АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Стрижеуса А.М.,

суддів:
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за
апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_3, який
діє на підставі довіреності в
інтересах опікуна ОСОБА_4, діючої від
імені та в інтересах ОСОБА_5 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 25 квітня 2014 року, апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 23 липня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, представником якого
за законом є ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користування майном та
вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_5,
представником якого за законом є
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа:
Деснянська районна у м. Києві державна
адміністрація, як орган опіки та
піклування про визначення порядку
користування квартирою, визначення
порядку оплати квартирної плати та
комунальних послуг, стягнення грошових
коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №754/9990/2013 № апеляційного
провадження:22-ц-796/11380/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Бабко
В.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
відповідача про усунення перешкод у
користуванні майном та вселення.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що вона отримала у
спадщину від своєї матері - ОСОБА_8, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, трикімнатну
квартиру АДРЕСА_2.

Після смерті матері, відповідач -
ОСОБА_5 звернувся до неї з проханням
пожити у даній квартирі, для чого
попросив дозволити йому
зареєструватись у ній. На той час вона
проживала за іншою адресою, та
співчуваючи чоловіку своєї матері,
дозволила пожити у спірній квартирі.
Відносини з відповідачем у неї на той
час були рівні, він нічим не виявляв
своїх злих намірів, тож вона не мала
підстав відмовити йому в проханні та
допомогла безстроково зареєструватись
у належній їй квартирі.

В 2008 році племінниця зі своїм чоловіком
звернулись до неї з проханням
дозволити їм пожити у квартирі.
Зважаючи на те, що квартира складається
з трьох кімнат, та відповідач проживав
там одноосібно, вона не бачила проблеми
в тому, щоб дозволити молодій сім'ї
зайняти одну з кімнат, про що й
повідомила відповідача. Реакція
відповідача на це була неочікувана та
вкрай різка. Не маючи жодних прав на
квартиру, та проживаючи в ній виключно
за її доброї волі, відповідач в
ультимативній формі повідомив її про
те, що нікого в квартиру він не пустить.
Після того, як вона залишила квартиру,
більше потрапити в неї не може,
оскільки відповідачем було змінено
замки на вхідних дверях. Вона
неодноразово намагалась потрапити до
належної їй квартири, та жодного разу
це не вдалось.

ОСОБА_5 разом зі своїми дочкою та зятем,
ОСОБА_9 перешкоджають їй в її законному
праві користування квартирою та не
пустили в квартиру навіть в
присутності працівників міліції.
Останні 5 років, ОСОБА_5 користується
спірною квартирою як власною. В якому
стані знаходиться квартира, їй не
відомо, чи збережено її майно, яке
знаходилося в квартирі чи його вже не
має, їй також не відомо. Між тим, будь
які претензії щодо можливої шкоди
майну сусідів, зокрема внаслідок
залиття, будуть пред'являтись їй,
як власниці квартири.

Контролювати стан газових приладів та
труб, справність сантехніки вона не має
фізичної змоги, у зв'язку з тим, що не
може потрапити до квартири. Крім того,
зазначила, що 28 лютого 2013 року рішення
Деснянського районного суду міста
Києва, ОСОБА_5 визнано недієздатним та
призначено його опікуном ОСОБА_4, а тому
вона змушена звертатись до суду з
вказаним позовом.

Представник, який представляє інтереси
опікуна ОСОБА_4, яка дії від імені та в
інтересах підопічного ОСОБА_5, подав
зустрічну позовну заяву в якій просив
визначити порядок користування
квартирою, визнати, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1
зобов'язані сплачувати квартирну плату
та комунальні послуги у рівних долях по
Ѕ частині кожен, та стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_5 суму 5619 гривень 56
копійок половину сплачених
житлово-комунальних послуг.

Свої вимоги мотивував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 померла. З 19
жовтня 2004 року ОСОБА_5 зареєстрований у
спірній квартирі постійно. Оскільки
між ним та ОСОБА_1 було досягнуто
домовленості, яка і була реалізована,
він відмовився від обов'язкової частки
у спадщині після смерті ОСОБА_8, а
ОСОБА_1 надала йому спірну квартиру у
по-життєве володіння і користування.

Після того, як ОСОБА_1 продала квартиру
АДРЕСА_1 і він став їй фактично
непотрібен, то вона почала чинити
перепони у користуванні АДРЕСА_2.
ОСОБА_1 погрожувала вигнати ОСОБА_5 на
вулицю. Це стало причиною того, що він
звернувся до Деснянського районного
суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про
визнання права власності на Ѕ частину
квартири та внесення змін до свідоцтва
про право на спадщину за заповітом.
Проте, ОСОБА_1 намагалась вигнати його
на вулицю не одразу після того, як
отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, а лише після
того, як сплив строк позовної давності.
Як результат йому було відмовлено у
поновленні строків позовної давності,
а відповідно і у позові. Таким чином,
користуючись нормальними довірливими
відносинами із ОСОБА_5, ОСОБА_1
позбавила його будь-якого житла на
праві власності у м. Києві.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 08 серпня 2012 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
майном та виселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання
права користування позов ОСОБА_1
задоволено частково. Суд вирішив
виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2, без
надання іншого приміщення, із зняттям
його з реєстраційного обліку за
вказаною адресою. Стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі
53грн.65коп. в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання
права користування відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
11.10.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2,
який діє за дорученням ОСОБА_5
задоволено частково. Судом вирішено
скасувати рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 08.08.2012р. та
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні квартирою. В
решті рішення залишено без змін. Таким
чином, позовна вимога визнати ОСОБА_5
таким, що користується квартирою
АДРЕСА_2, без правових підстав не
підлягає задоволенню, оскільки
Рішенням Апеляційного суду м.Києва від
11.10.2012 року визначено правову підставу,
а саме те, що ОСОБА_5 користується
спірною квартирою, як член сім'ї нового
власника квартири. Твердження ОСОБА_1,
що ОСОБА_5 створює їй перешкоди у
користуванні квартирою не
відповідають дійсності, оскільки
ОСОБА_5 є особою похилого віку
ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, який в
судовому порядку визнаний
недієздатним, а томі він фізично
позбавлений можливості чинити
перешкоди ОСОБА_1 Постанови міліції,
які ОСОБА_1 додала до позовної заяви
свідчать не про те, що ОСОБА_5 не впускав
її до квартири. Виклики міліції
пов'язані з тим, що ОСОБА_1 до рішення
Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня
2012 року намагалась силою вигнати свого
вітчима ОСОБА_5 з квартири. Тепер коли
після рішення Апеляційного суду м.
Києва від 11 жовтня 2012 року ОСОБА_1 не
може вигнати ОСОБА_5 з квартири вона
вирішила створити нестерпну ситуацію,
щоб ОСОБА_5 помер від надмірних
емоційних хвилювань. З цією метою
ОСОБА_1, яка має вільний доступ до
квартири куди неодноразово водила
ріелторів, хоче здійснити процедуру
примусового вселення зі зламом дверей
і викликом міліції. Крім того, весь цей
час ОСОБА_1 не несе жодних витрат як
власник, оскільки квартплату та всі
комунальні послуги сплачує ОСОБА_5
Єдиним способом захистити право ОСОБА_5
на користування квартирою АДРЕСА_2 є
визначення чіткого порядку
користування за якого ОСОБА_1 була б
позбавлена можливості притискати
літню людину, а ОСОБА_5 отримав би змогу
спокійно дожити свій вік. На даний час
ОСОБА_5 користується кімнатою №2
(відповідно до схеми) в АДРЕСА_2. В
кімнаті №3 (відповідно до схеми)
проживає доглядальниця ОСОБА_5 ОСОБА_1
користується найбільшою кімнатою №7
(відповідно до схеми). Представник
ОСОБА_4, вважає, що ОСОБА_5 слід виділити
в користування дві кімнати з огляду на
наступне. ОСОБА_5 є недієздатною особою
і потребує постійного стороннього
догляду. У зв'язку з цим одна кімната
необхідна для проживання самого
ОСОБА_5, а друга кімната необхідна для
постійного перебування доглядальниці.
Крім того, ОСОБА_1 не зареєстрована і не
проживає в АДРЕСА_2, оскільки має інше
постійне місце проживання в м. Києві. В
той же час ОСОБА_5 не має іншого
постійного місця проживання в м. Києві,
оскільки більшу частину свого життя
проживає саме в цій квартирі. В зв'язку
з викладеними обставинами представник,
просить виділити ОСОБА_5 дві найменші
кімнати в квартирі АДРЕСА_2. Оскільки,
ОСОБА_1 як власник має також сплачувати
квартирну плату та комунальні послуги,
то відповідно вони повинні
сплачуватись порівну по Ѕ частині
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Оскільки сторони не
можуть вирішити дане питання шляхом
переговорів, а тому питання оплати
квартирної плати і комунальних витрат
просять вирішити в судовому порядку.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 25 квітня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_5 представником якого
за законом є ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні майном та
вселення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_5 та його
представника (опікуна) за законом
ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_2.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5
представником якого за законом є
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа:
Деснянська районна в місті Києві
державна адміністрація, як орган опіки
та піклування про визначення порядку
користування квартирою, визначення
порядку оплати квартирної плати та
комунальних послуг, стягнення грошових
коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
представником якого за законом є
ОСОБА_4 кошти у розмірі 3752 гривні 85
копійок.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Додатковим рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 23 липня 2014
року відмовлено в задоволенні позовної
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5, представником
якого за законом є ОСОБА_4 про визнання
ОСОБА_5 таким, що користується
квартирою АДРЕСА_2, без правових
підстав.

Додатковим рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 08 серпня 2014
року відмовлено в задоволенні позовної
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5, представником
якого за законом є ОСОБА_4 про визнання
дій ОСОБА_5, які полягають у недопущенні
ОСОБА_1, як власника квартирою АДРЕСА_2,
незаконними.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачем ОСОБА_1 подано апеляційні
скарги, в яких вона просить скасувати
рішення суду від 25 квітня 2014 року та
додаткове рішення суду від 23 липня 2014
року та ухвалити нове, яким повністю
задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на те, що рішення суду не
відповідає вимогам законності та
обґрунтованості.

Крім того не погоджуючись з рішенням
суду, представником відповідача
ОСОБА_3, який діє на підставі
довіреності в інтересах опікуна
ОСОБА_4, діючої від імені та в інтересах
ОСОБА_5, подано апеляційну скаргу, в
якій він просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 та задовольнити
повністю зустрічний позов, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 підтримала
доводи своєї апеляційної скарги та
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги представника
відповідача ОСОБА_3, який діє на
підставі довіреності в інтересах
опікуна ОСОБА_4, діючої від імені та в
інтересах ОСОБА_5.

Представник відповідача ОСОБА_2, який
діє на підставі довіреності в
інтересах опікуна ОСОБА_4, діючої від
імені та в інтересах ОСОБА_5,
заперечував проти доводів апеляційної
скарги позивача ОСОБА_1 та підтримав
доводи апеляційної скарги
представника відповідача ОСОБА_3, який
діє на підставі довіреності в
інтересах опікуна ОСОБА_4, діючої від
імені та в інтересах ОСОБА_5.

Третя особа - відділ опіки та
піклування Деснянської районної у м.
Києві державної адміністрації в судове
засідання не з'явилася, про день та час
розгляду справи повідомлялася
належним чином (т.2 а.с.131), а тому колегія
суддів вважає можливим розглянути
справу за її відсутності у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши обґрунтованість та
законність оскаржуваного рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше, як
на підставі закону та за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Стаття 321 ЦК України, встановлює
непорушність права власності. Зокрема,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Усунення перешкод власник може
вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди
не пов'язані з позбавленням його
володінням майном.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 28 квітня 1999 року
ОСОБА_8 склала заповіт, яким вона
заповіла все своє майно, яке буде
належати їй на час смерті, своїй доньці
ОСОБА_1

Після смерті матері ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2
рок, її донька позивач ОСОБА_1
успадкувала за заповітом спірну
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_5, будучи
непрацездатним, мав право на
обов'язкову частку у спадщині на
квартиру після смерті дружини, але він
відмовився від обов'язкової частки на
спадщину на користь позивача ОСОБА_1
Вказана обставина встановлена
рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 02 квітня 2009 року,
залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 16 липня
2009 року (т.1 а.с.194-198).

Після оформлення позивачкою права
власності на спадкову квартиру (т.1
а.с.6), відповідач ОСОБА_5 19 жовтня 2004
року був постійно зареєстрований на
спірній житловій площі як член сім'ї
власника квартири (т.1 а.с.73).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, повно та всебічно з'ясувавши
обставини справи, надавши правильну
оцінку зібраним по справі письмовим
доказам, показам свідків, дійшов
вірного висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
усунення перешкод в користуванні
квартирою, вселення, оскільки
відповідач разом зі своїм опікуном
чинить перешкоди позивачу в
користуванні квартирою.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, ухвалюючи додаткове
рішення та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог позивача в частині
визнання ОСОБА_5 таким по АДРЕСА_2 без
правових підстав, дійшов вірного
висновку, виходячи з наступного.

Так, відповідно до матеріалів справи,
ОСОБА_5 другий чоловік померлої ОСОБА_8,
був зареєстрований на спірній житловій
площі 29 березня 1990 року, знятий з
реєстрації 17 березня 2000 року та був
тимчасово зареєстрований у АДРЕСА_5, де
мешкала ОСОБА_1 зі сім'єю.

За добровільною згодою ОСОБА_1 і
домовленістю, що ОСОБА_5 буде проживати
у спірній квартирі довічно та після
оформлення ОСОБА_1 право власності на
спірну квартиру АДРЕСА_2 жовтня 2004 року
ОСОБА_5 був зареєстрований у спірній
квартирі.

Таким чином, ОСОБА_5, починаючи з 19
жовтня 2004 року, користується спірною
квартирою, в силу ст. 64 ЖК України, як
член сім'ї нового власника квартири.

Та обставина, що вони перестали бути
членами однієї сім'єю, в силу ст. 156 ЖК
України, не припиняє право ОСОБА_5
користуватись указаною квартирою.

Відповідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належить особа, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користуватися
займаним приміщенням.

Зазначені обставини були встановлені
рішенням апеляційного суду міста Києва
від 11 жовтня 2012 року, залишеного без
змін ухвалою Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 січня 2013 року.

Вказане рішення набуло
преюдиціального значення і в силу
змісту ст. 61 ЦПК України ці обставини не
потребують доказування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо
безпідставного стягнення плати за
житлово - комунальні послуги в порядку
регресу, спростовуються наступним.

Встановлено, що ОСОБА_5 сплачував за
надані житло-комунальні послуги, що
підтверджується квитанціями на суму
11239 гривень 12 копійок.

ОСОБА_1 відповідно до чинного
законодавства як власник квартири
АДРЕСА_2 повинна брати участь у
витратах по утриманню квартири і
придомової території, проведенню
ремонту та своєчасно і в повному обсязі
вносити плату за отримані комунальні
послуги, однак враховуючи те, що ОСОБА_1
не проживала в спірній квартирі, суд
приходить до висновку, що з ОСОБА_1
підлягають стягненню лише витрати
тільки по утриманню прибудинкової
території та за опалення, оскільки
гарячим та холодним водовідведенням та
електроенергією вона не користувалась.

Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України,
власники квартир зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню
квартири і прибудинкової території,
проведенню ремонту та своєчасно і в
повному обсязі вносити плату за
отримані комунальні послуги.

Обов'язок на власників жилого
приміщення по несенню витрат на
утримання будинку і при будинкової
території, сплаті комунальних послуг
покладений також нормами ст.322 ЦК
України, ст.ст.12,13,20,29 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги».

Отже, суд першої інстанції, виходячи з
вищевикладеного, дійшов правильного
висновку про стягнення в порядку
регресу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
понесені ним витрати по сплаті житлово
- комунальних послуг.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, відмовляючи в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про
визначення порядку користування
спірною квартирою, правильно виходив з
того, що його право та порядок
користування ОСОБА_5 спірною квартирою
ніким не порушене і неоспорене.

Крім того, доказів, які б
підтверджували порушення права
користування спірною квартирою, суду
не надано.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин, застосовані
правильно.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування та
задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_3, який
діє на підставі довіреності в
інтересах опікуна ОСОБА_4, діючої від
імені та в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 25 квітня 2014 року, додаткове
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 23 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: