Справа № 363/2230/14-ц Головуючий у І
інстанції Скарлат О.І.Провадження №
22-ц/780/6205/14 Доповідач у 2 інстанції
Ігнатченко Н.В.Категорія 58
РІШЕННЯ

Іменем України

4 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 22 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення боргу за розпискою, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3
суми боргу за розпискою від 1 травня 2013
року в розмірі 182 250 грн., що
еквівалентно 15 000 дол. США, відсотків за
користування позикою в розмірі 72 900
грн., що еквівалентно 6 000 дол. США та
суму індексу інфляції за час
прострочення грошового зобов'язання в
розмірі 2 761,74 грн. станом на 1 травня 2014
року.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 22 вересня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму боргу за розпискою від 1 травня 2013
року в розмірі 182 250 грн., відсотки - 72 900
грн. та суму індексу інфляції за час
прострочення грошового зобов'язання - 2
761,74 грн., а всього на суму 257 911,74 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 29
вересня 2014 року позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
змінити, з мотивів неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, стягнувши з
відповідача суму боргу станом на день
ухвалення рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначено, що суд першої
інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, однак допустився
помилки та не врахував, що на час його
ухвалення курс долара США значно
підвищився і стягнута сума боргу не
може еквівалентною покупці позики в
доларах США. Тому стягнута з
відповідача сума на 58 590 грн. менша за
суму, яка необхідна для купівлі доларів
США у розмірі наданої позики.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач порушив умови
взятого на себе зобов'язання щодо
своєчасного повернення суми боргу й
відсотків за договором позики та
ухиляється від його повернення на
вимогу позивача.

Перевіряючи рішення суду в порядку ст.
303 ЦПК України, судова колегія вважає,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.
При цьому суд першої інстанції не
звернув увагу на роз'яснення п.14
Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня
2009 року «Про судове рішення у цивільній
справі», де в частині п.14 роз'яснено, що
у разі пред'явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення.

А тому рішення суду першої інстанції
необхідно скасувати та ухвалити нове
рішення.

З матеріалів справи убачається, що 1
травня 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
під розписку взяли у ОСОБА_2 в борг
грошові кошти в сумі 15 000 дол. США зі
сплатою 4 % в місяць зі строком
повернення до 1 липня 2013 року.

Проте, як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_3 своїх зобов'язань щодо
забезпечення повернення суми позики та
відсотків не виконав та на усні
звернення позивача не відреагував
жодним чином.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Отже наявна в матеріалах справи копія
розписки на підтвердження укладеного
договору позики містить зобов'язання
ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 визначену суму
грошей та відсотки за їх використання,
що становить основний зміст та істотні
обставини позичкового зобов'язання,
передбаченого ч. 1 ст. 1046 ЦК України і є
належним доказом укладення між
сторонами позики вказаної грошової
суми.

Крім того за ст. 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Заявляючи вимогу про стягнення з
відповідача боргу за розпискою в сумі
257 911,74 грн., позивач долучив до позову
розрахунок заборгованості, який взято
до уваги судом першої інстанції та з
якого вбачається, що станом на 20 травня
2014 року курс продажу іноземної валюти
долара США в АТ «Артем-банк» становив
1215,00 грн за 100 доларів США (а.с. 8), сума
основного боргу складає 182 250 грн., що за
офіційним курсом НБУ еквівалентно 15 000
дол. США, сума відсотків за
користування позикою складає 72 900 грн.,
що за офіційним курсом НБУ
еквівалентно 6 000 дол. США та нарахована
згідно ст. 625 ЦК України сума індексу
інфляції за час прострочення грошового
зобов'язання складає 2 761,74 грн.

При цьому в ході розгляду справи в суді
першої інстанції ОСОБА_2 просив
оголосити перерву для надання ним
нового розрахунку, суд відмовив у
задоволенні клопотання і не врахував
роз'яснення Пленуму ВСУ щодо наведення
розрахунку в мотивувальній частині
рішення суду з переведенням іноземної
валюти в українську за курсом,
встановленим Національним банком
України на день ухвалення рішення.

Згідно витягу сайту Мінфін України
курс гривни до долара США
Національного банку України становить
12,9507 грн. станом на 4 листопада 2014 року.

Відповідно сума боргу за розпискою в
гривнах складає 194 260,5грн.(12,9507грн х 15 000
дол.США ), сума заборгованості по
відсотках у гривнах складає 77 704,20грн.
(12,9507 грн. х 6 000дол.(4 проценти в місяць,
або 600 дол. США в місяць, за 10 місяців
станом на 01.06.2014 року).

В частині позовних вимог щодо
стягнення інфляційних слід відмовити,
оскільки договір позики укладався в
доларах США, стягнення проводиться в
перерахунку на гривни відповідно до
курсу валюти на день розгляду справи в
суді апеляційної інстанції, в даному
випадку інфляційні на долари не
нараховуються.

Враховуючи наведене доводи
апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення дають
підстави для висновку про те, що судом
першої інстанції при розгляді справи
були допущені порушення норм
матеріального права, які відповідно до
ч.4 ст. 309 ЦПК України є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
на підставі викладеного.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 209,218 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 22 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення, про
задоволення позовних вимог частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму боргу за розпискою від 1 травня 2013
року в розмірі 194260,5 грн., відсотки - 77704,2
грн., всього 271 964 (двісті сімдесят одна
тисяча дев'ятсот шістдесят чотири)
гривни 70 копійок, в частині стягнення
суми по індексу інфляції відмовити.

.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: