22-ц/775/134/2014(м)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Кочегарової Л.М.,
Попової С.А.,

при секретарі Ушаковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк «Приват
Банк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 10
грудня 2013 року,-

в с т
а н о в и л а:

У квітні 2013 року позивач
звернувся до суду з даним позовом,
посилаючись на те, що 20 вересня 2007 року
між ПАТ «КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір №
MRХRF103010266, на підставі якого банк надав
відповідачці кредит в сумі 8 034,00 грн.,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення - 20
вересня 2009 року. Свої зобов'язання за
умовами договору відповідачка не
виконала, внаслідок чого, станом на 12
березня 2013 року, утворилася
заборгованість в сумі - 85 240,11 грн., яку
позивач просив стягнути з
відповідачки, а також відшкодувати
понесені судові витрати по оплаті
судового збору.

Рішенням Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області
від 10 грудня 2013 року позов ПАТ КБ
«Приват Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» заборгованість за
кредитом - 7703,35грн., заборгованість за
процентами за користування кредитом -
21 187, 33 грн., пеню за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором -
22179,60 грн., а також штраф - 500 грн.(
фіксована частина), штраф - 4035,24 грн.
(процентна складова), а всього 59 019,97 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» витрати на оплату
судового збору - 588,16 грв.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, діюча
в інтересах ОСОБА_2, просить рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права. Зокрема, вказує на те, що договір
укладений між ПАТ КБ «Приват Банк» та
ОСОБА_2 є нікчемним,тому, як не має
належного оформлення, оскільки
договір повинен укладатися у письмовій
формі, однак відповідачем була
підписана тільки заява про надання їй
послуг, та не були узгоджені умови
надання кредиту, що суперечить вимогам,
передбаченим чинним законодавством.
Зазначає, що банк сам порушив умови
договору, оскільки не застосував
санкції до боржника, які мав
застосувати при виникненні певних
подій та не повідомив про наявність
заборгованості відповідачку і з 2007
року по 2013 рік нараховував пеню,
штрафи та проценти на суму
заборгованості, чим навмисно сприяв
збільшенню розміру збитків для
боржниці. Крім того, позивач звернувся
до суду за межами строку позовної
давності.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3, які підтримали доводи скарги та
просили її задовольнити, заперечення
проти скарги представника ПАТ КБ
«Приват Банк» - Шишелової Н.В., яка
просила скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом встановлено, і це
підтверджується матеріалами справи, що
20 вересня 2007 року ПАТ КБ «Приват Банк»
надано позичальнику ОСОБА_2 строковий
кредит на суму 8 034,00 грн. з кінцевим
терміном повернення 20 вересня 2009 року,
включно, з умовою сплати відсотків за
його користування у розмірі 0,42% у
місяць, на суму залишку заборгованості
по кредиту в обмін на зобов'язання
позичальника по поверненню кредиту,
сплати процентів, комісії.

Відповідно до умов договору,
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з
«10» по «15» число кожного місяця
позичальник повинен надавати Банку
щомісячний платіж у сумі 553,71 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
інші витрати згідно Умов.

Згідно п.4.2 Умов, при порушенні
позичальником зобов'язань по погашенню
кредиту, позичальник сплачує банку
відсотки за користування кредитом у
подвійному розмірі від розміру
зазначеному у тарифах та заяві.

Відповідно до п.5.1 Умов при
порушенні позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених заявою та
п.п.3.2.2, 3.2.3 , банк має право нарахувати, а
позичальник зобов'язується сплатити
банку пеню у розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менш 1
грн. за кожний день прострочення
платежу.

Пунктом 5.3 даного договору
передбачено, що при порушенні
позичальником строків платежів по
будь - якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 500 грв.
+5% від суми заборгованості.

У порушення умов договору,
відповідачка зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконала,
внаслідок чого, станом на 12 березня 2013
року, утворилася заборгованість в сумі
- 85 240,11 грн.

Частково задовольняючи позов,
суд виходив з того, що відповідачка
ОСОБА_2 не виконала свої зобов'язання
за кредитним договором, а тому, банк
має право вимагати від неї, як боржника,
виконання зобов'язань щодо
повернення кредиту, сплати процентів,
комісії, штрафу і пені, яка підлягає
стягненню в межах річного строку, як це
передбачено законом.

Висновок суду про необхідність
покладення на ОСОБА_2 обов'язку по
погашенню заборгованості за кредитним
договором є правильним, оскільки
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

У відповідності з вимогами ст.ст. 525,526,
ЦК України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу і в
установлений строк їх виконання.

Згідно зі ст. 611 даного Кодексу,
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Таким чином, оскільки
зобов'язання за кредитним договором
ОСОБА_2 не виконані, заборгованість,
яка утворилася, станом на 12 березня 2013
року, підлягає стягненню з боржниці.

Доводи відповідачки про те, що
договір є нікчемним оскільки його
форма не відповідає чинному
законодавству, колегія суддів вважає
безпідставними.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК
України, правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах.

У відповідності з ч.2 ст.215 цього
Кодексу недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом.

Статтею 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору, з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, 629 ЦК
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені між ними, та умови,
які є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст. 634 ЦК
України, договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому.

З матеріалів справи вбачається,
що при укладенні договору 20 вересня 2007
року ОСОБА_2 надала згоду, що заява,
разом із запропонованими банком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам (Тарифами) складає
кредитно-заставний договір між
позичальником і банком, про що свідчить
її особистий підпис. Сторонами була
досягнута згода з усіх істотних умов
договору: мета, сума, строк кредиту,
умови і порядок його видачі та порядок
погашення, спосіб забезпечення
зобов'язань, відсоткові ставки, порядок
плати за кредит і заходи у випадку
порушення грошових зобов'язань.
Зазначений договір підписаний
позичальником без застережень, що
вказує на досягнення узгоджень сторін
у письмовій формі (а.с.8).

Посилання відповідачки на те,
що кредит вона брала не для себе, а
члена своєї сім'ї на той час, і про
наявність заборгованості по договору
банк її не повідомляв, не є підставою
для звільнення боржниці від обов'язку
виконати умови договору та погасити
заборгованість.

Посилання відповідачки на
пропуск строку позовної давності
банком є необґрунтованим.

Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

У відповідності з ч. ч. 2. 3 ст. 264
ЦК України, позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Відповідно до п.5.5 умов
надання споживчого кредиту термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
Договором встановлюється сторонами
тривалістю у 5 років ( а.с. 10-17).

Як вбачається з матеріалів
справи, 14 липня 2008 року Іллічівським
районним судом м. Маріуполя було
видано судовий наказ про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приват
Банк» заборгованості, яка утворилася,
станом на 9 червня 2008 року, в розмірі 10
321,41 грв., яка складається з:
заборгованості за кредитом - 7 703,32 грв.;
заборгованості за процентами - 1038,17
грв.; заборгованості за комісією - 1405,95
грв.; пені за несвоєчасність виконання
зобов»язань за договором - 128,94 грв.
Зазначений наказ набрав чинності 14
серпня 2008 року.

З пояснень представника
позивача в судовому засіданні
апеляційного суду вбачається, що
судовий наказ було пред'явлено до
виконання в державну виконавчу службу,
але у 2011 році повернуто банку без
виконання. Відсутність виконання
зобов'язань відповідачкою
підтверджується роздруківкою руху
грошових коштів за кредитним рахунком
боржниці.

З листа начальника
Іллічівського ВДВС Маріупольського
міського управління юстиції від 3
лютого 2014 року вбачається, що
виконавче провадження №ВП26117692 з
виконання виконавчого листа №2-н-3213 від
14 липня 2008 року, виданого Жовтневим
районним судом м. Маріуполя, було
відкрите 20 квітня 2011 року. В ході
проведення виконавчих дій встановлено,
що боржниця тривалий час за адресою
АДРЕСА_1 не проживає. Майна, на яке
можна звернути стягнення не
встановлено. На підставі п.5 ч.1 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження» 26 червня 2011 року винесено
постанову про повернення виконавчого
листа стягувачу ( а.с.157).

Таким чином, оскільки строк
позовної давності для пред'явлення
вимог до боржника за умовами п.5.5
договору встановлено у 5 років, у
зв'язку з видачею судового наказу 14
липня 2008року перебіг строку позовної
давності було перервано, закінчення
цього строку повинно відбутися 14
липня 2013 року, а позов подано 19 березня
2013 року, тобто, в межах строків
позовної давності.

Видача судового наказу не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених умовами Договору, і не
тягне за собою припинення договору,
оскільки договір діє до повного
виконання сторонами зобов'язань.

Між тим, колегія суддів вважає,
що вирішуючи спір, суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини справи, які
мають значення для правильного
вирішення спору та зробив висновки, які
не відповідають обставинам справи
щодо розміру заборгованості, а це є
підставою для часткового задоволення
апеляційної скарги та зміни рішення
суду в частині розміру заборгованості
та витрат на оплату судового збору.

Згідно з розрахунком банку,
розмір заборгованості ОСОБА_2, станом
на 12 березня 2013 року, становить 85 240,11
грн., яка складається з: заборгованості
за кредитом - 7703,35 грн., заборгованості
за процентами за користування
кредитом - 21 187,33 грн., заборгованості за
комісією за користування кредитом - 3
414,45 грн., пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором - 48
399,74 грн., а також штрафів відповідно до
п. 5.3 умов та правил надання банківських
послуг, а саме: 500,00 грн. - фіксована
частина штрафу, 4035,24 грн. - процентна
складова штрафу.

Однак, відповідно до судового
наказу від 14 липня 2008 року з ОСОБА_2
стягнуто 10 321,41 грв., що
складається з заборгованості за
кредитом - 7 703,32 грв.; заборгованості за
процентами - 1083,17 грв.; заборгованості
за комісією - 1405,95 грв.; пені за
несвоєчасність виконання зобов»язань
за договором - 128,94 грв.

Судовий наказ не скасовано,
тому, заявлена позивачем по даній
справі сума заборгованості - 85 240,11
грв. повинна бути зменшена на суму
заборгованості,яка стягнута за
наказом.

Таким чином, з урахуванням
судового наказу, підстави для
стягнення заборгованості по кредиту в
7 703,35 грв. відсутні. Розмір
заборгованості за процентами за
користування кредитом становить 20 104,16
грв.( 21 187,33 проценти, нараховані банком
за позовом, мінус - 1083,17 грв. - проценти,
стягнуті за наказом); розмір
заборгованості по комісії буде
становити - 2 008,50 ( 3 414,45 мінус 1405,95);
розмір заборгованості по пені буде
становити 48 270,80 грв. ( 48 399,74 мінус -128,94).

При цьому, вимоги позивача про
стягнення з боржниці суми пені за
період з грудня 2007 року по 12 березня 2013
року є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 549 та ч. 3 ст.
551 ЦК України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно зі ст.258 цього Кодексу,
позовна давність до вимог про
стягнення неустойки застосовується в
один рік.

Відповідно до п.5.1 Умов при
порушенні позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених заявою та
п.п.3.2.2, 3.2.3 , банк має право нарахувати, а
позичальник зобов'язується сплатити
банку пеню у розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менш 1грн.
за кожний день прострочення платежу.

Виходячи з наведених норм
закону та умов договору, пеня повинна
бути нарахована за період з 12 березня
2012 року 12 березня 2013 року та її розмір
за вказаний період становить 11 940,84 грв.
( 20104,16 + 2008,50 х 0,15:100 х 360).

У зв'язку зі зміною розміру
пені не може залишатися без зміни і
процентна складова штрафу.

Згідно з п.5.3 договору про
споживчий кредит, при порушенні
позичальником строків по будь - якому з
грошових зобов'язань, передбачених
договором більш ніж на 30 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 500 грв. + 5% від
суми заборгованості.

Оскільки в суму
заборгованості входить
заборгованість за процентами, комісія
та пеня, що становить 34 053,50 ( 20104,16 + 2008,50
+11940,84), 5% від цієї суми буде становити
1702,68 грв. (34053,50 х 5% :100).

Таким чином, загальна сума
заборгованості, яка підлягає
стягненню з відповідачки на користь
ПАТ «КБ «Приват Банк», станом на 12
березня 2013 року, становить 36 256,18 грв.
та складається з: заборгованості за
процентами за користування кредитними
коштами - 20 104,16 грв.; заборгованості за
комісією - 2 008,50 грв.; заборгованості за
пенею - 11 940,84 грв., фіксованої частини
штрафу - 500 грв.; процентної складової
штрафу -1702,68 грв

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь ПАТ «КБ «Приват
Банк» підлягає стягненню витрати на
оплату судового збору за подачу позову
в розмірі 362,56 грв.

Керуючись ст.ст. 307,309,313-314,316
ЦПК України, колегія суддів,-

в и
р і ш и л а :

Апеляційну скаргу
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 10 грудня 2013 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2,
виданий Жовтневим РВ УМВС України в
Донецькій області 13 червня 1996 року,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на
користь ПАТ КБ «Приват Банк»
заборгованість за кредитним договором
від 20 вересня 2007 року в розмірі 36 256,18
грв, яка складається з: заборгованості
за процентами за користування
кредитними коштами - 20 104,16 грв.;
заборгованості за комісією - 2 008,50 грв.;
заборгованості за пенею - 11 940,84 грв.,
фіксованої частини штрафу - 500 грв.;
процентної складової штрафу -1702,68 грв.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2,
виданий Жовтневим РВ УМВС України в
Донецькій області 13 червня 1996 року,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на
користь ПАТ КБ «Приват Банк» витрати
на оплату судового збору при подачі
позову - 362,56 грв.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді