30.09.2014 Справа № 756/9315/14-ц
Унікальний № 756/9315/14
Провадження № 2/756/3876/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 30» вересня 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді
- Белолконної І.В.

при секретарі
- Коцюруби С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

позивач через свого представника
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання правочину недійсним, та
просила визнати договір № 101 про
передачу прав на використання імені,
укладений 14 листопада 2013 року між нею
та відповідачем - недійсним, та
стягнути з відповідача на її користь
судові витрати по справі та витрати по
наданню їй правової допомоги.

В обґрунтуванні позову позивач
зазначила, що 14 листопада 2013 року вона,
в простій пись мові формі уклала з
відповідачем договір № 101 про передачу
прав на використання імені (надалі по
тексту - договір), а саме тор говельної
марки «RED project» з метою здійснення в
подальшому мистецько-хореографічної
діяльності.

Згідно умов договору відповідач
укладав його як власник права на
використання імені, в свою чергу
позивач бажала отримати дозвіл на
викорис тання зазначеного вище імені.

На виконання своїх зобов'язань по
договору, позивач сплатила відповідачу
243600 грн., що підтверджуються розписками
від 14.11.2013 року, від 23.11.2013 року, від
30.11.2013 року та від 12.12.2013 року.

Також позивач зазначила, що під час
укладання договору відповідач показав
їй документи, які, начебто,
підтверджували його право на
використання імені торговельної марки
«RED project», але в руки їй їх не надав, в
наслідок чого вона не мала можливості
їх добре вивчити. Пізніше, коли вона
отримала всі документи, з'ясувалась та
обставина, що відповідач на час
підписання договору № 101 від 14.11.2013 року
не мав права на використання імені
торговельної марки «RED project», оскільки
він лише 14.01.2013 року подав про заявку
про це до «Українського інституту
промислової власності». Сертифікат про
реєстрацію відповідачем доменного
імені «REDproject.com.ua», на час укладання
договору був вже прострочений.

Вищезазначені обставини, на думку
позивача, існували на момент укладення
договору 14.11.2013 року і навмисно були
замовчувані відповідачем з метою
введення її в оману при його
підписанні. До підписання договору,
документи Українського інституту
промисловості їй для ознайомлення
відповідач не надав. Відповідачу
достеменно було відомо, що позивач
укладає з ним договір саме з метою
використання в подальшій своїй
діяльності імені торговельної марки
«RED project», ці обставини була для неї
суттєвими, мали для неї істотне
значення і в противному випадку вона б
його не укладала.

Аби з'ясувати дане непорозуміння,
позивач неодноразово намагалась
зустрітись з відповідачем, але
останній кожного разу ухилявся від
зустрічей, внаслідок чого позивач і
була змушена звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, позов просили
задовольнити з підстав викладених у
позовній заяві.

Відповідач, та його представник в
судовому засіданні проти позовних
вимог заперечували, у задоволенні
позову просили відмовити посилаючись
на обставини викладені у письмових
запереченнях, долучених до матеріалів
справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню підлягати не може.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

14 листопада 2013 року в простій письмові
формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір № 101 про передачу прав
на використання імені (далі - договір), а
саме торговельної марки «RED project»
(а.с.4-5).

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Згідно п.2 Договору, Сторона 1
(відповідач) надає Стороні 2 (позивачу)
за винагороду на термін дії цього
Договору право на використання Імені
вказаного в додатку №1 до цього
договору.

Відповідно до п.4.4 Договору
Сторона 2 (позивач) має право
використовувати Ім'я в рекламній
компанії, фото та відео матеріали,
розробляти розклад занять студії,
брати на роботу хореографів, викладати
необхідну інформацію про танцювальну
студію «RED project» на сайті www.redproiect.com.ua,
(pass: wwwredprol234, login: admin) (а.с.4).

Також згідно п.5.1 Договору, за
надання права на використання Імені,
Сторона 2 (позивач) сплачує Стороні 1
(відповідачу) винагороду визначену
Додатком № 2 до цього Договору (а.с.4).

Згідно додатку №2 до договору
Сторона 2 (позивач) сплачує винагороду
за використання Імені, яка становить
243600 грн. Винагорода здійснюється
Стороною 2 (позивачем) протягом 30 днів,
що йдуть за звітнім періодом, шляхом
перерахування коштів на р/р Сторони 1
(відповідача) або виплата готівкою
(а.с.6).

Відповідач в с/з зазначив, що під
час обговорення умов підписання
договору він повідомив позивачу, що
реєстрація знаку для товарів і послуг
«RED project» завершиться найближчим часом,
а термін використання доменного ім'я
ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено і відповідний
сертифікат буде надано додатково.
Вказані обставини були повідомлені
ОСОБА_1 і вона погодилася з умовами
договору, про що свідчить її підпис на
договору та відповідних додатках.

Згідно розписок від 14.11.2013 року, від
23.11.2013 року, від 30.11.2013 року та від 12.12.2013
року, наявних в матеріалах справи,
позивач сплатила винагороду
відповідачу в загальному розмірі 123000,00
грн та 15000,00 доларів США (а.с.9-12).

В судовому засіданні ні
представники позивача ні відповідач не
заперечували проти того, що винагорода
за використання Імені, яка становить
243600 грн, позивачем була сплачена в
повному обсязі та в строк, передбачений
умовами договору та додатками до нього.

На думку суду варто зазначити, що
сторони в судовому засіданні визнали
той факт, що кошти у сумі 5 000 (п'ять
тисяч) доларів США, позивач передала
відповідачу одразу після підписання
договору, а залишок коштів у сумі 203 600
грн, після отримання інших документів,
а саме сертифікату від 19.11.2013 року про
реєстрацію на ім'я власника ОСОБА_2 до 14
вересня 2014 року доменного імені
ІНФОРМАЦІЯ_1, та висновку про
відповідність позначення умовам
надання правової охорони за
результатами кваліфікаційної
експертизи, що був виданий 06 грудня 2013
року Державним підприємством
«Український інститут промислової
власності».

Як вбачається з позовної заяви, та що
було підтверджено представниками
позивача в судовому засіданні, позивач
під час укладання договору, мала
бажання укласти оспорюваний правочин з
відповіда чем як із власником імені
торговельної марки «RED project» з метою
подальшого використання цього імені
під час надання хореографічних послуг,
в діловій документації чи в рекламі
власної танцювальної студії.

Згідно ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Стаття 319 ЦК України встановлює, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

Згідно матеріалів справи, а саме
додатку до договору №1, відповідач
14.01.2013 року звернувся до Державного
підприємства «Український інститут
промислової власності» з заявкою про
видачу свідоцтва на знак для товарів і
послуг, а саме словесного позначення
«RED project», слова в якому розміщені одне
під одним, виконані кольором
стандартним шрифтом літерами
латинського алфавіту та розташовані у
прямокутнику темнішого тону (а.с.7).

Згідно ст.5 Закону України «Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг»
право власності на знак засвідчується
свідоцтвом. Строк дії свідоцтва
становить 10 років від дати подання
заявки до Установи і продовжується
Установою за клопотанням власника
свідоцтва щоразу на 10 років, за умови
сплати збору в порядку, встановленому
пунктом 2 статті 18 цього Закону.
Порядок продовження строку дії
свідоцтва встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері інтелектуальної
власності.

Також згідно п.2 зазначеної статті
об'єктом знака може бути будь-яке
позначення або будь-яка комбінація
позначень. Такими позначеннями можуть
бути, зокрема, слова, у тому числі
власні імена, літери, цифри,
зображувальні елементи, кольори та
комбінації кольорів, а також будь-яка
комбінація таких позначень.

Законом України «Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг» встановлює,
що право на одержання свідоцтва має
заявник, заявка якого має більш ранню
дату подання до Установи або, якщо
заявлено пріоритет, більш ранню дату
пріоритету, за умови, що вказана
заявка не вважається відкликаною, не
відкликана або за нею Установою не
прийнято рішення про відмову в
реєстрації знака, можливості
оскарження якого вичерпані.

Судом було встановлено, що відповідач
14.01.2013 року звернувся до Державного
підприємства «Український інститут
промислової власності» з заявкою про
видачу свідоцтва на знак для товарів і
послуг. Пізніше, 06.12.2013 року відповідач
отримав висновок про відповідність
позначення умовам надання правової
охорони за результатами
кваліфікаційної експертизи, внаслідок
чого в подальшому, Державною службою
інтелектуальної власності України
Державним підприємством «Український
інститут промислової власності»
відповідачу було видано свідоцтво на
знак для товарів та послуг №183445.

Додаток до договору №1 був підписаний
сторонами, що може свідчити про те, що
позивачу було відомо про існування
відповідної заявки. Таким чином,
посилання позивача, про те, що на момент
укладення договору відповідач не був
власником права на використання імені
торгівельної марки є помилковим, та
спростоване наявними в матеріалах
справи доказами, оскільки як вже
зазначалось, момент набуття права
власності на знак для товарів і послуг
співпадає з моментом (датою) звернення
до центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері інтелектуальної власності.

На думку суду посилання представників
позивача, про те що, відповідач під час
підписання договору ввів в оману
позивача, щодо реальних наслідків
правочину, не знаходять свого
підтвердження в матеріалах справи, та
не доведене жодним належним та
допустимим доказом.

Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»№9 від 06
листопада 2009 року, правочин вчинений
під впливом помилки відповідно до ст. 229
ЦК України, є оспорюваним. Обставини,
щодо яких помилялась сторона
правочину, мають існувати саме на
момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Також судом було встановлено, що згідно
сертифікату про реєстрацію доменного
імені, відповідач ОСОБА_2 є власником
інтернет-назви «redproject.com.ua».

Згідно п.7 ст.16 ЗУ «Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг» власник
свідоцтва може передавати будь-якій
особі право власності на знак повністю
або відносно частини зазначених у
свідоцтві товарів і послуг, на підставі
договору.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Повно та всебічно дослідивши обставини
справи, оцінивши зібрані докази кожен
окремо та у їх сукупності, на підставі
вказаних норм закону, враховуючи той
факт, що позивачу було відомо про
подання заявки відповідачем про видачу
свідоцтва на знак для товарів і послуг,
позовні вимоги, на думку суду,
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 205, 229, 316, 319, 638 ЦК України, ст.ст. 5, 16 ЗУ
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг», Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»№9 від
06 листопада 2009 року, ст. ст. 10, 15, 60, 61, 169,
208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання правочину недійсним -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
І.В. Белоконна