ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року
м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді - Зуй Т.С.

при секретарі - Антощенко Г.М.,

за участю:

представника позивача - Кісілевич
Ю.В.,

представника відповідачів -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Фастів Київської області
цивільну справу за позовом
Фастівського міжрайонного прокурора в
інтересах держави в особі Головного
управління Держкомзему в Київській
області, Державного підприємства
«Фастівське лісове господарство» до
Київської обласної державної
адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3
про визнання недійсними розпорядження
Київської обласної державної
адміністрації та виданих державних
актів на право власності на земельні
ділянки і зобов'язання повернути
земельні ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Фастівський міжрайонний прокурор
звернувся до суду в інтересах держави в
особі Головного управління
Держкомзему в Київській області,
Державного підприємства «Фастівське
лісове господарство» з позовом до
відповідачів про визнання недійсними
розпорядження Київської обласної
державної адміністрації №508 від 25.06.2009
року та виданих 3-ох державних актів на
право власності на земельну ділянку і
зобов'язання громадян повернути
земельні ділянки посилаючись на те, що
Фастівською міжрайонною прокуратурою
Київської області проведено перевірку
додержання вимог земельного
законодавства при передачі у власність
громадян земель державної власності
лісогосподарського призначення, якою
встановлено, що на підставі державних
актів на право постійного користування
земельною ділянкою ДП "Фастівське
лісове господарство" на території
Скригалівської сільської ради станом
на червень 2009 року було постійним
користувачем земельних ділянок
призначених для ведення лісового
господарства загальною площею 1050,4065 га.

Розпорядженням Київської обласної
державної адміністрації на виконання
рішення Фастівського міськрайонного
суду від 13.03.2009 року затверджено проект
землеустрою щодо припинення права
постійного користування ДП "Фастівське
лісове господарство" земельною
ділянкою лісового фонду та переведення
даних земель з лісогосподарського
призначення до категорії земель
сільськогосподарського призначення.
Розпорядженням КМ України від 10.04.2008
року №610-р "Деякі питання розпорядження
земельними лісовими ділянками"
зобов'язано зупинити прийняття рішень
про надання згоди на вилучення ділянок,
їх передачу у власність та оренду зі
зміною цільового призначення, а також
відкликати раніше надану згоду на
вилучення ділянок. Однак, 20.08.2009 року
безпідставно в порушення вимог
земельного законодавства ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3 були видані державні
акти на право власності на земельні
ділянки. Перевіркою встановлено, що у
вказаному проекті землеустрою
відсутнє будь-яке обгрунтування
необхідності переведення земель
лісогосподарського призначення в
землі сільськогосподарського
призначення та доцільності в
подальшому провадження на цій
земельній ділянці діяльності з ведення
садівництва.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовільнити, посилаючись на те,
що у відповідності до ч.2 ст.45 ЦПК
України прокурор здійснює в суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
Кодексом та іншими законами і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії цивільного процесу.
Інтереси держави у даному спорі
порушуються через те, що незаконне
видання розпорядження КОДА від 25.06.2009
року за №508 та видача на його підставі
відповідачам державних актів на право
власності на земельні ділянки фактично
лісових земель, які незаконно були
переведені у землі
сільськогосподарського призначення,
грубо суперечить принципам
регулювання земельнх відносин в
Україні, а також спричиняє державі
матеріальні збитки у великих розмірах.

Відповідач Київська обласна державна
адміністрація в судове засідання не
з»явився, повідомлений вчасно та
належним чином, до суду направив
письмове пояснення, в якому просить
справу слухати у відсутністі їх
представника, а також залишає розгляд
справи на розсуд суду за наявними у
справі матеріалами.

Представник відповідачів - ОСОБА_5,
ОСОБА_6, - ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав повністю та
суду пояснив, що посилання позивача про
те, що розпорядження Київської
обласної адміністрації прийнято з
порушенням вимог земельного та
лісового законодавства, а тому має бути
визнане недійсним є необгрунтованим та
не відповідає дійсності, оскільки,
зазначене розпорядження прийнято на
виконання постанов Фастівського
міськрайонного суду від 13.09.2009 року і
жодним чином не порушило рішення суду
апеляційної інстанції, а саме так, як і
було зазначено в рішенні розглянуто
питання і прийнято відповідне рішення.

Посилання позивача на Розпорядження
Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 р.
№610-р «Деякі питання розпорядження
земельними лісовими ділянками» як на
підставу визнання Розпорядження
недійсним є не законним в зв'язку з тим,
що відповідно до ст. 151 ЗК України
надання земельних ділянок провадиться
за погодженням з відповідними
територіальними органами виконавчої
влади з питань лісового господарства (у
разі вилучення (викупу), надання, зміни
цільового призначення земельних
ділянок лісогосподарського
призначення), а також за погодженням з
відповідними державними
природоохоронними органами та
землекористувачами, в користуванні
яких знаходяться відповідні земельні
ділянки лісогосподарського
призначення.

П.. 4. ст. 20 ЗК України встановлено, що
зміна цільового призначення земель,
зайнятих лісами, провадиться з
урахуванням висновків органів
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища
та лісового господарства.

З наведених норм вбачається, що надання
у власність зацікавленим особам
земельних ділянок лісогосподарського
призначення при необхідності їх
вилучення або зміни цільового
призначення потребує прийняття
відповідних рішень про надання таких
земельних ділянок з боку органів
місцевого самоврядування та
здійснюється цими органами за
попереднім погодженням з
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади з питань
лісового господарства та охорони
навколишнього природного середовища, а
також з землекористувачем. Що і було
зроблено.

Відповідно до ст. 14 Конституції України
право власності на землю гарантується.
Це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що використання власності
не може завдавати шкоди правам,
свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства.

В своїй позовній заяві позивач вказує
на те, що відповідачами не розроблялась
технічна документація щодо складання
документів, що посвідчують право
вланості на спірні земельні ділянки.
Однак це є не вірним копії технічної
документації міститься в матеріалах
даної справи.

Також у своїй позовній заяві позивач
посилається на ст.ст. 116, 118, 151, 184, 186 ЗК
України в редакції від 01.05.2009 року, але
це є не вірним, оскільки правовідносини
щодо вилучення земельних ділянок та
надання їх у власність виникли ще у 2007
році, а саме заява про вибір місця
розташування земельної ділянки для
ведення садівництва подавалась
відповідачами у квітні 2007 року, а 20
квітня 2007 року уже було складено акт
вибору земельних ділянок для ведення
садівництва.

Таким чином на той момент діяла
редакція ЗК України від 13.01.2007 року,
відповідно до якої у статті 118 у пункті 6
зазначалось, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для
садівництва, у межах норм безоплатної
приватизації, подають заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У заяві
зазначаються бажані розміри та мета її
використання. Жодних інших документів
у редакції статті 118 ЗК України від
13.01.2007 року передбачалось. Таким чином
отримання відповідачами земельних
ділянок у власність було здійснено у
чіткій відповідності із
законодавством.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнав, вважає його
необґрунтованим.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі суд вважає
позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, 12.10.2007 року №11-22-17464
Київською обласною державною
адміністрацією надано дозвіл ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на складання Проекту
землеустрою щодо припинення права
постійного користування земельною
ділянкою ДП "Фастівське лісове
господарство", та переведення
зазначеної земельної ділянки із земель
лісогосподарського призначення до
категорії земель
сільськогосподарського призначення в
межах Скригалівської сільської ради
Фастівського району Київської області.

