РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року Придніпровський
районний суд м. Черкаси

В складі: головуючого - судді
Михальченко Ю.В.

при секретарі
Сухомудренко М.П., Гладиш О.Ю.,
Терезюк С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним
та визнання права власності в порядку
спадкування по закону,-

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського
районного суду м.Черкаси з позовом до
ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним. В подальшому подав
уточнюючу позовну заяву відповідно до
якої просив визнати заповіт недійсним
та визнати права власності в порядку
спадкування по закону, мотивуючи її
наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама ОСОБА_3, яка до
дня своєї смерті проживала у АДРЕСА_2.

Після смерті матері ОСОБА_3 відкрилась
спадщина. Він та його сестра ОСОБА_4, як
спадкоємці першої черги за законом,
після здійснення поховання мами,
звернулися до приватного нотаріуса
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 із заявами про прийняття
спадщини. 07.12.2010 р. він та його сестра
ОСОБА_4 отримали свідоцтво про право на
спадщину за законом на грошовий вклад,
що мала мати за життя кожний на 12
частину. Від приватного нотаріуса
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 йому стало відомо, що при
житті померла ОСОБА_3 склала заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 10 листопада 2009 року,
реєстр. № 3446, тобто за шість місяців до
смерті, за яким належну їй квартиру
АДРЕСА_2 заповідала сторонній особі -
відповідачу по справі ОСОБА_2 (без
ідентифікації особи). Відповідач
ОСОБА_2 у визначений цивільним
законодавством строк також звернувся
до приватного нотаріуса Черкаського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
із заявою про прийняття спадщини за
заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3.
Вважає вказаний заповіт недійсним, а
тому звернувся до Придніпровського
районного суду міста Черкаси з
позовною заявою про визнання заповіту
недійсним.

В ході розгляду справи судом було
призначено та проведено дві судово-
психіатричні експертизи для вирішення
питання про можливість ОСОБА_3
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними на момент складання
заповіту. Відповідно до акту № 80
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи Черкаської обласної
психоневрологічної лікарні від 16.02.2012р.
вбачається, що померла ОСОБА_3 при житті
страждала хронічним психічним
захворюванням у формі хронічного
маячного розладу, через що на момент
укладання заповіту 10.11.2009р. за своїм
психічним станом вона не могла
усвідомлювати свої дії і керувати ними.
Вказаний висновок
судово-психіатричної експертизи був
підтверджений повністю також
висновком повторної
судово-психіатричної експертизи
Вінницької обласної
психоневрологічної лікарні ім.
академіка Ющенко від 01.08.2013р. Вважає, що
під час підписання заповіту
волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним і
не відповідало її волі, оскільки
остання тривалий час хворіла, в момент
укладення правочину не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними, а
тому заповіт повинен бути визнаний
недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його сестра
ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадщину
після смерті ОСОБА_3, але не оформила її
документально. Таким чином, у
відповідності до ст. 1276 ЦК України,
право на прийняття спадщини, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_4
перейшло до її спадкоємця, а саме до
нього, її рідного брата. Оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер єдиний син ОСОБА_4 -
ОСОБА_7, таким чином він - ОСОБА_1 -
являється єдиним спадкоємцем другої
черги за законом майна померлої сестри
- ОСОБА_4.

Поховання сестри - ОСОБА_4 здійснив
також за власний рахунок.

Після смерті сестри він звернувся до
приватного нотаріуса Черкаського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
із заявою про прийняття спадщини та
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом від 13.08.2011р. реєстр
№ 4155.

В разі визнання заповіту недійсним, він
як спадкоємець за законом першої черги,
має право на спадкування за законом
майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, та
як спадкоємець за законом другої черги,
має право на спадкування за законом
майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4.

Однак оформленим документів про право
на спадщину неможливо, у зв'язку з тим,
що на вказану спадщину претендує
ОСОБА_2 та втрачені правовстановлюючі
документи, а тому він змушений
звернутись з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
повністю та просили суд визнати
заповіт недійсним та визнати за
позивачем права власності в порядку
спадкування по закону.

Відповідач в судовому засіданні просив
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Представник третьої особи приватний
нотаріус Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 в судове
засідання не з»явилась, подала до суду
заяву про розгляд справи в її
відсутність, заперечувала щодо
задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідача та
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини, які
регулюються нормами цивільного
законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, що
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5,
відповідно до свідоцтва про народження
НОМЕР_1 в графі мати зазначена «ОСОБА_3».
ОСОБА_3 змінала прізвіще на ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 виданого
30.05.1984 року (а.с.10). ОСОБА_3 знову змінила
прізвіще на ОСОБА_3, що підтверджується
витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про шлюб
щодо підтвердження дошлюбного
прізвіща (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, яка до дня
своєї смерті проживала у АДРЕСА_2.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від
10.11.2009р., посвідчений приватним
нотаріусом Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_6. та
зареєстрований в реєстрі за №3446,
згідно якого належну їй квартиру
АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2, з покладенням
на останнього обов»язку надавати її
донькі ОСОБА_4, право довічного
користування цією квартирою.

Судом встановлено, що вказаний заповіт
не змінено, не скасовано; інших
заповітів ОСОБА_3 немає.

Увідповідності до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків.

Відповідно до положень ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.30 ЦК України, цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
усвідомлює значення свої дій та може
керувати ними. Цивільною дієздатністю
фізичної особи є її здатність своїми
діями набувати для себе цивільних прав
і самостійно їх здійснювати, а також
здатність своїми діями створювати для
себе цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність у
разі їх невиконання. Обсяг цивільної
дієздатності фізичної особи
встановлюється ЦК України і може бути
обмежений виключно у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Частиною 3 ст.215 ЦК України визначено,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний законом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність
учасника такого правочину слід робити,
перш за все, на основі доказів, які
свідчать про внутрішній, психічний
стан особи в момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. ст. 1233, 1235 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

За нормами ст.1257 ЦК України заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

На підставі п.18 постанови №7 Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року "Про судову практику у справах про
спадкування" за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом
фізичного або психічного насильства,
або особою, яка через стійкий розлад
здоров"я не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними.
Для встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу.

Згідно п.16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при розгляді
справ за позовами про визнання
недійсними заповітів на підставі
статті 225, частини другої татті 1257 ЦК
України, суд відповідно до статті
145 ЦПК за клопотанням хоча б
однієї зі сторін зобов'язаний
призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

За актом №80 амбулаторної посмертної
судово-психіатричної експертизи від 16
лютого 2012 року, ОСОБА_3 страждала
хронічним психічним захворюванням у
формі хронічного маячного розладу,
через що на момент укладення заповіту 10
листопада 2009 року, засвоїм психічним
станом вона не могла усвідомлювати
свої дії і керувати ними.

Згідно акту №9 повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи від
01.08.2013 року, на момент укладення
заповіту від 10.11.2009 року ОСОБА_3
страждала на хронічне психічне
захворювання у вигляді хронічного
маячного розладу. За своїм психічним
станом ОСОБА_3 на час укладення
заповіту від 10.11.2009 р. не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Дані висновки підтверджуються наданою
медичною документацією із вказаними у
ній симптомами даного психічного
захворюваня ОСОБА_3, неодноразовими
лікарськими рекомендаціями
необхідності консультації
лікарем-психіатром., тобто ОСОБА_3 за
своїм психічним станом на укладення
заповіту від 10.11.2009 р. не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивачем доведено
обставину, що на час складання заповіту
- 10 листопада 2009 року - ОСОБА_3
перебувала в хворобливому стані та не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними. З цих підстав суд
вважає, що позов в цій частині підлягає
до повного задоволення.

Суд вважає, що також підлягає до
задоволення позовна вимога про
визнання за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1, з наступних мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що
після смерті ОСОБА_3 з заявами про
прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1,
його сестра ОСОБА_4 фактично вступила в
управління спадковим майном, оскільки
постійно проживала з померлою. 07.12.2010
року приватним нотаріусом Черкаського
міського нотаріального округу ОСОБА_1
та ОСОБА_4 було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом, реєстр
№4256. Відповідно до якого ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 успадкували по ? частині майна
померлої матері ОСОБА_3

При життя ОСОБА_3 належала квартира
АДРЕСА_2 відповідно: 1/2 частина квартири
належала згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_11, а інша 1/2 частина
квартири - згідно свідоцтва про
приватизацію майна (згідно довідки
ЧООБТІ а.с. 58).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла сестра позивача -
ОСОБА_4. Оскільки після смерті ОСОБА_4
спадкоємців першої черги не має, 24.03.2011
року позивач - ОСОБА_1, як спадкоємець
другої черги, звернувся до приватного
нотаріуса Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою
про прийняття спадщини. 30.08.2011 року
приватним нотаріусом Черкаського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
позивачу було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом, реєстр
№4155. Відповідно до якого ОСОБА_1
.успадкував від ОСОБА_4 права на грошові
заощадження.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право
на спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народженні після його смерті, той з
подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Відповідно п.23 постанови пленуму
Верхового суду України № 7 від 30 травня
2008 року «Про судову практику у справах
про спадкування», свідоцтво про право
на спадщину видається за письмовою
заявою спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, установленому
цивільним законодавством. За
наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають. У разі відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину особа може звернутися до суду
за правилами позовного провадження.

Відповідно листа Міністерства юстиції
України від 21 травня 2005 року, у разі
смерті власника нерухомого майна,
первинна реєстрація права власності на
яке не була проведена і
правовстановлюючий документ
відсутній, питання визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися в
судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що в
даний час втрачені правовстановлюючі
документи на квартиру АДРЕСА_2. а тому
враховуючи що ОСОБА_1 прийняв спадщину
після смерті матері та сестри, є
спадкоємцем першої та відповідно
другої черги, але не може отримати
свідоцтво про право власності на все
спадкове майно, оскільки відсутні
правовстановлюючі документи на
квартиру, суд вважає за можливе визнати
за ОСОБА_1 в порядку спадкування за
законом право власності квартиру
АДРЕСА_2

У відповідності до ст.88 ЦПК України з
відповідача необхідно стягнути на
користь позивача сплачені та
документально підтверджені судові
витрати в сумі 289.10 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 15, 16, 203, 215, 225, 1220, 1247, 1257, 1296, 1297 ЦК
України, ст.ст.5,8,10, 11, 57,60,61,174, 212, 213, 215,216,
218 ЦПК України, суд , -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання заповіту недійсним та
визнання права власності в порядку
спадкування по закону -ЗАДОВОЛЬНИТИ.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2, посвідчений 10
листопада 2009 року приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстр. № 3446.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування
за законом після смерті померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в сумі 289.10 грн.

Відповідно до вимог ст.209 п.3 ЦПК України
повний текст рішення виготовлено 08
вересня 2014 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано апеляційному суду
Черкаської області через
Придніпровський районний суд м.Черкаси
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: