Справа № 466/6309/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 жовтня 2014р. Шевченківський районний
суд м. Львова

в складі: головуючого - судді
Донченко Ю.В.

при секретарі
Чепіль С.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про оспорювання
батьківства, виключення відомостей з
актового запису, -

у с т а
н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про оспорювання
батьківства, виключення відомостей про
батька з актових записів про
народження дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, дану позовну заяву
в його інтересах подав представник
ОСОБА_1. Позов мотивує тим, що 26 жовтня
1991 року між ним та відповідачем
виконавчим комітетом
Ясениця-Замківської сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області був зареєстрований шлюб, про що
у книзі записів актів громадського
стану про одруження зроблено
відповідний запис за № 27 від 26.10.1991.
Зазначає, що подружнє життя у них з
відповідачкою не склалося, на протязі
тривалого часу вони не підтримували
подружніх відносин, проживали окремо і
спільне господарство не вели, що в
кінцевому результаті призвело до
фактичного припинення між ними шлюбних
відносин. На підставі рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 24.12.2012 року шлюб укладений
між ним та ОСОБА_4 від 26.10.1991 року було
розірвано.

Від шлюбу мають трьох дітей: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак факт
батьківства він визнає лише щодо
їхнього старшого сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, а щодо ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 то не вважає
себе біологічним батьком дітей. До
такого висновку дійшов після численних
сварок з відповідачкою, під час яких
вона неодноразово наголошувала на
тому, що це не його діти. Крім того,
вважає, що під час перебування у
зареєстрованому шлюбі із ним -
відповідачка, ОСОБА_4, нехтувала
сімейними цінностями, неодноразово
порушувала подружню вірність, вела
аморальний спосіб життя, що призвело в
подальшому до розірвання між ними
шлюбних відносин, а також стало вагомою
підставою для виникнення у нього
підозр, щодо факту його батьківства
відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Покликаючись на ст. 136 Сімейного
кодексу України, просить, виключити з
актового запису про народження дитини
відомості про нього, як про батька
дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засідання позивач, явка якого
за клопотанням представника
відповідача була визнана судом
обов"язковою, не з"явився з невідомих
суду причин. Представник позивача не
може пояснити причин неявки в судове
засідання позивача, тому суд вважає
розглядати справу у його відсутності.

Представник позивача в судовому
засіданні позовну заяву підтримав та
просив її задовольнити, доповнивши, що
дані правовідносини слід розглядати за
сімейним кодексом України, незважаючи
на те, що такі виникли під час дії КЗпШС.

Відповідачка в судове засідання не
з"явилась її інтереси в судовому
засіданні представляє представник
ОСОБА_2, який заперечив щодо
задоволення позову, підтримав письмові
заперечення відповідачки та пояснив,
що вважає позовну заяву позивача
вигаданою, надуманою, безпідставною та
поданою з метою уникнення ним свого
прямого обов'язку щодо утримання своїх
дітей (аліменти), оскільки в
провадженні Шевченківського районного
суду м. Львова перебуває цивільна
справа про стягнення з позивача
аліментів на їхніх дітей до закінчення
ними навчання, а також перебуває
цивільна справа про поділ майна
подружжя, де відповідачкою заявлено
зустрічний позов та поставлено питання
про відступлення від рівності часток
подружжя оскільки із відповідачкою
залишилися троє дітей. 24.12.2012р.
Шевченківським районним судом м.
Львова укладений 26.10.1991р. шлюб було
розірвано.

До розірвання шлюбу позивач
зневажливо ставився до відповідачки,
ображав її, неодноразово застосовував
до неї фізичну силу. Починаючи з 2010
року, сімейне життя з ініціативи
позивача між ними поступово
погіршувалося, що в кінцевому
результаті призвело до фактичного
припинення між ними шлюбних відносин. У
вересні місяці 2012 року позивач привів
коханку, яку усім представив, як його
теперішню жінку з якою він буде
одружуватися, що свідчить про зраду з
боку позивача та причину розірвання
шлюбу.

Від шлюбу сторони мають трьох дітей:
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Частиною 3 ст.136 СК України на яку
покликається позивач в позовній заяві
чітко передбачено: - оспорювання
батьківства можливе лише після
народження дитини і до досягнення нею
повноліття. Донька сторін - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, якій ІНФОРМАЦІЯ_4
сповниться вже 19 років, тобто в супереч
СК України позивач подає позов до суду,
знаючи, що їхня донька вже повнолітня.

Крім того, зазначає, що в п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
15.05.2006 N 3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
також чітко передбачено: - Судам слід
ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК
України оспорювання батьківства
можливе тільки після реєстрації
народження дитини і до досягнення нею
повноліття. Поряд з цим, відповідачка
наполягає на тому, що ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою позивача.

Позовні вимоги позивача про оскарження
ним батьківства по відношенню і до
їхнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 вважає
також надуманими та безпідставними.

В п.1 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15.05.2006 N 3 "Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів" звернуто увагу судів на те,
що за загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч. 1 ст. 58 Конституції України норми
Сімейного кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р.
До сімейних відносин, які вже існували
на зазначену дату, норми СК
застосовуються в частині, лише тих прав
і обов'язків, що виникли після набрання
ним чинності. Ці права й обов'язки
визначаються на підставах,
передбачених СК.

Частиною 1 ст. 56 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, який діяв на той час,
встановлено строк в один рік протягом
якого особа записана як батько або як
мати дитини в книзі записів народжень
або особа, яка фактично є батьком
дитини має право оспорити проведений
запис з того часу, коли їй стало або
повинно було стати відомо про
проведений запис.

Натомість позивач знаючи з моменту
народження їхніх дітей про те, що він
батько дітей, знаючи про те, що він
вписаний як батько їхніх дітей, не
оскаржував такі актові записи. Тому
представник відповідача просить в
позові відмовити за безпідставністю
позовних вимог закеруватись нормами
КЗпШС.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, оголосивши заперечення
відповідача, оглянувши справу №
12, оцінивши всі надані суду докази
у сукупності, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З пояснень представників сторін,
матеріалів справи, судом встановлено,
що сторони перебували у шлюбних
стосунках з 26.10.1991 року, проживали разом
та вели спільне господарство.

Згідно рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 24.12.2012 року
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - розірвано.

У шлюбі у сторін народилось троє дітей:
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
щодо двох дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачем
заявлено позов про оспорювання
батьківства.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 54 КпШС
України, які діяли на той час, взаємні
права та обов'язки батьків і дітей
грунтуються на походженні дітей,
засвідченому у встановленому законом
порядку. Походження дитини від батьків,
які перебувають між собою в шлюбі,
засвідчується записом про шлюб
батьків. Батько і мати, які перебувають
у шлюбі між собою, записуються

батьками дитини в книзі записів
народжень за заявою будь-кого з них.

Як вбачається із копій свідоцтв про
народження від 03.02.1996 р. актовий запис №
567, від 16.02.1999 року актовий запис № 654 -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 - позивач вказаний батьком,
тобто позивачу було відомо про дані
записи в момент їх здійснення та видачі
свідоцтв.

З часу народження дітей до подачі до
суду позову - 08.09.2014р. позивач не
сумнівався з приводу свого батьківства
відносно дітей, не оспорював свого
батьківства та внесених відомостей про
своє батьківство до актового запису.

В своєму позові, оспорюючи своє
батьківство, позивач ОСОБА_3
посилається на ст. 136 СК України, який
діє з 1.01.2004р.

Втім, відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України 3 від 15.05.06р.
"Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" звернуто увагу
судів на те, що норми СК України
застосовуються до сімейних в відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто не раніше 1.01.04р. До
сімейних відносин, які вже існували на
зазначену дату, норми СК
застосовуються в частині лише тих прав
і обов"язків, що виникли після набрання
ним чинності.

Правовідносини між сторонами з приводу
батьківства , реєстрації народження
дитини та внесення відомостей про
батьківство в актовий запис про
народження дітей виникли між сторонами
в період дії КпШС України.

Відповідно до вимог ст. 56 КпШС України ,
яка діяла на той час, позивач мав право
оспорювати своє батьківство та внесені
в актовий запис відомості тільки на
протязі року з того моменту, коли йому
стало відомо про вчинення запису.

Позивач повинен був доказати, що не є
біологічним батьком дитини.

Позивач знав про вчинені записи у
відповідності до ст. 54 КЗпШС та видані
свідоцтва про народження дітей від
16.02.99р. та від 03.02.1996 р., однак не
оспорював їх з 1996р., 1999р.

Не оспорював він їх і з часу коли у
нього виникли сумніви щодо свого
батьківства.

Крім того, позивач ставить питання про
оспорювання батьківства щодо ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в порушення ст. 136 СК
України, зважаючи на те, що ОСОБА_5 є вже
повнолітня.

Таким чином, доводи позивача про те, що
він не є батьком дітей та відомості про
його батьківство підлягають
виключенню з актових записів про
народження дітей є безпідставними та
спростовуються вищенаведеними
доводами.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст. 136 СК України, ст. 56 КЗпШ
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України 3 від 15.05.06р. "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", -

вирішив:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
оспорювання батьківства, виключення
відомостей з актового запису -
відмовити.

На рішення Шевченківського районного
суду м. Львова може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя: Ю. В. Донченко