Проект землеустрою було погоджено
Управлінням земельних ресурсів у
Фастівському районі Київської області
№23 від 18.01.2008 року, Фастівським
районним відділом містобудування,
архітектури, житлово-комунального
господарства та розвитку
інфраструктури №3 від 22.01.2008 року,
Фастівською районною
санітарно-епідеміологічною станцією
№92 від 22.01.2008 року, Державним
управлінням охорони
навколишньо-природного серидовища в
Київській області №06-13/398 від 01.02.2008
року, управління культури і туризму
№11/76/01 від 07.02.2008 року, ДП "Фастівське
лісове господарство" №18 від 17.01.2008 року,
Київським обласним управлінням
лісового та мисливського господарства
№01-04/574 від 22.02.2008 року, Актом технічного
обстеження земельної ділянки від 27.10.2007
р, акту визначення та ваідшкодування
збитків лісогосподарського
виробництва від 28.11.2007 року було
сплачено суму у розмірі збитку 3390,40
грн., що підтверджується квитанцією
наявною в проекті землеустрою.

Як вбачається з висновку державної
експертизи землевпорядної
документації, №24-9е від 01.04.2008 року
вказаний проект відповідає вимогам
чинного законодавства України
встановленим нормам і правилам та
оцінений позитивно. Дані факти
встановлено в постановах Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.06.2010 року (а.с.17-18, 20-21).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.
Після розробки проекту відповідачі
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звернулися до
Київської обласної державної
адміністрації з заявою про
затвердження проекту землеустрою щодо
припинення права постійного
користування земельною лісовою
ділянкою, площею 0,36 га ДП "Фастівське
лісове господарство", переведення
зазначеної земельної ділянки із земель
лісогосподарського призначення до
категорії земель
сільськогосподарського призначення
надання дозволу на зміну цільового
призначення. Листами Київської
обласної державної адміністрації від
23.06.2008 року №№ 35.3357.2, 35.3358.2, 35.3359.2
посилаючись на розпорядження КМ
України від 10.04.2008 року № 610-р «Деякі
питання розпорядження земельними
лісовими ділянками», яке набрало
чинності з 05.05.2008 році, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 відмовлено у затвердженні
проекту землеустрою, розробленого ТОВ
«Евентус Україна», а також наданні
дозволів останнім на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання державних актів на
право власності на земельні ділянки по
0,12 га кожному для ведення садівництва
із вищевказаної земельної ділянки
загальною площею 0,36 га.

Не погоджуючись з таким рішенням
органу державної влади ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_3 у січні 2009 року звернулись до
Фастівського міськрайонного суду з
адміністративними позовами до
Київської обласної державної
адміністрації про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень та зобов'язання вчинити
дії.

13.03.2009 року Фастівським міськрайонним
судом вищевказані позови було
задоволено та зобов'язано Київську
обласну державну адміністрацію
прийняти відповідні рішення щодо
затвердження проекту землеустрою про
припинення права постійного
користування ДП «Фастівське лісове
господарство» земельною ділянкою
лісового фонду площею 0,36 га,
переведення її із земель
лісогосподарського призначення в
землі сільськогосподарського
призначення, а також, судом надано
дозвіл на розробку проектно-технічної
документації із землеустрою щодо
складання державних актів на право
приватної власності останніх на землю.

Постановою колегії Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.06.2010 року апеляційні скарги
Фастівського міжрайонного прокурора
задоволені частково. Постанови суду
першої інстанції судом апеляційної
інстанції змінені - зобов"язано
Київську обласну державну
адміністрацію розглянути питання про
затвердження зазначеного вище проекту
землеустрою на сесійному засіданні, а в
решті позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 відмовлено.

Розпорядженням Київської обласної
державної адміністрації від 25.06.2009 року
№ 508 на виконання рішень Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 13.03.2009 року затверджено проект
землеустрою щодо припинення права
постійного користування ДП
«Фастівське лісове господарство»
земельною ділянкою лісового фонду
площею 0,36 га в межах Скригалівської
сільської ради Фастівського району
Київської області, переведення
зазначеної ділянки із земель
лісогосподарського призначення до
категорії земель
сільськогосподарського призначення, а
також зобов"язано Фастівську районну
державну адміністрацію у
встановленому порядку привести власні
акти у відповідність з цим
розпорядженням та забезпечити
внесення відповідних змін до
земельно-кадастрової документації.

На підставі вищевказаного
розпорядження Київської обласної
державної адміністрації видано 20.08.2009
року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 20.08.09
державні акти на право власності на
земельну ділянку.

Суд не бере до уваги твердження
Фастівського міжрайонного прокурора
про те, що розпорядження Київської
обласної державної адміністрації
прийняте з порушенням вимог ст.ст.55-57 ЗК
України та глави 2 ЛК України, а саме:
землі лісогосподарського призначення
повинні використовуватись в першу
чергу для ведення лісового
господарства. Так як відповідно до ст.57
ЛК України допускається зміна
цільового призначення земельних
лісових ділянок з метою їх
використання в цілях, не пов'язаних з
веденням лісового господарства.

Разом з тим, матеріалами проекту
землеустрою (а.с.33-67, Т1) листом
Київської обласної державної
адміністрації від 12.10.2007 року № 11-22-17464
надано згоду на розробку проекту
землеустрою щодо припинення права
постійного користування земельною
ділянкою площею 0,36 га ДП «Фастівське
лісове господарство» та переведення
зазначеної земельної ділянки із земель
лісогосподарського призначення до
категорії земель
сільськогосподарського призначення на
території Скригалівської сільської
ради Фастівського району Київської
області. Також, згоду на вилучення
зазначеної земельної ділянки за
рахунок земель лісогосподарського
призначення (Веприківське лісництво
квартал 33 виділ 10) надало Київське
обласне управління лісового
господарства листом від 03.10.2007 року №
01-04/2291 та ДП «Фастівське лісове
господарство» листами від 30.03.2007 року №
98, 99, 100.

Крім того, прокурор, зазначає, що в
порушення вимог ст.ст. 116, 118, 122, 151 ЗК
України ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 видано
державні акти на право власності на
земельні ділянки серії ЯД № 753695, серії
ЯД № 753694, серії ЯД № 753696, кожному по 0,12
га відповідно.

При цьому, посилаючись на норми ст.118 ЗК
України в редакції від 01.05.2009 року, якою
передбачалося, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення садівництва у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву про вибір місця розташування
земельної ділянки до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування за
місцезнаходженням земельної ділянки.
До заяви додаються матеріали,
передбачені ч.5 ст.151 цього Кодексу, а
саме обґрунтування необхідності
вилучення (викупу) та/або відведення
земельної ділянки; позначене на
відповідному графічному матеріалі
бажане місце розташування земельної
ділянки з її орієнтовними розмірами;
засвідчена нотаріально письмова згода
землекористувача (землевласника) на
вилучення (викуп) земельної ділянки (її
частини) із зазначенням розмірів
передбаченої для вилучення (викупу)
земельної ділянки та умов її вилучення
(викупу); копія документа, що посвідчує
особу. Вибір місця розташування
земельної ділянки та надання дозволу і
вимог на розроблення проекту її
відведення здійснюються у порядку,
встановленому ст. 151 цього Кодексу.

Однак, як свідчать матеріали справи
вказані громадяни звернулися з заявами
про вибір місця розташування земельної
ділянки для ведення садівництва ще у
квітні 2007 року, а 20 квітня 2007 року уже
було складено акт вибору земельних
ділянок для ведення садівництва, на той
час діяла редакція ЗК України від 13.01.2007
року, відповідно до норм статті 118 у
пункті 6 зазначалось, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для садівництва, у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання. Інших документів
при подачі вказаної заяви не
передбачалося.

Разом з тим, спростувалися в судовому
засіданні й посилання прокурора на те,
що відповідачами не розроблявся та не
погоджувався проект землеустрою, а
також не затверджувалася технічна
документація із землеустрою, оскільки
це не грунтується на матеріалах справи
(а.с.122-203, Т1).

Відповідно до ст.126 ЗК України
державний акт є документом, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку, надану у власність
відповідним рішенням.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
визнання прав, визнання угоди
недійсною, визнання недійсними рішень
органів влади або органів місцевого
самоврядування тощо.

Статтею 13 Конституції України
встановлено, що земля є об'єктом права
власності Українського народу; від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією. Відповідно до
статті 19 Основного Закону органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст.14 Конституції України
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України, ст.ст. 20, 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» на органи прокуратури
покладається представництво інтересів
громадянина та держави у суді.
Підставою представництва у суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 9
Конституції України чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України.

Законом України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня
1997 року ратифіковано Конвенцію про
захист прав і основних свобод людини 1950
року, Перший протокол та протоколи № 2,
4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику
Європейського суду з справ людини як
джерело права.

Відповідно до статті 1
Першого протоколу Конвенції кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Пунктом 21 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Федоренко проти України» від 30
червня 2006 року визначено, що відповідно
до прецедентного права органів, що
діють на підставі Конвенції, право
власності може бути «існуючим майном»
або коштами, включаючи позови, для
задоволення яких позивач може
обґрунтовувати їх принаймні
«виправданими очікуваннями» щодо
отримання можливості ефективного
використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів
32-35 рішення Європейського суду з прав
людини «Стретч проти Сполученого
Королівства» від 24 червня 2003 року
майном у значенні статті 1 Протоколу 1
до Конвенції вважається законне та
обгрунтоване очікування набути майно
або майнове право за договором,
укладеним з органом публічної влади. У
рішенні Європейський суд з прав людини
зазначив: «наявність порушень з боку
органу публічної влади при укладенні
договору щодо майна не може бути
підставою для позбавлення цього майна
іншої особи, яка жодних порушень не
вчинила».

У цій справі Європейський
суд дійшов висновку, що оскільки особу
позбавили права на його майно лише з
тих підстав, що порушення були вчинені
з боку публічного органу, а не
громадянина, в такому випадку мало
місце «непропорційне втручання у право
заявника на мирне володіння своїм
майном га, відповідно, відбулось
порушення статті 1 Першого протоколу
Конвенції».

Верховний Суд України у
постанові від 14 березня 2007 року, на
підставі ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» застосовував рішення
Європейської суду з прав людини
«Стретч проти Сполученого
Королівства» та зазначив, що самі по
собі допущені органами публічної влади
порушення при визначенні умов та
порядку приватизації не можуть бути
безумовною підставою для визнання
приватизаційних договорів недійсними,
повернення приватизованого майна
державі в порушення права власності
покупця, якщо вони не допущені в
наслідок винної, протиправної
поведінки самого покупця.

Також, відповідно до ч.2 ст.26
ЗУ "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень"
та відповідно до порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою КМ України від 26.10.2011 року
№703 запис про скасування державної
реєстрації права власності вчиняється
державним реєстратором і скасування
державної реєстрації державного акта
на право власності на земельну ділянку
судом не передбачено.

Таким чином, суд, вважає
позивачем не надано достатніх доказів
для підтвердження своїх позовних
вимог, а в судовому засіданні
достовірно встановлено, що рішення про
вилучення спірних земельних ділянок
прийнято в установленому законом
порядку, тому позов не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 328, 373, 377
ЦК України, ст.ст.1, 2, 12, 126 ЗК України,
ст.ст.3, 10, 11, 60, 61, 212, 215, 218 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову Фастівського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі Головного управління
Держкомзему в Київській області,
Державного підприємства «Фастівське
лісове господарство» до Київської
обласної державної адміністрації,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання
недійсними розпорядження Київської
обласної державної адміністрації та
виданих державних актів на право
власності на земельні ділянки і
зобов'язання повернути земельні
ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Фастівський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ
Т.С.Зуй