№ 201/9216/14 ц
провадження 2/201/2410/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором і судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 16
липня 2014 року звернулося до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитними договорами та судових
витрат. Позивач в своєму позові
посилається на те, що 10 серпня 2007 року, 24
січня 2008 року і 11 вересня 2008 року між
ПАТ «ОТП Банк», правонаступниками
якого вони є та відповідачем ОСОБА_1
було укладено кредитні договори і
встановлено відсотки за користуванням
цими кредитами, кредитні кошти
відповідачу було надано, договори
почали виконуватися. Інший відповідач,
ОСОБА_2, є поручителем і зобов'язався
погашати борг кредитонабувача. Але в
порушення умов цих договорів і закону
відповідачі перестали виплачувати
відсотки по договорам, утворилася
заборгованість, в добровільному
порядку погашення заборгованості не
відбулося. Вважають вказане незаконним
і просили стягнути солідарно з
відповідачів на користь позивача
заборгованість по вказаним кредитним
договорам з урахуванням штрафних
санкцій, а також витрат на судовий збір,
задовольнивши позов у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явилися, про день
та час розгляду справи повідомлялися
належним чином, про причини неявки суду
не повідомили. Суд вважає можливим
розгляд справи без вказаних
відповідачів згідно ст. 169 ЦПК України.

З'ясувавши позицію сторін,
оцінивши надані і добуті докази,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими і
підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено,
що відповідно до укладеного між ПАТ
«ОТП Банк», правонаступником якого є
позивач згідно умов договору
факторингу від 28 серпня 2013 року, та
відповідачем ОСОБА_1 договору №
ML-300/432/2007 від 10 серпня 2007 року цей
відповідач отримав у позивача кредит у
розмірі 61583.70 долари США зі сплатою
встановлених відсотків за
користування кредитом в сумі 4.90% на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення кредиту - 10 серпня 2034 року.
На забезпечення вказаного кредитного
договору з ОСОБА_2 було укладено
договір поруки, яка погодилася з його
умовами. Відповідно до укладеного між
ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого
є позивач згідно договору факторингу
від 28 серпня 2013 року, та відповідачем
ОСОБА_1 договору № СL-300/354/2008 від 11
вересня 2008 року цей відповідач отримав
у позивача кредит у розмірі 21588 доларів
США зі сплатою встановлених відсотків
за користування кредитом в сумі 12.75% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення кредиту - 11 вересня 2015 року.
На забезпечення вказаного кредитного
договору було укладено договір поруки
з відповідачем ОСОБА_2, яка погодилася з
його умовами. Відповідно до укладеного
між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником
якого є позивач згідно договору
факторингу від 28 серпня 2013 року, та
відповідачем ОСОБА_1 договору № 001/611/08
від 24 січня 2008 року цей відповідач
отримав у позивача кредит з відкриттям
кредитної лінії з лімітом 10100 грн. зі
сплатою встановлених відсотків за
користування кредитом у встановленій
сумі (стандартний тариф на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом) з
кінцевим терміном повернення кредиту -
строк дії кредитної лінії 1461
календарний день. На забезпечення
вказаного кредитного договору не було
укладено договір поруки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок , а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту (ст. 527
Цивільного кодексу України). Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України). Якщо кожна із сторін у
зобов'язанні має одночасно і права і
обов'язки, вона вважається боржником у
тому, що вона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони, і одночасно
кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного
кодексу України). Позичальник
зобов'язується повернути (погасити)
кредитодавцеві кредит, сплатити
проценти згідно умов договору.

28 серпня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю - договір
факторингу, згідно з яким ПАТ «ОТП
Банк» у відповідності до ст. ст. 512, 514,
1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло
право вимоги, права кредитора і
відносно відповідача ОСОБА_1 за
кредитним договором № ML-300/432/2007 від 10
серпня 2007 року, кредитним договором №
СL-300/354/2008 від 11 вересня 2008 року і
кредитним договором № 001/611/08 від 24
січня 2008 року. Відповідно до
зазначеного договору сторони свої
зобов'язання виконали повністю.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором.

Відповідно до вимог ст. 1082 ЦК України на
адресу відповідача рекомендованим
листом позивач надіслав
повідомлення-вимогу про погашення
кредитної заборгованості, але
відповіді отримано не було.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України зміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до умов договору відповідач
зобов'язаний повернути кредит позивачу
у відповідності до графіку, що
наведений у додатку до цього договору,
який є його невід'ємною частиною. В разі
порушення позичальником обов'язку
повернути кредитодавцеві кредиту
відповідності до умов цього договору,
позичальник зобов'язаний сплатити
кредитодавцеві пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період прострочення сплати, від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. У випадку
прострочення повернення сум наданого
кредиту (в тому числі часткового
повернення), та прострочення сплати
процентів за користування кредитом
відповідно до цього договору,
позичальник сплачує кредитодавцю
штраф незалежно від строку
прострочення. Штраф сплачується в
національній валюті України за
офіційним курсом НБУ на день
сплати/стягнення.

Позивач, кредитодавець, відповідно до
умов договору відправив на ім'я
відповідача, позичальника, претензію
про дострокове припинення своїх
обов'язків через невиконання
відповідачем умов договору. Претензія
відповідачем була отримана.

В порушення зазначених норм
закону та умов укладених кредитних
договорів відповідач свої зобов'язання
за вказаними договорами належним чином
не виконав, перестав своєчасно
сплачувати відсотки по кредиту,
утворилася заборгованість. В
добровільному порядку питання не
вирішене і позивач вимушений був
звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою
задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050
ЦК України наслідками порушення
відповідачем зобов'язання щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
відповідачем своїх зобов'язань по
кредитним договорам мається
заборгованість. На вимогу позивача
погасити вказану заборгованість в
добровільному порядку, відповідачі
відповіли відмовою.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Положення
ст. 627 ЦК України встановлюють, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору. Частиною 1 ст.
628 ЦК України визначено, що зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Відповідно до змісту ч. 1
ст. 638 ЦК України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміна обставин та необізнаність про
укладення спірного договору поруки, на
які посилається позивач ніяким чином
не пов'язана з умовами виконання
договору. Банк свої зобов'язання по
договорам виконав, позичальник, в свою
чергу, отримав те, на що розраховував -
грошові кошти для споживчих потреб.
Відповідно до ст. 7 ЦК України за
звичаєм ділового обороту ризик
покладається на ту сторону в правочині,
яка має невиконані зобов'язання по
відношенню до іншої сторони правочину
(ст. 526 ЦК України). Кредитним договором
обов'язок по поверненню суми кредиту
покладається на позичальника, тож, стає
зрозумілим, що валютні ризики несе
позичальник як сторона, яка має
невиконані зобов'язання за кредитним
договором та поручитель.

Відсутність у позичальника необхідних
коштів не є підставою для звільнення
від відповідальності за порушення
зобов'язання у розумінні вимог статті
617 ЦК України. А стаття 625 ЦК України
прямо вказує, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами, оскільки це
прямо передбачено статтею 629 ЦК
України. Посилання можливе відповідача
в якості підстави для визнання
договорів недійсними або припиненими є
загальними, невизначеними та
недоведеними. Кредитний договір
складені у повній відповідності до
норм статей 1054, 1055, 1056, 1056 ЦК України, які
регулюють окремий вид цивільних
відносин - кредитних, відносин позики.
Дії ж позичальника з можливого
оскарження кредитного договору та
договору поруки, за яким він певний час
виконував зобов'язання, свідчать не
тільки про посягання на моральні
засади суспільства, які передбачають
добросовісне здійснення прав та
виконання взятих на себе обов'язків, а і
про намагання перекласти
відповідальність за свою
неспроможність й далі виконувати умови
кредитних договорів на банк, який
вчасно та належним чином виконав свої
обов'язки за вказаними договорами.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладені договору, таким
чином ніяких порушень з боку банку
немає та позивачеві було про це відомо.
Відповідно до ст. 192 ЦК України законним
платіжним способом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня. Частиною 2
цієї ж статті передбачено, що іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і порядку,
встановленому законом. Відповідно до
ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути
виражене у грошовій одиниці України.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті. Цивільним кодексом передбачено
можливість визначення зобов'язання в
іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК
України, договір укладений сторонами,
має умови, які повинні виконуватися.
Позивач, зі свого боку погодився з
такими умовами договору, підписавши
кредитний договір особисто.

Договори про надання кредиту та поруки
укладаються на власний розсуд
кредитора і позичальника та з
урахуванням вимог цивільного,
банківського законодавства та
вказаних правил.

Отже, зупинивши свій вибір на ПАТ «ОТП
Банк», відповідачі погодилися на умови
про надання кредиту та договору поруки
як такі, що їх влаштовували. Банк не
примушував, не нав'язував своїх послуг
позивачеві та не вимагав укладення
договору. Це була ініціатива особисто
відповідачів.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2
повиннi довести, що їх дiями не було
порушено їх права або права позивача.
Однак, жодних доказiв відповідачами до
суду не надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує будь-якi
(крім договірних) домовленості i
зобов'язання стосовно вiдповiдачiв
відносно кредиту, предмета спору, а
вiдповiдачi не довели незаконність дій
позивача. Твердження можливе
вiдповiдачiв про наявнiсть будь-яких
iнших зобов'язань стосовно позовних
вимог - є припущенням.

Щодо валюти виконання зобов'язання та
ціни позову, то це обґрунтовується
наступним. У відповідності до ч. 1 ст. 533
ЦК України - «Грошове зобов'язання має
бути виконане у гривнях». Але з цього
правила є винятки і випадок із
стягнення сум до них і відноситься. В
підтвердження вищевикладеного слід
зазначити, що винятки допускає сам
Цивільний кодекс України. Так ч. З ст. 533
Цивільного кодексу України визначено,
що «використання іноземної валюти, а
також платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом». Згідно з
п. 1.6. Положення про порядок здійснення
банками України вкладних (депозитних)
операцій з фізичними та юридичними
особами, затвердженого постановою № 516
Правління Національного банку України
від 03 грудня 2003 року - «Банк сплачує
вкладнику суму вкладу (депозиту) в
нараховує за ним проценти: у валюті
вкладу (депозиту), якщо грошові кошти
надійшли на вкладний (депозитний)
рахунок в іноземній валюті, або на
умовах та в порядку, передбачених
договором, відповідно до заяви
вкладника - в іншій іноземній чи в
національній валюті». В даному випадку
грошові кошти надані в доларах США і в
гривні, що підтверджується умовами
договорів та відповідними квитанціями
про сплату. Відповідно позивач вимагає
стягнути заборгованість у тій валюті, в
якій відповідач повинен був виконати
зобов'язання, а саме у доларах США і
гривнях, з перерахунком на національну
валюту.

Суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, виходячи з того, що
позивач всі передбачені договорами
сторін умови виконав в повному обсязі,
відповідач укладав договори та приймав
кошти і зобов'язувався його виконати у
відповідності до норм чинного
законодавства, тому відповідач мав
можливість виконати умови договору і
повернути кредит позивачу, але без
поважних причин цього не зробив.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями
відповідачів, пов'язаними з
невиконанням умов договорів, позивачу
було завдано майнової шкоди, які
знаходяться в безпосередньому
причинному зв'язку зі вказаними діями
відповідачів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
повністю.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Не може суд прийняти до уваги
заперечення відповідачів проти позову,
оскільки вони спростовуються
вищенаведеним та ні чим об'єктивно не
підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим стягнути солідарно з ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» загальний борг по кредитному
договору від 10 серпня 2007 року в сумі 703663
грн. 76 коп. (еквівалент 60039.57 доларів
США), з яких: залишок заборгованості за
кредитом - еквівалент 55996.20 доларів США,
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - еквівалент 4043.37
долари США; стягнути солідарно з ОСОБА_1
і ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» загальний борг по кредитному
договору від 11 вересня 2008 року в сумі
180887 грн. 18 коп. (еквівалент 15434.06 долари
США), з яких: залишок заборгованості за
кредитом - еквівалент 14566.58 доларів США,
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - еквівалент 867.48
доларів США; стягнути з ОСОБА_1 на
користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
загальний борг по кредитному договору
від 24 січня 2008 року в сумі 6301 грн. 83 коп.,
а також стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на
користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
витрати на судовий збір з кожного
окремо по 1827 грн.

Таким чином позовні вимоги про
стягнення заборгованості за
кредитними договорами та витрат
знайшли своє підтвердження в ході
судового засідання і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 15, 16, 509, 510, 512, 514, 526, 527, 530, 532, 533, 534, 536,
545, 546, 549, 550, 551, 610, 611, 612, 629, 1048-1050, 1054, 1055,
1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» загальний борг по кредитному
договору від 10 серпня 2007 року в сумі 703663
грн. 76 коп. (еквівалент 60039.57 доларів
США), з яких: залишок заборгованості за
кредитом - еквівалент 55996.20 доларів США,
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - еквівалент 4043.37
долари США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» загальний борг по кредитному
договору від 11 вересня 2008 року в сумі
180887 грн. 18 коп. (еквівалент 15434.06 долари
США), з яких: залишок заборгованості за
кредитом - еквівалент 14566.58 доларів США,
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - еквівалент 867.48
доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» загальний борг по кредитному
договору від 24 січня 2008 року в сумі 6301
грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» витрати на судовий збір з
кожного окремо по 1827 грн..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -