справа № 2-1013/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року Залізничний
районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді
Боровкова Д.О.

при секретарі Щур Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Львові
цивільну справу за позовною заявою
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (треті особи:
Львівська міська рада, Львівське
комунальне підприємство «Сигнівка»,
ОСОБА_4) про демонтаж самочинно
побудованого гаража та зустрічним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
Львівської міської ради, Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської про визнання права власності
на самочинно збудований гараж,

встановив:

Залізнична районна адміністрація
Львівської міської ради звернулась до
суду з позовом до відповідача, в якому
просить суд зобов'язати відповідачів
демонтувати цегляний гараж розміром 4,00
х 6,00 м самочинно побудований біля
житлового будинку АДРЕСА_1. Свої вимоги
мотивує тим, що відповідно до п.2
розпорядження голови Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради від 16.07.2010 року № 543 «Про
самочинне будівництво гр. ОСОБА_1.» -
ОСОБА_1 власника будинку АДРЕСА_1 в
термін до 01.09.2010 р. зобов'язано
демонтувати цегляний гараж розміром 4,00
х 6,00 м самочинно побудований біля
житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідачі
20.07.2010 р. та 26.08.2010 р. попереджались ЛКП
«Сигнівка» щодо демонтажу самочинно
побудованого гаражу. Відповідно до
актів від 04.08.2010 р. та 01.09.2010 р. складених
комісією ЛКП «Сигнівка» відповідачі в
зазначений термін самочинно
побудований гараж не демонтували. У
зв'язку із наведеним, просить суд позов
задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, дав
пояснення аналогічні вищенаведеному і
просить позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у
судовому засіданні позов заперечили,
подали зустрічний позов /а.с.36-37/, який в
подальшому уточнювали /а.с.56/ та у якому
просять визнати право власності на
самочинно збудований гараж розміром 4,00
х 6,00 м, побудований біля житлового
будинку АДРЕСА_1. Додатково пояснили, що
всіє троє відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 спільними силами будували
спірний гараж в той час, коли земельна
ділянка, на якій він побудований,
належала їм на праві приватної
власності. Проте згодом ухвала
Львівської міської ради про надання
відповідачам земельної ділянки була
скасована судом. Оскільки вони
побудували гараж на своїй земельній
ділянці, він нікому не заважає, просять
відмовити у первісному позові та
задовольнити зустрічний позов,
визнавши за ними право власності на
спірний гараж.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, однак матеріалів справи
достатньо для прийняття рішення по
суті.

У судовому засіданні третя особа
ОСОБА_4 первісний позов підтримала,
зустрічний заперечила, пояснивши, що
спірний гараж побудований так, що
заважає їй користуватись прилеглою
земельною ділянкою. Крім того
відповідачі побудували гараж вже після
рішення суду, тобто в той час, коли
земельна ділянка їм не належала.

Представник позивача зустрічний позов
заперечив, пояснивши, що будівництво
гаражу велось без дозволу користувача
земельної ділянки, порушує права
третіх осіб, крім цього проводилось без
додержання архітектурних, будівельних,
санітарних та інших норм, а тому у
задоволенні зустрічного позову
просить відмовити.

Представник третіх осіб Львівської
міської ради та ЛКП «Сигнівка» у судове
засідання не з'явились, однак
матеріалів справи достатньо для
прийняття рішення по суті.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідачів, третьої особи,
розглянувши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що первісний
позов підлягає задоволенню, а у
задоволенні зустрічного слід
відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Зі змісту п.4.3.5. Положення про
Залізничну районну адміністрацію
Львівської міської ради, затвердженого
рішенням виконкому Львівської міської
ради № 117 від 27.02.2009 року випливає, що
районна адміністрація розглядає та
вживає заходи у встановленому
виконавчим комітетом порядку щодо
фактів самовільного будівництва.

Судом встановлено, що відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до
довідки з місця проживання про склад
сім'ї та прописку зареєстровані та
проживають за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.6/.

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 28.10.2002 року ОСОБА_1 на
праві приватної власності належить
будинок по АДРЕСА_1 у м. Львові
загальною площею 71,3 кв. м /а.с.38/.

ОСОБА_1 був власником земельної ділянки
площею 0,0778 га, цільовим призначенням
якої є обслуговування житлового
будинку, що підтверджується державним
актом на право власності на земельну
ділянку від 04.12.2003 року, виданому на
підставі ухвали 6-ї сесії 4-го скликання
Львівської міської ради від 26.06.2003 року
№ 634 /а.с.39/. Проте відповідно до рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 15.06.2006 року ухвалу Львівської
міської ради від 26.06.2003 року про
передачу у власність ОСОБА_1 земельної
ділянки площею 778 кв. м для
обслуговування будинку АДРЕСА_1 та
виданий 04.12.2003 року ОСОБА_1 державний
акт на право власності на вказану
земельну ділянку визнано незаконними
та скасовано.

Відповідачами біля будинку АДРЕСА_1 був
самочинно збудований гараж розміром 4,00
х 6,00 м на землях комунальної власності
м. Львова.

Суд не бере до уваги твердження
відповідачів про те, що вони збудували
спірний гараж на земельній ділянці, що
належала їм на праві приватної
власності, тобто до 2006 року, оскільки
вони не надали жодних підтверджуючих
документів цього.

Крім того, відповідачі не надали суду
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про те, що уповноваженими
органами видавались будь-які дозвільні
документи на будівництво гаражу.

Відповідно до п. 2 розпорядження
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської № 543 від 16.07.2010 року
«Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_1.»
зобов'язано ОСОБА_1, власника будинку
АДРЕСА_1 в термін до 01.09.2010 р.
демонтувати цегляний гараж розміром 4,00
х 6,00 м, самочинно побудований біля
житлового будинку АДРЕСА_1 /а.с.5/. ЛКП
«Сигнівка» 20.07.2010 та 28.08.2010 року
попереджало відповідачів про те, що
вони зобов'язані демонтувати самочинно
побудований гараж /а.с.7,9/. Проте
відповідачі вимоги розпорядження № 543
від 16.07.2010 р. не виконали, що і визнали у
судовому засіданні. Відповідно до
вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

В силу ч. 2 ст. 212 ЗК України знесення
гаражу на АДРЕСА_1, який самочинно
збудований на землях міськземфонду,
повинно здійснюватися за рахунок
відповідачів.

Суд, дослідивши докази у їх сукупності,
вважає, що первісний позов підставний,
оскільки відповідачі не надали жодних
допустимих доказів того, що вони
збудували гараж на земельній ділянці,
що належала їм на праві приватної
власності, відмовляються зносити гараж
у добровільному порядку на вимогу
уповноваженого органу власника
земельної ділянки, а тому їх слід
зобов'язати це зробити у судовому
порядку.

У зустрічному позові слід відмовити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України
особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Згідно із ч. 2 ст. 375 КК України власник
земельної ділянки набуває право
власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно.

У п. 12 Постанови № 6 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами ст. 376 ЦК України
/про правовий режим самочинного
будівництва/ роз'яснює, що вирішуючи
справу за позовом власника земельної
ділянки про визнання права власності
на самочинно збудоване нерухоме майно,
суди зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема: чи є позивач
власником /користувачем/ земельної
ділянки; чи звертався він до
компетентного державного органу про
прийняття забудови до експлуатації; чи
є законною відмова у такому прийнятті;
чи є порушені будівельні норми та
правила істотними.

Суд, дослідивши докази у їх сукупності,
вважає, що оскільки відповідачі
відповідно до рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 15.06.2006 року
не є власниками земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, не
надали допустимих доказів того, що
гараж був збудований в той час, коли
вони були власниками земельної
ділянки, тобто до 2006 року; не надали
належних доказів того, що будівництво
гаражу велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а тому у задоволенні
зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,11,60-62,88,209,212-215 ЦПК
України, суд-

вирішив:

Позов Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
демонтувати цегляний гараж розміром
4,00х6,00м самочинно побудований біля
житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
37 грн. 00 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, тобто по 12 гривень 33
коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
доход держави 243 гривні 60 коп. судового
збору, тобто по 81 гривні 20 коп. з
кожного.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Львівської
міської ради, Залізничної районної
адміністрації Львівської міської про
визнання права власності на самочинно
збудований гараж - відмовити за
безпідставністю та необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м. Львова
шляхом подачі в десяти денний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя:
Боровков Д.О.