Номер провадження: 22-ц/785/8486/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 31 липня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 -
«Про визнання договору купівлі-продажу
удаваним в частині зазначення покупця,
визнання покупцем, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
земельну ділянку, визнання права
власності та виселення», -

ВСТАНОВИЛА:

30.05.2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду із
зазначеним позовом, по якому просив
визнати удаваним з моменту його
укладання в частині зазначення
покупцем ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу садового будинку з
господарчими будівлями та спорудами
під НОМЕР_1 за адресою: Одеська область,
Овідіопольський район, Прилиманська
сільська рада, ОГСТ «Консервщик»,
укладений 03.11.2008 року між ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_2, визначивши
позивача покупцем за цим договором
купівлі-продажу від 03.11.2008 року; визнати
недійсним свідоцтво про право
власності від 18.04.2013 року на ім'я ОСОБА_2;
визнати право власності позивача на
вказаний садовий будинок з
господарськими будівлями та спорудами;
визнати право власності позивача на
земельну ділянку та садовий будинок за
вказаною адресою; усунути перешкоди у
користуванні власністю шляхом
виселення відповідача ОСОБА_2 з
зазначеного садового будинку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилався на те, що у 2008 році
він вирішив придбати для себе житло
поблизу промтоварного ринку "7-й
кілометр", для чого він звернувся до
ОСОБА_4, яка є головою ОГСТ "Консервщик",
що розташований на землях
Прилиманської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області та з наданих нею пропозицій він
обрав та погодився на придбання
вищезазначеного садового будинку. У
зв'язку з цим, він домовився з власником
будинку ОСОБА_3 про ціну, строки та інші
умови здійснення купівлі-продажу, в
тому числі щодо зазначення у договорі
як покупця відповідача ОСОБА_2

03.11.2008 року він купив у ОСОБА_3 вказаний
садовий будинок з господарчими
будівлями та спорудами, особисто
сплативши продавцю вартість будинку у
розмірі 271027 грн., які продавець
отримала від позивача повністю у
присутності ОСОБА_4 У договорі
купівлі-продажу покупцем було
зазначено відповідача. Але одночасно
нотаріусом була також посвідчена
довіреність ОСОБА_2 на здійснення від
його імені ним будь-яких дій з
оформлення документів та
розпорядження зазначеним садовим
будинком. Крім того, у той же день 03.11.2008
року віч вступив у члени ОГСТ
"Консервщик". Після придбання садового
будинку позивач вселився у це придбане
ним житло та постійно проживав у ньому
протягом 2009-2012 років. Як власник
будинку він проводив у ньому роботи з
електрифікації та забезпечення
водовідведення, необхідні ремонтні
роботи, здійснював оплату комунальних
послуг та членських внесків у
кооператив.

Представник позивача позов підтримав
та просила його задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав та проти його задоволення
заперечував.

Третя особа до суду не з'явилась, про
час та місце розгляду справи
повідомлялась належним чином.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 31.07.2014 року
позов задоволений, визнано удаваним
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу садового будинку з
господарчими будівлями та спорудами
під НОМЕР_1 за адресою: Одеська область,
Овідіопольський район, Прилиманська
сільська рада, ОГСТ «Консервщик»,
укладений 03.11.2008 року між ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_2, з моменту його
укладення в частині зазначення
покупцем ОСОБА_2; визнано ОСОБА_8
покупцем за договором купівлі-продажу
зазначеного садового будинку; визнано
недійсним свідоцтво про право
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку
площею 0,06 га під НОМЕР_1 за вказаною
адресою, кадастровий номер
:01:001:2000, яке видано 18.04.2013 року
Реєстраційною службою
Овідіопольського РУЮ Одеськоі області;
визнано право власності ОСОБА_8 на
садовий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, який
складається з садового будинку
літ."А-2,А(1),а", загальною площею 93 кв.м, та
споруд № 1-4; визнано право власності
ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,06 га
під НОМЕР_1 за вказаною адресою,
кадастровий номер :01:001:2000, цільове
призначення - для індивідуального
садівництва; виселено ОСОБА_2 з
вказаного садового будинку без надання
іншого жилого приміщення; стягнуто з
відповідача на користь позивача судові
витрати по справі у розмірі 2832,80 грн.

13.08.2014 року ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права,
а також на неповне з'ясування районним
судом обставин по справі, які мають
значення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції , задовольняючи
частково позов, виходив із доведеності
позивачем тієї обставини, що він був
фактично стороною у договорі
купівлі-продажу садового будинку, а
згідно ст.377 ЦК України позивач
відповідно набув і право власності на
земельну ділянку.

З такими висновками районного суду
колегія суддів не погоджується,
оскільки такі висновки були зроблені з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України з
врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи,
однак не вправі виходити за межі
заявлених позовних вимог та тієї
доказової бази, яка сформована за
рахунок доказів, поданих до суду самими
учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
до ст. 11 ЦПК Україн, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Судом були встановлені такі обставини
у справі.

Позивач у справі є громадянином КНР,
якому вперше 10.12.2003 року була видана
посвідка на постійне проживання в
Україні.

3 листопада 2008 року приватним
нотаріусом Овідіопольського району
Одеської області були посвідчені два
договори купівлі-продажу між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, згідно яким ОСОБА_3 продала
ОСОБА_5 садовий будинок за адресою:
Одеська область, Овідіопольский район,
с/рада Прилиманська, «Консєрвщик» ОГСТ,
НОМЕР_1 та земельну ділянку, площею 0,06
га. За цією ж адресою, цільове
призначення (використання) земельної
ділянки - для ведення садівництва,
основна категорія за цільовим
призначенням, до якої належить
земельна ділянка - землі
сільськогосподарського призначення.

Також, у зазначений день, тим же
приватним нотаріусом була посвідчена
довіреність ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_8 на
право розпорядження зазначеними
садовим будинком і земельною ділянкою.

У той же день позивач вступив в члени
ОГСТ «Консєрвщик», що підтверджується
членською книжкою садовода ; 4 на ім'я
позивача та поясненнями свідка ОСОБА_4,
яка є головою правляння ОГСТ
«Консєрвщик».

Крім того, свідок ОСОБА_4 пояснила суду,
що саме ОСОБА_8 займався пошуками
садового будинку разом із ОСОБА_5, а при
вчиненні договору купівлі-продажу
садового будинку і земельної ділянки у
приватного нотаріуса ОСОБА_8
розраховувався з продавцем ОСОБА_3

У подальшому ОСОБА_8 здійснював ремонт
у садовому будинку, підключив будинок
до комунального обслуговування та
сплачував членські внески.

Врахувавши наведені обставини та
пояснення інших свідків, районний суд
вважав доведеним, що саме ОСОБА_8 був
стороною у договорі купівлі-продажу
садового будинку, а тому фактично цей
договір купівлі-продажу як правочин є
удаваним в частині покупця відповідно
до вимог ст. 235 ЦК України.

Вважаючи доведеною дану обставину,
районний суд також визнав за ОСОБА_8
право власності на земельну ділянку
відповідно до вимог ст. 377 ЦК України.

З такою правовою оцінкою договору
купівлі-продажу садового будинку та
набуття права власності на земельну
ділянку колегія суддів не
погоджується.

Діючий ЦК України, 2003 року, не
передбачає удаваність особи у
правочині, а передбачає удаваність
правочину.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Отже, висновок суду першої інстанції
щодо удаваності покупця в оспореному
правочині, протирічить положенням
наведеного закону.

Відповідно, у районного суду не було і
законних підстав застосувати до даних
правовідносин вимоги ст. 377 ЦК України,
яка передбачає перехід до особи права
власності на земельну ділянку, яка
набула право власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, оскільки
діючим ЗК України взагалі не
передбачається право іноземців на
набуття права власності на земельні
ділянки сільськогосподарського
призначення.

Крім того, районним судом безпідставно,
з порушенням положень ч.3 ст. 61 ЦПК
України, не були враховані висновки
судових рішень по спору між цими ж
сторонами, з приводу цього ж предмету
спору, але з інших підстав.

Так, рішенням Овідіопольського
районного суду Одеської області від 12
грудня 2013 року було відмовлено ОСОБА_8 у
задоволенні позову до ОСОБА_5 про
визнання недійсними зазначених
договорів купівлі-продажу з підстав,
передбачених вимогами ст.ст. 203, 215, 216
ЦК України.

В даному рішенні суд зазначив, що
позивачем не надано суду будь-яких
допустимих доказів наявності
домовленості між ним та ОСОБА_5 про
придбання садового будинку і земельної
ділянки саме для позивача та за рахунок
його коштів. Сам по собі факт видачі в
день укладання оспорюваних договорів
ОСОБА_2 на ім'я позивача довіреності з
правом розпорядження садовим будинком
та земельною ділянкою не є доказом
того, що зазначене майно було придбано
саме для позивача та за рахунок його
коштів.

Показання свідка ОСОБА_7, відповідача
ОСОБА_3, що саме позивач оплатив
вартість земельної ділянки та садового
будинку і це майно було придбане саме
для позивача, суд до уваги не приймає
тому, що в даному випадку відповідності
до наведених вище положень ч. 2 ст.59 ЦПК
України, ст. 208 ЦК України обставини, на
які посилається позивач, не можуть
підтверджуватись показаннями свідків.

Зазначене рішення районного суду було
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 26 березня 2014
року.

Отже, у зв'язку з порушенням і
неправильним застосуванням районним
судом норм матеріального і
процесуального права, судове рішення
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 31 липня 2014
року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

05.11.2014 року
м. Одеса