що
суперечить ст.ст.85,90 Водного кодексу
України, ст.59 ЗК України і
підтверджується актом перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства Державної інспекції
сільського господарства в Запорізькій
області від 08.05.2013 року, матеріалами
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки.

Також у затвердженому оскаржуваним
рішенням Бердянської міської ради №38
від 28.01.2010 року проекті землеустрою
розміри і межі прибережної захисної
смуги Азовського моря не враховано, що
унеможливлює відведення такої
земельної ділянки.

До того ж, при затверджені оскаржуваним
рішенням ради проекту землеустрою були
порушені вимоги містобудівного
законодавства, оскільки забудова та
використання території населених
пунктів повинні відповідати
Генеральному плану відповідного
населеного пункту.

За даними Генерального плану м.
Бердянська, затвердженого рішенням
Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009
року, за адресою виділеної ОСОБА_3
земельної ділянки передбачено
розміщення лише оздоровчих установ та
установ відпочинку.

Відповідно до проектних рішень
Генерального плану розвитку міста,
будівництво нових дачних районів в
межах м. Бердянська не передбачено.
Заборона на будівництво нових дачних
районів в міських населених пунктів
також передбачена п.3.39 ДБН 360-92
"Планування і забудова міських і
сільських поселень".

Проект землеустрою спірної ділянки
було погоджено Мелітопольським
сектором регулювання
природокористування Державного
управління охорони навколішнього
природного середовища, однак
повноваженнями видавати такий
висновок наділена Державна екологічна
інспекція Азовського моря.

Таким чином, посилаючись на припущені
Бердянською міською радою при
прийнятті п.5, 5.44 рішення №38 від 28.01.2010
року порушення вимог земельного,
водного та містобудівного
законодавства, просив суд визнати
незаконним та скасувати п.5,5.44 рішення
сімдесят восьмої сесії Бердянської
міської ради п'ятого скликання №38 від
28.01.2010 року "Про передачу в оренду,
продовження терміну розробки проекту
відведення, та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок"; визнати
недійсним державний акт на право
власності серії ЯК № 822058 від 16.04.2010 року
на земельну ділянку площею 0,1 га,
виданого на ім'я ОСОБА_3 для ведення
індивідуального дачного будівництва
по АДРЕСА_1, вартістю 53000 грн.;
зобов'язати Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області скасувати запис №
46 від 16.04.2010 року про державну
реєстрацію державного акту на право
власності на землю серії ЯК № 822058 по
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:08:007:0318, виданого на ім'я ОСОБА_3;
зобов'язати Управління
Держземагенства у Бердянському районі
скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1 шляхом закриття Поземельної
книги на земельну ділянку по АДРЕСА_1;
зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну
ділянку вартістю 53000 грн., площею 0,10 на,
яка знаходиться на АДРЕСА_1 Запорізької
області, межі якої визначені в
державному акті на право власності на
землю серії ЯК № 822058, виданому ОСОБА_3,
територіальній громаді м. Бердянська.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 березня
2014 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п.5,5.44
рішення сімдесят восьмої сесії
Бердянської міської ради п'ятого
скликання № 38 від 28 січня 2010 року «Про
передачу в оренду, продовження терміну
розробки проекту відведення та надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок», яким передана у приватну
власність ОСОБА_3 земельна ділянка
площею 0,1 га для індивідуального
дачного будівництва, що розташована за
адресою АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на
право власності серії ЯК № 822058 на
земельну ділянку площею 0,1га для
ведення індивідуального дачного
будівництва , що розташована за адресою
АДРЕСА_1, вартістю 53000,00 грн., виданий
Бердянською міською радою на ім'я
ОСОБА_3 та зареєстрований в «Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та право
постійного користування землею,
договорів оренди землі» за
реєстраційним номером 46 від 16
квітня 2010 року (кадастровий номер
:08:007:0318) та зобов'язано Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області скасувати його
державну реєстрацію.

Зобов'язано Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області скасувати
державну реєстрацію земельної ділянки,
розташованої за адресою АДРЕСА_1шляхом
закриття Поземельної книги на земельну
ділянку площею 0,1 га, розташовану за
адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер
:08: 007:0318.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути земельну
ділянку площею 0,1 га для ведення
індивідуального дачного будівництва,
що розташована за адресою АДРЕСА_1 за
належністю територіальній громаді м.
Бердянська.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
висновки суду не відповідають
обставинам справи і наданим доказам,
рішення ухвалено з порушенням судом
норм матеріального та процесуального
права. Просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4 підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов Бердянського
міжрайонного прокурора суд першої
інстанції виходив з того, що земельна
ділянка надана ОСОБА_3 у власність для
індивідуального дачного будівництва
розташована в межах двохкілометрової
зони прибережної захисної смуги
Азовського моря, на землях
рекреаційного призначення, що є
порушенням земельного законодавства,
а тому визнав незаконним та скасував
рішення Бердянської міської ради №38
від 28.01.2010 року, яким була виділена
земельна ділянка ОСОБА_3, визнав
недійсним державний акт на право
власності ОСОБА_3, скасував державну
реєстрацію та зобов'язав ОСОБА_3
повернути земельну ділянку
територіальній громаді м. Бердянська.

Колегія вважає, що висновок суду є
вірним. Розглядаючи спір, суд, у
відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК
України повно та всебічно з'ясував
обставини справи на які посилалися
сторони, дослідив надані ними докази і
відповідно їх оцінив, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу та
закон, що їх регулює.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За змістом ст.ст. 116, 118, 125 ЗК України
право власності громадянина на
земельну ділянку виникає на підставі
державного акту про право власності,
який видається за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
прийнятим за результатами розгляду
відповідного клопотання (заяви)
фізичної особи та землевпорядної
документації щодо конкретної
земельної ділянки, узгодженої
контролюючими службами.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням сімдесят восьмої сесії
Бердянської міської ради п'ятого
скликання № 38 від 28 січня 2010 року «Про
передачу в оренду, продовження терміну
розробки проекту відведення та надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок», яким передана у приватну
власність ОСОБА_3 земельна ділянка
площею 0,1 га для індивідуального
дачного будівництва, що розташована за
адресою АДРЕСА_1 (т.1, а.с.12).

На підставі цього рішення 16 квітня 2010
року за ОСОБА_3 проведена державна
реєстрація за реєстраційним номером
46 державного акту на право
власності серії ЯК № 822058 на зазначену
земельну ділянку (кадастровий номер
:08:007:0318) (т.1 а.с.13).

За даними виконавчого комітету
Бердянської міської ради, на підставі
проведеного містобудівного аналізу та
згідно з Генеральним планом м.
Бердянська, затвердженого рішенням
шістдесят восьмої сесії Бердянської
міської ради У скликання від 25.06.2009 року
№ 8, земельна ділянка по АДРЕСА_1,
розміщується на території зелених
насаджень загального користування.

Згідно Витягу з Державного земельного
кадастру по земельну ділянку від 26.11.2013
року, земельна ділянка, яка належить
ОСОБА_3 на праві власності, розташована
на землях рекреаційного призначення
(т.1, а.с. 128-132).

За визначенням ст. 50 ЗК України землі,
які використовуються для організації
відпочинку населення, туризму та
проведення спортивних заходів,
відносяться до земель рекреаційного
призначення.

Згідно ст. 51 ЗК України до складу земель
рекреаційного призначення належать
земельні ділянки зелених зон і зелених
насаджень міст і інших населених
пунктів, навчально-туристських та
екологічних стежок, маркованих трас,
земельні ділянки, зайняті територіями
будинків відпочинку, пансіонатів,
об'єктів фізичної культури та спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих і
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

На момент як надання дозволу, так і під
час розроблення проекту землеустрою
спірна ділянка на підставі договору
оренди від 31.05.2007 року знаходилася в
оренді ПП „Техброксервіс» (т.1, 173-180).

За даними проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_3 за рішенням
Бердянської міської ради №38 від 28.01.2010
року, земельна ділянка надана їй для
цільового використання в якості землі
рекреаційного призначення (т.1 а.с.173-175).

Виходячи з положень ст. 19 ЗК України,
землі житлової та громадської забудови
та землі рекреаційного призначення за
основним цільовим призначенням
відносяться до різних категорій.

Частинами 1,2 ст. 20 ЗК України
встановлено, що віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядуванн відповідно до їх
повноважень.

Зміна цільового призначення земель
проводиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земельних ділянок у власність або
надання у користування,
вилучення(викуп) земель і затверджують
проекти землеустрою або приймають
рішення про створення об'єктів
природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Реалізуючи свої повноваження з
розпорядження земельними ділянками,
відповідний орган державної влади чи
місцевого самоврядування за місцем
знаходження земельної ділянки на час
виникнення спірних правовідносин мав
право змінювати цільове призначення
земельних ділянок, які відчужуються
(надаються), за умови дотримання
положень Порядку розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.2004
року № 677, та Порядку зміни цільового
призначення земель, які перебувають у
власності громадян або юридичних осіб,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11.04.2002 року №
502(постанови втратила чинність 20.02.2013
року).

Відповідно до зазначеного Порядку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11.04.2002 року № 502 і
який був чинним на час виникнення
спірних правовідносин, проект
відведення земельної ділянки у разі
зміни її цільового призначення
погоджується або перепогоджується з
органом земельних ресурсів,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органом містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини, а також
підлягає державній землевпорядній
експертизі, після якої замовник подає
проектні матеріали відповідно до
сільської, селищної, міської ради або
до районної державної адміністрації
для прийняття рішення.

Сільська, селищна, міська рада
розглядає проектні матеріали та
приймає рішення про зміну цільового
призначення земельної ділянки, яка
розташована в межах населеного пункту.
Рішення сільської, селищної, міської
ради або відповідного органу
виконавчої влади про зміну цільового
призначення земельної ділянки є
підставою для оформлення громадянину
або юридичній особі державного акта на
право власності на земельну ділянку із
зміненим цільовим призначенням.

Виходячи з положень ст. 21 ЗК України,
порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсним
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання(передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам,
відмови у реєстрації земельної ділянки
або визнання реєстрації недійсною.

Надані по справі докази не містять
даних про те, що стосовно спірної
земельної ділянки Бердянською міською
радою приймалися рішення щодо зміни її
з категорії землі рекреаційного
призначення на землю забудови з
дотриманням вказаного Порядку.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про доведеність позивачем
порушення Бердянською міською радою
при прийнятті рішення про надання у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки
вимог чинного законодавства, у тому
числі ст. 9 Закону України „Про
державну експертизу землевпорядної
документації", відповідно до якої
проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок водного фонду,
оздоровчого та рекреаційного
призначення підлягають обов'язковій
державній експертизі.

Всупереч вказаним вимогам закону та ч.9
ст.118 (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
обов'язкова державна експертиза
землевпорядної документації при
виділенні земельної ділянки по
АДРЕСА_1 не проводилась.

Оскільки, ж набуття відповідачем
ОСОБА_3 у власність спірної земельної
ділянки відбулося з порушенням ст.ст.
116,118 ЗК України, тому наявні правові
підстави для визнання недійсним
державного акта на право власності на
спірну земельну ділянку та для
покладання на відповідача обов'язку
щодо її повернення.

Крім того, земельна ділянка, яка надана
у власність ОСОБА_3 розташована в межах
двохкілометрової зони прибережної
захисної смуги Азовського моря, на
відстані 99 метрів, що підтверджено
інформацією Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області № 0569/01-23 від 19.02.2014
року (т.1,а.с. 218-219).

Відповідно ч.1,3 ст.60 ЗК України, вздовж
річок, морів і навколо озер, водосховищ
та інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності встановлюються прибережні
захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток
і лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води.

У відповідності до вимог ст.88 Водного
кодексу України, чинної на момент
виникнення даних правовідносин, уздовж
морів та навколо морських заток і
лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води.

Відповідно ст.90 Водного кодексу
України, прибережна захисна смуга
уздовж морів, морських заток і лиманів
входить у зону санітарної охорони моря
і може використовуватися лише для
будівництва військових та інших
оборонних об'єктів, об'єктів, що
виробляють енергію за рахунок
використання енергії вітру, сонця і
хвиль, об'єктів постачання, розподілу,
передачі (транспортування) енергії, а
також санаторіїв, дитячих оздоровчих
таборів та інших лікувально-оздоровчих
закладів з обов'язковим
централізованим водопостачанням і
каналізацією, гідротехнічних,
гідрометричних та лінійних споруд.

При вирішенні спору судом першої
інстанції правильно застосовані норми
ст.ст. 59, 60 Земельного Кодексу України,
ст.ст. 88,90 Водного Кодексу України,
ст.ст. 17,18 Закону України «Про основи
містобудування», ст. 13 Закону України
«Про планування і забудову територій»,
ст.9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації», а тому зроблений
обґрунтований висновок про
задоволення позову.

Висновок суду узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України, що
викладена в постанові № 3-41гс14 від
02.09.2014 року.

Щодо доводів апелянта відносно того, що
справа розглянута за позовом особи, яка
не має повноважень на ведення справи,
то судова колегія зазначає наступне.

За приписами ст. 14 Конституції України
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Згідно ст. 4 Закону України від 19.06.2003
року „Про державний контроль за
використанням та охороною земель",
об'єктом державного контролю за
використанням та охороною земель є всі
землі в межах території України.

Основними завданнями державного
контролю за використанням та охороною
земель є, зокрема, забезпечення
додержання органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
фізичними та юридичними особами
земельного законодавства України (ст. 2
Закону).

Таким чином, порушення вимог закону при
передачі у власність особі земельної
ділянки порушує інтереси держави у
сфері контролю за використанням та
охороною земель, ефективного
використання земельних ресурсів.

Як визначено у ч.1 ст.5 Закону України
„Про державний контроль за
використанням та охороною земель" в
редакції Закону від 16.10.2012 року,
державний контроль за використанням та
охороною земель здійснює центральний
орган виконавчої влади, який
забезпечує реалізацію державної
політики із здійснення державного
нагляду ( контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Відповідно до Указу Президента
України від 13.04 2011 року № 459/2011, таким
центральним органом виконавчої влади є
Державна інспекція сільського
господарства України.

Виходячи із норм Закону України „Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" щодо повноважень
зазначеного центрального органу у
сфері державного контролю за
використанням та охороною земель та
дотримання законодавства України про
охорону земель та Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України, затвердженого
Указом Президента України від 13.04 2011
року № 459/2011, то повноваженнями
безпосередньо звертатися до суду із
позовами Держсільгоспінспекція не
наділена.

Бердянський міжрайонний прокурор в
обґрунтування поданого по даній справі
позову посилається на порушення вимог
законодавства, у тому числі
земельного, з боку органу місцевого
самоврядування - Бердянської міської
ради під час прийняття п. 5,5.44 рішення №
№38 від 28.01.2010 року та порушення
інтересів держави у сфері контролю за
використанням і охороною земель, як
національного багатства, що свідчить
про правомірність звернення прокурора
для захисту інтересів держави до суду
із даним позовом.

За приписами ч.2 ст. 45 ЦПК України у разі
прийняття судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах
держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах або
про відсутність у нього повноважень
щодо звернення до суду, прокурор в
такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, доводи апелянта про те, що
даний позов заступника Бердянського
міжрайонного прокурора заявлений
неналежним позивачем, не узгоджується
із вимогами названих норм
матеріального та процесуального права.

Інший довід щодо пропуску позовної
давності щодо заявлених вимог не
ґрунтується на законі, оскільки
відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України ( в
редакції закону станом на день
прийняття Бердянською міською радою
рішення №38 від 28.01.2010 року) позовна
давність не поширюється на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акту органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Законом України „Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ,
який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1
ст. 268 ЦК України був виключений.

Разом з тим, відповідно до п.5
Прикінцевих та перехідних положень
цього Закону, протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом
особа має право звернутися до суду з
позовом про визнання незаконним
правового акту органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено право
власності або інше речове право особи.

Тому, з огляду на правила п.5 зазначених
Прикінцевих та перехідних положень,
підстав для застосування строку
позовної давності не має.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом судом першої інстанцій та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права. Доводи, наведені
в апеляційній скарзі, фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди апелянта з висновком суду
першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: