Справа № 1313/928/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/5622/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря -
Брикайло М.В.,

з участю:
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ВДВС Миколаївського РУЮ -
Гармадія М.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу
Миколаївського районного суду
Львівської області від 12 травня 2014 року
у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції Львівської області,-

в с т а
н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 в особі свого
представника ОСОБА_3 звернулася до суду
зі скаргою, в якій просила суд: визнати
за період з 30 серпня 2013 року до 08 квітня
2014 року неправомірною бездіяльність
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції при примусовому виконанні
виконавчого листа №1313/928/2012 року,
виданого на підставі рішення від 29
березня 2012 року Миколаївського
районного суду Львівської області, яка
виявилася у: непроведенні перевірки
виконання боржником рішення;
неодержанні з метою захисту інтересів
стягувача від органів, установ,
організацій, посадових осіб, сторін та
учасників виконавчого провадження
необхідних для проведення виконавчих
дій пояснень, довідок та іншої
інформації, в тому числі
конфіденційної, відносно боржника,
який є підприємцем; невходженні до
приміщень і сховищ, що належать
боржнику або зайняті ним, непроведенні
огляду зазначених приміщень і сховищ, у
разі необхідності примусового
відкриття та опечатування таких
приміщень і сховищ; ненакладенні
арешту на кошти та інші цінності
боржника, зокрема на кошти, які
перебувають на рахунках, всіх без
виключення, в тому числі й тих, які
відкриті боржником після 20 серпня 2013
року, вкладах у банках, інших
фінансових установах, на рахунки в
цінних паперах, а також неопечатуванні
каси боржника-підприємця, приміщення і
місця зберігання грошей; невиклику
боржника з приводу виконавчого
документа, що знаходиться у
виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
невинесенні постанови про його привід
через органи внутрішніх справ;
ненакладенні стягнення у вигляді
штрафу на боржника у випадках,
передбачених законом; невимаганні від
боржника надання пояснень за фактами
невиконання рішення, законних вимог
державного виконавця, іншого порушення
вимог законодавства про виконавче
провадження; неповідомленні органам
державної влади, громадським
об»єднанням, трудовим колективам і
громадськості за місцем проживання,
роботи боржника, з метою
профілактичного впливу, про факти
порушення боржником вимог
законодавства про виконавче
провадження; незверненні до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України;
та зобов»язати ВДВС Миколаївського РУЮ
провести виконавчі дії в порядку,
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження», надіслати на
адресу представника стягувача довідку
про нарахування заборгованості по
аліментах та звернути стягнення на
грошові кошти на рахунках, на які
накладено арешт, а також на грошові
кошти на інших рахунках, які відкриті
після 20 серпня 2013 року.

Свої вимоги заявник обгрунтовував тим,
що боржник є підприємцем, має дохід,
однак, ухиляється від виконання
рішення суду про сплату у користь
стягувача аліментів на дітей, відкрив,
окрім арештованих державним
виконавцем, інший рахунок та здійснює
підприємницьку діяльність. Вважає, що
названий вище відділ ДВС з 20 серпня 2013
року не здійснив жодних заходів по
відшуканню грошових коштів боржника, а
з 30 серпня 2013 року не вжив передбачених
Законом заходів примусового виконання
рішення, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі не вчинив виконавчих
дій, не здійснив заходів, необхідних
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного у
виконавчому документі, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і Законом, зокрема, тих, які
вказані у скарзі.

Ухвалою Миколаївського районного суду
Львівської області від 12 травня 2014 року
у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить її скасувати з
підстав неповного з»ясування обставин,
що мають значення для справи,
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушення й неправильного
застосування норм матеріального права
та постановити нову ухвалу про
задоволення вимог скарги в повному
обсязі.

Доводи апеляційної скарги є
аналогічними тим, які викладені в
скарзі ОСОБА_2, в обґрунтування
заявлених нею вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони апелянта в підтримання
апеляційної скарги, представника ВДВС
Миколаївського РУЮ Львівської області
в заперечення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

У відповідності до ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов»язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії,
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом, в межах наданих йому прав.

З матеріалів справи й матеріалів
виконавчого провадження, які були
досліджені судом першої інстанції і
копії яких на вимогу апеляційного суду
надав ВДВС Миколаївського РУЮ,
встановлено, що на підставі рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 29 березня 2012
року, яке набрало законної сили 09
квітня 2012 року, 20 квітня 2012 року
Миколаївським районним судом м.Львова
було видано виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_5 у користь ОСОБА_2
аліментів на утримання їхніх дітей:
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3,
щомісячно в розмірі по 900 грн. на кожну
дитину, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 19.03.2012
року до досягнення найстаршою дитиною
повноліття.

На підставі заяви стягувача ОСОБА_2,
зареєстрованої у відділі ДВС 21.01.2013
року, 04.02.2013 року державним виконавцем
ВДВС Миколаївського РУЮ Говенчуком М.М.
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження по виконанню
вказаного вище виконавчого листа.

Також в матеріалах виконавчого
провадження є заява стягувача від
13.02.2013 року про те, що вона не має до
боржника претензій, оскільки отримала
від нього аліменти за період з 19.03.2012
року по 01.02.2013 року у розмірі 30745 грн., і
довідка начальника названого відділу
ДВС про сплату боржником аліментів за
вказаний період.

Станом на 01.08.2013 року у боржника була
заборгованість по сплаті аліментів
лише у розмірі 2745 грн. 59 коп., притому, що
сума щомісячного нарахування
аліментів становила 2700 грн.

Постановою державного виконавця від
20.08.2013 року було накладено арешт на
кошти боржника, які містяться на
рахунках в банках, відомості про які
були надані Державною податковою
службою України на запит державного
виконавця.

Постановою державного виконавця від
30.08.2013 року було накладено арешт на
належний на праві власності боржнику
транспортний засіб.

Згідно з розрахунками заборгованості,
які є в матеріалах виконавчого
провадження, боржником не
здійснювалась сплата аліментів у
липні, серпні та вересні 2013 року, однак,
починаючи з жовтня 2013 року,
заборгованість частково погашалась і у
квітні 2014 року була повністю погашена.

При цьому, як встановлено з матеріалів
виконавчого провадження,
заборгованість виникла у зв»язку з тим,
що боржник відмовлявся сплачувати
аліменти з тих підстав, що стягувач без
його згоди вивезла дітей за межі
України і йому не було відомо про місце
їх перебування, у зв»язку з чим він у
серпні та жовтні 2013 року звертався у
названий відділ ДВС із заявами про
зупинення стягнення аліментів до
закінчення кримінального провадження.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
під час виконавчого провадження по
виконанню вказаного вище виконавчого
листа державний виконавець діяв в
межах закону і підстав для висновку про
те, що він не вчиняв дій, які повинен був
вчиняти, та/або про необхідність
вчинення дій, про які у своїй скарзі
вказує стягувач, немає.

Таким чином, суд першої інстанції при
вирішенні даної скарги правильно
встановив фактичні обставини справи,
не допустив порушень норм
матеріального та/чи процесуального
закону, які б були підставою для зміни
чи скасування оскаржуваної ухвали,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а ухвалу суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313,
315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного суду
Львівської області від 12 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.