У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про
перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 3 липня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6
до ОСОБА_4 про визнання права власності;
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про
право власності недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
апеляційного суду Чернівецької
області від 2 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що вони
разом з батьками проживали у будинку
АДРЕСА_1. Після прийняття будинку в
експлуатацію на підставі рішення
виконавчого комітету Кіцманської
районної ради народних депутатів від 9
серпня 1989 року № 153/8 9 квітня 1993 року
видано свідоцтво про право власності, в
якому зазначено, що будинок належить на
праві власності колгоспному двору,
главою якого був ОСОБА_8 До складу
колгоспного двору входили ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та їхні двоє дітей - позивачі,
кожному з них належить по ј
частині будинку. 29 листопада 2009 ОСОБА_8
помер, після його смерті відкрилась
спадщина на 1/4 частину житлового
будинку. Позивачі дізналися, що у 2009
році їх батько ОСОБА_8 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_4, яка звернулася до суду
про поділ спадкового майна подружжя. З
огляду на зазначене, просили визнати за
ними право власності на їх частки в
колгоспному дворі - по ј частині за
кожним житлового будинку, що
розташований у с. Нижні Станівці
Кіцманського району Чернівецької
області.

У березні 2013 року ОСОБА_4 пред'явила
зустрічний позов, в якому зазначала, що
в період з 1982 року до 1991 року ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 у члени колгоспу не приймались,
а оскільки в їхньому господарстві
членів колгоспу не було, то й будинок до
колгоспного двору відноситись не може.
Просила визнати недійсним свідоцтво
про право власності на житловий
будинок від 9 квітня 1993 року в частині
належності будинку до групи
господарств - колгоспний двір.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 4
квітня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано
недійсним свідоцтво про право
особистої власності на житловий
будинок від 9 квітня 1993 року, видане
виконавчим комітетом
Нижньо-Становецької сільської ради
Кіцманського району Чернівецької
області на ім`я ОСОБА_8 в частині
належності будинку до колгоспного
двору.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 3 липня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, позов ОСОБА_5 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_5 право
власності на ј частки домоволодіння
АДРЕСА_1. У задоволенні позову ОСОБА_6,
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з заявою про перегляд рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 3 липня 2013 року у
зв'язку з нововиявленими обставинами.
Посилалась на те, що ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 2 квітня 2014 року
встановлено, що господарство по
АДРЕСА_1 не відноситься до суспільної
групи колгоспних дворів. Вважає, що
висновок суду про неналежність
спірного господарства до колгоспного
двору є нововиявленою обставиною.

Ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 2 липня 2014
року у задоволенні заяви ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржуване судове рішення
та направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції, мотивуючи
свою вимогу порушенням апеляційним
судом норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку, що заява ОСОБА_4 не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 361 ЦПК
України у зв'язку з нововиявленими
обставинами можуть бути переглянуті
рішення або ухвала суду, якими
закінчено розгляд справи, що набрали
законної сили, а також судовий наказ.

Нововиявлені обставини - це юридичні
факти, які мають істотне значення для
розгляду справи та існували на час
розгляду справи, але не були і не могли
бути відомі заявнику, а також
обставини, які виникли після набрання
судовим рішенням законної сили та
віднесені законом до нововиявлених
обставин (частина друга статті 361 ЦПК
України).

Обставини, які відповідно до пункту 1
частини 2 статті 361 ЦПК України є
підставою для перегляду судового
рішення, це юридичні факти, які
існували на час розгляду справи, але не
були і не могли бути відомі заявнику,
повинні бути істотними, тобто такими,
що могли вплинути на висновки суду при
ухваленні судового рішення і були
встановлені після набрання ним
законної сили.

Відмовляючи в задоволенні заяви
ОСОБА_4, апеляційний суд обґрунтовано
виходив з того, що наведені заявником
обставини для перегляду рішення
апеляційного суду у зв'язку з
нововиявленими обставинами в
розумінні положень ст. 361 ЦПК України не
є нововиявленими.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судом правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судове
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 2 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко