Справа № 489/2137/14-ц
Номер провадження 2/489/1238/14
РІШЕННЯ

Іменем України

06 листопада 2014 року
місто
Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради
про визнання права на проживання у
кімнаті гуртожитку,

встановив

В березні 2014 року ОСОБА_2 (далі - позивач)
звернулась до суду з позовом до
Миколаївської міської ради (далі - ММР)
мотивуючи свої вимоги тим, що з травня
2002 року вона разом із своїми бабусeю та
дідом проживала в кімнаті АДРЕСА_1. З 2007
року вони переселились в кімнату
АДРЕСА_2, де вона мешкає до теперішнього
часу. В зазначеній кімнаті вона не
зареєстрована, зареєстрована в кімнаті
АДРЕСА_3 де проживають її батьки та
сестра. Після смерті бабки і діда, вона
продовжує проживати в зазначеній
кімнаті, сплачує за неї та робить в ній
ремонт.

Зазначає, що проти її проживання у
кімнаті не заперечує ні ЖКП ММР
"Південь", ні сусіди.

Просить суд визнати її право на
проживання у кімнаті АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позов та
просили його задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнала, надала письмові заперечення
проти позову.

Вислухавши пояснення сторін, покази
свідків, дослідивши матеріали справи,
судом встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

В кімнаті АДРЕСА_1 з 15.09.1989 були
зареєстровані та проживали ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2

Будинок АДРЕСА_1 - є гуртожитком, що
перебуває на балансі ЖКП ММР "Південь".

Згідно з свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а/з
№ 683 (а. с. 9).

Згідно з свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а/з №
2181 (а. с. 16).

Позивач ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 (а. с. 27; 28; 29; 30; 31).

Позивач зазначає у своєму позові, що з
травня 2002 року вона проживала разом із
своїми бабкою та дідом, з початку в
кімнаті АДРЕСА_1, а з 2007 року в кімнаті
АДРЕСА_2, де вона мешкає до теперішнього
часу. Зазначає, що сплачує за неї,
робить в ній ремонт. Просить визнати за
нею право на проживання в зазначеній
кімнаті, оскільки не має іншого житла, а
саме ця кімната з 2002 року є її місцем
постійного проживання.

Разом із тим, з матеріалів справи
вбачається, що позивач зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_3. Ці обставини не
заперечуються позивачем.

Згідно з довідкою ЖКП ММР "Південь"
кімната АДРЕСА_3 не приватизована.
Власник особистого рахунку - ОСОБА_5
Кімната складається з двох кімнат,
загальна площа - 54,5 кв.м., житлова - 31,8
кв.м. В кімнаті зареєстровані: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а. с. 93).

Відповідно до ч. 2 ст. 810 ЦК України
підстави, умови, порядок укладення та
припинення договору найму житла, що є
об'єктом права державної або
комунальної власності, встановлюються
законом. Таким чином, відносини, що
виникають у зв'язку з наймом житла, що
перебуває у державній або комунальній
власності регулюється Житловим
кодексом та іншими актами житлового
законодавства (ч. 1 ст. 3 ЖК України).

Відповідно до ст. 127 ЖК України та п. 2
Примірного положення про гуртожитки,
гуртожитки призначаються лише для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період їх роботи або
навчання.

Згідно з ст. ст. 128, 129 ЖК України жила
площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету.
Єдиною підставою для вселення в надану
жилу площу в гуртожитку є спеціальний
ордер, виданий громадянину
адміністрацією підприємства, установи,
організації на підставі відповідного
рішення.

Отже, законом установлено, що єдиною
підставою для вселення на надану жилу
площу в гуртожитку є спеціальний ордер,
який видає адміністрація підприємства,
установи, організації на підставі
спільного з профспілковим комітетом
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку.

Ордеру на проживання у спірній кімнаті
позивач не отримувала.

Доказів того, що позивач отримала
кімнату в гуртожитку у зв'язку з
перебуванням у трудових відносинах, а
також вселилась у кімнату гуртожитку
на підставі виданого їй ордеру, позивач
суду не надала.

Позивач вказує, що вселилась до спірної
кімнати з дозволу дідуся та бабусі, які
були наймачами кімнати. Однак
письмової згоди наймачів на вселення,
як того вимагає ст. 65 Житлового кодексу
УРСР позивач не надала.

Окрім цього, матеріали справи містять
документи про осіб, які проживали у
спірній кімнаті, однак в жодному з них
не зазначено, що позивач там проживала.
Дідусь позивача у 2012 році звертався до
ММР щодо виділення кімнати АДРЕСА_2,
оскільки його дружина ОСОБА_4 тяжко
хворіє і не може проживати з ним в одній
кімнаті. По даній заяві проводилась
перевірка та складено акт від 07.05.2012 (а.
с. 81), однак ані заявою ОСОБА_3, ані
вказаним актом не підтверджено
проживання позивача з дідусем або
бабусею у спірних кімнатах.

Суд критично ставиться до показів
свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_1, які
підтвердили факт вселення та
проживання, оскільки їх покази
суперечать письмовим доказам у справі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у
задоленні позовних вимог позивача про
визнання її права на проживанні у
кімнаті гуртожитку, належить
відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради
про визнання права на проживання у
кімнаті гуртожитку.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особою, яка не була
присутня під час проголошення рішення -
з моменту отримання копії рішення.

Суддя
В. В.
Кокорєв