УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_5 про
перегляд заочного рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 23.07.2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики, -

у с т а н о в и в :

27.08.2014 року відповідач звернувся до
суду із заявою про перегляд заочного
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 23.07.2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором позики.
Вимоги заяви обґрунтовані тим, що
відповідач не був повідомлений про час
та місце розгляду справи, не отримував
жодних повісток про виклик до суду у
зв'язку із чим не мав можливості
з'явитись до суду та дати свої
пояснення. Також заявник посилається
на те, що вказаний у розписці
транспортний засіб насправді не був
придбаний, а відповідно відповідач
собі його не залишав. У даному випадку
не може мати місце новація, оскільки
первісні зобов'язання, що витікають з
договору купівлі-продажу, так і не
виникли.

Представники відповідача в судовому
засіданні підтримали вимоги заяви з
підстав викладених у ній і просять
скасувати заочне рішення суду та
призначити справу до розгляду в
загальному порядку.

Позивачка в судовому засіданні просить
відмовити у задоволення заяви про
перегляд заочного рішення посилаючись
на те, що за змістом розписки вказаний у
ній автомобіль вже був куплений і вона
не стосувалась планів на майбутнє.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечує проти задоволення
заяви про перегляд заочного рішення
посилаючись на те, що відповідач тричі
викликався в судове засідання, але так
і не з'явився. Крім того, вважає
посилання відповідача та його
представників на зміст розписки лише
їх вільним трактуванням, що не є
доказом.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін та позивача,
вивчивши подану заяву про перегляд
заочного рішення та додані до неї
документи, дослідивши матеріали справи
приходить до висновку про те, що заява
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК
України, у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в
судове засідання призначене на 23.07.2014
року відповідач не з'явився. До суду
повернувся поштовий конверт з судовою
повісткою адресованою відповідачу з
відміткою поштового відділення «за
закінченням встановленого строку
зберігання», що відповідно до положень
ч. 5 ст. 74 ЦПК України визнається
належним врученням судового
повідомлення. Тому враховуючи думку
позивача, який не заперечував проти
ухвалення у справі заочного рішення, що
міститься у письмовій заяві до суду,
суд прийняв у справі заочне рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 232 ЦПК
України, заочне рішення підлягає
скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з'явився
в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Зі змісту ст. 232 ЦПК випливає, що
скасування заочного рішення судом, що
його ухвалив, можливе у випадку
встановлення судом двох обставин:
відповідач не з'явився в судове
засідання, в якому ухвалено заочне
рішення, та не повідомив про причини
неявки з поважних причин; докази, на які
він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

При цьому, із заяви про перегляд
заочного рішення та встановлених
обставин щодо порядку повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи, не вбачається даних про те, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин.

Згідно положень ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Зі змісту заяви та пояснень
представників відповідача вбачається,
що фактично сторона відповідача не
погоджується з висновком суду при
оцінці відповідно доказу, а саме
розписки, що не є доказом в розумінні
ст. 232 ЦПК України, і з цих підстав
заочне рішення не може бути
переглянуте, адже в своєму рішенні суд
надав оцінку наявному доказу, а нових
доказів суду надано не було.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 228, 229, 231, 232 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 23.07.2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором позики -
залишити без задоволення.

Роз'яснити відповідачу, що у разі
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення заочне рішення
може бути оскаржене в загальному
порядку, встановленому ЦПК України. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -