Справа № 366/350/14-ц
Провадження№2/366/78/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Іванківський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого -
судді Ткаченка Ю.В.,

при секретарі судового
засідання - Хомич В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Іванків за участю
позивача, відповідача, адвоката ОСОБА_1,
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю не менше п'яти
років та про усунення від права на
спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом
відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
співмешканець - ОСОБА_4, який на день
смерті проживав у селі Федорівка,
Іванківського району, Київської
області. Після його смерті стало
питання про оформлення спадщини. На
день його смерті залишилось спадкове
майно у вигляді житлового будинку з
надвірними будівлями, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 позивач
прийняла, падала заяву про прийняття
спадщини до Іванківської районної
державної нотаріальної контори 11
квітня 2014 року (спадкова справа №127/2014).

07 жовтня 2014 року вона звернулася до
Іванківської районної державної
нотаріальної контори з проханням
видати свідоцтво про право на спадщину
за законом на житловий будинок. Однак у
видачі свідоцтва їй було відмовлено,
оскільки не доведено родинних
відносини із спадкодавцем, та
роз'яснено, що для видачі свідоцтва про
право на спадщину на її ім'я необхідно
встановити факт проживання однією
сім'єю із спадкодавцем не менше п'яти
років до відкриття спадщини. Також
позивачу повідомлено, що крім неї, до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини звернулася
відповідач, дочка спадкодавця - ОСОБА_3.

З 1986 року по день смерті спадкодавця,
позивач із ОСОБА_4 проживали разом
однією сім'єю в житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_2, однак спадкодавець не
мав там зареєстрованого місця
проживання.

У 2011 році ОСОБА_4 переніс тяжку хворобу,
і з того часу самостійно не
пересувався. Через наявну хворобу
спадкодавець перебував у безпорадному
стані, не міг самостійно забезпечити
умови свого життя, потребував
стороннього догляду, допомоги, в тому
числі матеріальної. За життя
спадкодавця позивач самостійно
доглядала за ним, купувала ліки,
особисто доставляла на лікування тяжко
хворого, приходила до лікарні.

Відповідач, дочка спадкодавця, жодним
чином не цікавилася його долею,
ухилялися від надання йому
матеріальної чи іншої допомоги.

Позивач за власні кошти здійснила
поховання батька відповідача.

Позивач вважає, що оскільки відповідач
ніколи не піклувалася про свого батька,
не відвідувала його, ухилялася від
надання йому допомоги, навіть не була
присутня на похороні, повинна бути
усунена від права на спадкування.

Позивач просить встановити факт
проживання її та спадкодавця однією
сім'єю не менше 5-ти років до відкриття
спадщини, а також усунути відповідача
від права на спадкування після смерті
ОСОБА_4

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені в
позові, крім того пояснила, що стали
спільно проживати із спадкодавцем з 1981
року, вважала його своїм чоловіком. У 2011
році ОСОБА_4 захворів, його
паралізувало. Про його хворобу позивач
повідомила родичці ОСОБА_4 - дружині
його рідного брата Шурі, яка
підтримувала зв'язок із відповідачем,
просила повідомити відповідача, що її
батько тяжко хворий, лежачий і потребує
допомоги. У відповідь почула наступне:
«Він нікому не потрібен. Ти з ним
стільки часу прожила, той доглядай».
Дочка про хворобу батька знала, але
жодного разу не прийшла перевідати.
Витрати на лікування ОСОБА_4 були дуже
великі, через це позивач змушена була
позичати, на поховання взяла кредит.
Син позивача ставився до ОСОБА_4 як до
рідного батька, допомагав їй по догляду
за ним, а відповідач - рідна донька, на
утримання якої ОСОБА_4 справно
сплачував аліменти, поставилася до
нього байдуже. Крім того позивач
зазначила, що у запереченні вказана
неправдива інформація. Запевняє, що
відповідач не могла не знати про
хворобу батька і його стан, оскільки її
матір працює в лікарні, в якій проходив
лікування ОСОБА_4, а там його всі знали.
Останні 2 роки і 8 місяців свого життя
ОСОБА_4 був лежачий, вона за ним
доглядала, кормила, перевдягала. Помер
він у неї на руках.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала у повному
обсязі, зазначила що лише останні два
роки проживає в смт. Іванків, а до того
проживала в м. Переяслав-Хмельницький.
Відповідач не заперечує, що позивач та
її батько проживали разом, однак точно
не може сказати протягом якого часу.
Також зазначила, що у позивача з її
батьком часто були скандали, син
позивача бив ОСОБА_4, його виганяли і
він жив у своєму будинку в смт. Іванків,
а перед днем отримання пенсії, вони
приїжджали і забирали його назад, у с.
Федорівку. Вказала, що позивач
перешкоджала їй будь-яким способом у
спілкуванні з батьком. Всі перешкоди
були на словах. Як приклад, зазначила,
що вона хотіла пожити у будинку батька,
однак позивач заперечувала, і батько їй
(відповідачу) відмовив у її проханні.
Про хворобу батька її ніхто не
сповістив. Майже рік перед смертю
батька з ним не спілкувалась, оскільки
той знаходився в с. Федорівка, а вона
туди не могла піти, бо там її ніхто не
хотів бачити. Бачила батька востаннє в
кінці 2012 року, він був у нормальному
стані, пересувався самостійно. На
похорони до батька не прийшла, оскільки
не знала, що він помер, як не знає до
цього часу, де його могила.

Адвокат ОСОБА_1 підтримав заперечення
відповідача, також зазначив, що підстав
для задоволення позову не має: щодо
факту постійного проживання позивача
із спадкодавцем - відсутні достатні
докази про це, оскільки спадкодавець
періодично перебував в смт. Іванків у
своєму будинку, що спростовує факт
постійного проживання; щодо усунення
відповідача від права на спадкування -
зазначив, що відсутні взагалі будь-які
докази того, що ОСОБА_4 перебував у
безпорадному стані і з яких причин, та
що відповідач ухилялась від надання
йому допомоги.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні
показав суду, що він живе по сусідству
із позивачем. ОСОБА_4 знав. Із 1981 року
останній проживав у с. Федорівка з
позивачем. Вона його доглянула і
похоронила. Крім того, що у ОСОБА_4 був
брат, який теж помер, інших родичів не
знає. Чи були у нього діти не знає,
відповідача жодного разу у селі не
бачив.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні
показала суду, що проживає поряд з
позивачем. Відповідача бачить вперше.
Позивач та ОСОБА_4 проживали разом,
тримали господарство. Позивачу
довелося доглядати за хворим
чоловіком, допомагав доглядати і її
рідний син. Лише одного разу, ще до
хвороби, під час розмови ОСОБА_4
розповів, що приїжджала донька, просила
дозволу пожити у його будинку, але він
не дозволив, бо вона була напідпитку. У
зв'язку з тим, що витрати на лікування
ОСОБА_4 були значні, позивач змушена
була продати коня; зверталася також з
проханням позичити гроші.

Свідок ОСОБА_7 судовому засіданні
показала суду, що проживає із позивачем
в одному селі. ОСОБА_4 знала. Він прийшов
жити у село у 1981 році, проживав з того
часу з позивачем аж до смерті. Була
нормальна сім'я. Коли ОСОБА_4 привезли в
лікарню, то свідок також перебувала на
лікуванні, і бачила, що крім позивача,
ніхто за ним не доглядає і не
піклується.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні
показала суду, що є сусідкою позивача.
Відповідача не знає, бачить вперше.
Працює у лікарні на прийомному пункті.
Коли ОСОБА_4 знаходився у лікарні, то
вона не бачила, щоб відповідач його
провідувала. Бачила тільки позивача.
Вона 12 років прожила поряд з
господарством позивача і ОСОБА_4 Знала,
що у ОСОБА_4 є брат, про інших родичів не
знала. Одного разу ОСОБА_4 казав, що у
нього є дочка.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
показав суду, що з відповідачем
перебуває у дружніх стосунках,
познайомились з нею у 2007 році. Знає, що з
дня знайомства вона (відповідач)
проживає в смт. Іванків. Бачилися часто.
Знає, що відповідач спілкувалася зі
своїм батьком, надавала йому посильну
матеріальну допомогу продуктами
харчування і коштами, оскільки
супроводжував відповідача на її
прохання до будинку ОСОБА_4 в смт.
Іванкові, коли останній тут перебував.
Сама ходити до батька вона боялася,
вважала, що її можуть прогнати позивач
та її родичі. Жодного разу, коли він
ходив із відповідачем до її батька,
ніхто її звідти не виганяв. Останній
раз супроводжував відповідача до її
батька в кінці літа 2013 року. Коли батько
відповідача знаходився у с. Федорівка,
відповідачу забороняли з ним
спілкуватись. Також батько відповідача
жалівся на те, що його часто виганяли з
с. Федорівка. При зустрічі батько
відповідача виглядав нормально, як
здорова людина, нінащо не скаржився,
пересувався самостійно і готував їжу.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні
показав, що відповідач є його матір'ю. З
2006 року він постійно проживає у
АДРЕСА_3-3 рази на місяць буває у своєї
матері у смт. Іванків. Його мати
(відповідач) постійно проживає в смт.
Іванків останні 5-6 років, працює. До
свого дідуся (спадкодавця) він ходив
разом з мамою тоді, коли дідові сусіди
по вул. Поліській їм телефонували і
повідомляли, що останній в смт. Іванків.
Ходили раз, а іноді 2 рази, на місяць.
Приносили сигарети, хліб, а так він
нічого не просив. Мати (відповідач)
іноді давала дідові (спадкодавцеві)
гроші - 100-200 грн., тоді коли він просив.
Дід йому жалівся, що діти позивача його
ображають: забирають гроші, виганяють.
Останні півтора роки він з дідом не
спілкувався, бо з ним не було зв'язку,
ніхто не знав, де він. Останній раз
бачився з дідом навесні 2012 чи 2013 року,
точно сказати не може. Коли
зустрічалися, то ОСОБА_4 про свою
хворобу нічого не казав, почувався
нормально, скаржився, що болить нога,
але пересувався самостійно. Коли він
був у будинку діда, то продуктів
харчування не бачив, а дід йому казав,
що іноді не має хліба. Будинок був не
прибраний, провалювалась покрівля.
Пропонував йому допомогу, але дід
відмовлявся. Ні в лікарню до діда, ні на
похорони останнього він не ходив,
оскільки не знав про це, де знаходиться
могила діда також не знає.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно із свідоцтвом про смерть ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про народження
батьком відповідача по справі є ОСОБА_4
(а.с. 25).

Відповідно до довідки № 4603 від 19
вересня 2014 року, виданої виконкомом
Іванківської селищної ради позивачу,
ОСОБА_4 проживав без реєстрації в с.
Федорівка з позивачем до дня смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Відповідно до довідки № 4917 від 15 жовтня
2014 року, виданої виконкомом
Іванківської селищної ради позивачу,
остання похоронила за свій рахунок
співмешканця, ОСОБА_4, який помер 24.03.2014
року (а.с.28).

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності, ОСОБА_4
мав на праві власності 1/3 частину
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до постанови державного
нотаріуса ОСОБА_11 від 07.10.2014 року,
позивачу відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину після ОСОБА_4,
оскільки не доведені родинні відносини
із спадкодавцем. За даними
нотаріальної контори після ОСОБА_4
спадщину прийняли: ОСОБА_2 заявою від 11
квітня 2014 року та ОСОБА_3 заявою від 29
квітня 2014 року. Інших спадкоємців немає
(а.с. 8).

Відповідно до виписок № 4037, 5395, 170/27 із
медичної карти стаціонарного хворого,
ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному
лікуванні в Іванківській ЦРЛ в періоди:
з 05 по 19 вересня 2011 року, з 19 листопада
по 08 грудня 2012 року, з 04 по 13 січня 2014
року з діагнозами: порушення мозкового
кровообігу із супроводжуючими
хворобами (у виписках за 2012 та 2014 рік -
ГПМК з глибоким правобічним
геміпарезом) (а.с. 29-31).

Відповідно до виписки із історії
хвороби № 102356 ОСОБА_3 з 14 по 21 травня 2007
року перебувала на лікуванні в
нейротравматологічному відділенні
обласної клінічної лікарні з
діагнозом: ЗЧМТ, забій головного мозку,
альвеолярний перелом верхньої щелепи,
забійна рана верхньої губи справа (а.с.
41).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1
ОСОБА_3 є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії (а.с. 24).

Вислухавши доводи сторін, дослідивши
матеріали справи та подані докази,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, як окремо, так і у їх
взаємозв'язку, суд приходить до
висновку, що позов слід задовольнити
повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за законом
або заповітом.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанову Пленуму
ВСУ № 7 від 30.05.2008 року при вирішенні
спору про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 СК України про те, що
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Зазначений п'ятирічний строк повинен
виповнитися на момент відкриття
спадщини і його необхідно обчислювати
з урахуванням часу спільного
проживання зі спадкодавцем однією
сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом.

Цивільним кодексом України
встановлена черговість, в порядку якої
спадкоємці закликаються до спадщини.
Перша-третя черга спадкоємців - це
спадкоємці-родичі, і факт родинних
відносин доводиться або свідоцтвами
про народження, або, при відсутності
таких свідоцтв, рішеннями суду про
встановлення факту родинних відносин.

Четверта черга спадкоємців містить в
собі невизначене коло осіб, і цією
статтею не ставиться право на
спадкування в залежність від кровної
спорідненості спадкодавця із
спадкоємцем. Право на спадкування має
особа, яка проживала зі спадкодавцем
однією сім'єю. Оскільки будь-яких
формальних, юридично-визначених
документів для визначення кола таких
осіб законом не передбачено, довести
факти проживання однією сім'єю із
спадкодавцем спадкоємець може лише у
судовому порядку. І лише на підставі
рішення суду, яким буде встановлений
такий факт, певна особа може
претендувати на те, щоб бути визнаною
спадкоємцем четвертої черги.

Враховуючи надані позивачем докази та
покази свідків, суд вважає доведеним
факт проживання її та спадкодавця
однією сім'єю не менше 5-ти років на час
відкриття спадщини. Слід зазначити, що
відповідач і сама не оспорює факт
спільного проживання позивача з її
батьком. При цьому аргументи адвоката
ОСОБА_1 про те, що спадкодавець
періодично перебував в смт. Іванків у
своєму будинку, не спростовує факт
проживання позивача із спадкодавцем
однією сім'єю, оскільки позивач та
ОСОБА_4 продовжували вести спільне
господарство, мали взаємні права і
обов'язки.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» вимога про усунення
спадкоємця від права на спадкування
може бути пред'явлена особою, для якої
таке усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Таким чином, лише спадкоємець
наступної черги може ставити питання
про усунення від права на спадкування
спадкоємця попередньої черги.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 1224 ЦК України є
два види усунення від права на
спадкування, а саме:

1. Усунення, яке відбувається
автоматично в силу закону та не
потребує судового рішення про усунення
від права на спадкування. Випадки цього
виду усунення закон визначає у ч. 1 та 2
ст. 1224 ЦК України - за негативні дії щодо
спадкодавця; у ч. 3 ст.1224 ЦК України - за
невиконання обов'язків щодо
спадкодавця, в тому числі при
підтвердженні певної обставини судом;
у ч. 4 ст. 1224 ЦК України - через відміну
певного правового статусу по
відношенню до спадкодавця.

2. Усунення, яке відбувається в
силу судового рішення про усунення від
права на спадкування за законом (ч. 5 ст.
1224 ЦК України).

Правовою підставою для застосування
судом ч. 5 ст. 1224 ЦК України є сукупність
таких обставин:

1. Спадкоємець за законом ухилявся від
надання допомоги спадкодавцеві.

2. Спадкодавець через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані і потребував
допомоги.

Для задоволення позовної заяви
необхідно встановити дані обставини
відносно спадкодавця та відповідача.

Виходячи із змісту зазначеної
норми закону, суд, при вирішенні даної
справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК
України, повинен установити і факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та його
потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

На підставі пояснень позивача,
показів свідків та письмових доказів
(виписки із історії хвороби) судом
встановлено, що ОСОБА_12 у 2011 році
переніс тяжку хворобу, у зв'язку з чим
був не спроможний самостійно
забезпечити умови свого існування -
самостійно не пересувався.

Ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який
потребував допомоги, полягає в її
умисних діях чи бездіяльності,
спрямованих на уникнення від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане
з винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій. Таким чином,
ухилення характеризується умисною
формою вини.

З пояснень позивача, а також
показів свідків, як зі сторони
позивача, так і відповідача, а також із
пояснень самого відповідача слідує, що
відповідач ухилялася від надання
допомоги спадкодавцеві, в той період,
коли останній хворів і не спроможний
був самостійно забезпечити умови свого
існування. Про це свідчить той факт, що
ОСОБА_3 періодично спілкувалася з
батьком до того, поки останній міг
пересуватися самостійно і іноді
знаходився в своєму будинку в смт.
Іванків. В подальшому, коли ОСОБА_4 у
зв'язку з хворобою постійно знаходився
у с. Федорівка, відповідач жодного разу
його не перевідала і не цікавилася
станом його здоров'я протягом значного
періоду часу (понад один рік). При цьому
жодних доказів, які б підтверджували
факт перешкоджання позивачем їй у
спілкуванні та наданні допомоги своєму
батьку, не надала.

Покази, надані свідком ОСОБА_9 суд
сприймає критично, оскільки вони в
певній мірі суперечать фактичним
обставинам справи, встановленим судом
із письмових доказів та показів інших
свідків. Зокрема, в частині того, що
свідок ОСОБА_9 показав суду, що останній
раз він супроводжував відповідача на
зустріч до її батька в кінці літа 2013
року і той мав вигляд здорової людини;
при цьому, як слідує з виписки із
історії хвороби за 2012 рік, ОСОБА_4 на той
час (серпень 2013 року) вже мав глибокий
правобічний геміпарез. До того ж сама
відповідач зазначила у своїх
поясненнях, що бачила свого батька
востаннє наприкінці 2012 року і останній
рік перед його смертю з ним не
спілкувалась.

В даному випадку суду також
необхідно з'ясувати, чи потребував
спадкодавець допомоги від спадкоємця
за умови отримання її від інших осіб і
чи мав спадкоємець матеріальну й
фізичну змогу надавати таку допомогу.

З досліджених доказів суд вважає,
що ОСОБА_4 не зважаючи на те, що мав
догляд з боку позивача, яка також має
поважний вік, потребував такої
допомоги і з боку своєї дочки, як
матеріальної, так і моральної
підтримки. Скрутне матеріальне
становище позивача та ОСОБА_4
підтвердила своїми показами свідок
ОСОБА_6 Крім того слід зазначити, що
відповідач була для ОСОБА_4 найріднішою
людиною, і її підтримка для нього, з
огляду на моральні засади суспільства,
не була б зайвою.

ОСОБА_3 мала можливість надавати
посильну допомогу своєму батькові,
оскільки в період його хвороби
проживала в смт. Іванків, працювала,
доказів, які б підтверджували
протилежне, суду надано не було.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими доказами та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони, понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Позивач згідно з квитанціями, які
містяться в матеріалах справи понесла
витрати на оплату судового збору та
забезпечення доказів - виклик свідків;
зазначені кошти підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача. Не
дивлячись на те, що відповідач має
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, це не звільняє її від сплати
судового збору, оскільки п. 10 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»
визначено, що від сплати судового збору
звільняються громадяни, які віднесені
до 1 чи 2 категорій постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
які виступають у процесуальному
статусі позивача.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,
ст.ст. 1216, 1217, 1224, 1259, 1264 ЦК України, ст. 3
СК України, ст.ст. 4, 5 Закону України
«Про судовий збір», -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім'єю не менше п'яти років та
про усунення від права на спадкування -
задовольнити повністю.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 із
спадкодавцем, ОСОБА_4, однією сім'єю не
менше п'яти років на час відкриття
спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто визнати
ОСОБА_2 спадкоємицею четвертої черги за
законом після ОСОБА_4.

Усунути ОСОБА_3 від права на
спадкування за законом після смерті
батька, ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_3, на
користь позивача, ОСОБА_2, судові
витрати у розмірі 365 (триста шістдесят
п'ять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Іванківський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: