Справа № 463/677/14
Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/4825/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді - Курій Н.М.

суддів:Мельничук О.Я., Павлишина О.Ф.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю ОСОБА_4, її
представника - ОСОБА_5,

представників відповідачів - Левчука
В.І., Пукаляка Р.М., прокурора - Дячук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 19 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до
Львівського обласного клінічного
діагностичного центру, третя особа -
Прокуратура м. Львова про визнання
незаконними та скасування наказів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду із позовом
про скасування наказу головного лікаря
Львівського обласного клінічного
діагностичного центру (далі ЛОКДЦ) № 101
від 25.11.2013 р. про притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
оголошення їй як головному бухгалтеру
ЛОКДЦ догани за вчинення корупційного
правопорушення, а саме - за
неповідомлення головного лікаря як
керівника установи про конфлікт
інтересів, яким є одночасне обіймання
нею посади головного бухгалтера ЛОДКЦ
та директора, засновника і учасника
ТзОВ «Госпрозрахункове відділення
ЛОДЦ» та про скасування наказу № 102 від
25.11.2013 р. про зобов'язання її усунути
конфлікт інтересів, яким є одночасне
обіймання нею посади головного
бухгалтера ЛОДКЦ та директора,
засновника і учасника ТзОВ
«Госпрозрахункове відділення ЛОДЦ».

Позов ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що не
є особою, яка може нести
відповідальність за корупційне
правопорушення, а відповідач не
уповноважений встановлювати факт
корупційного правопорушення та
притягати до відповідальності
позивача, та не наділений Законом
України «Про засади запобігання та
протидії корупції» повноваженнями
доводити вину у вчиненні
правопорушення. Такі дії відповідача
вважає незаконними, оскільки для
усунення конфлікту інтересів
оскарженим наказом № 102 їй був наданий
п'ятиденний строк, однак, не
дочекавшись збігу п'ятиденного строку,
встановленого своїм же наказом,
відповідач виніс оскаржуваний наказ №
101, яким притягнув позивача до
дисциплінарної відповідальності за
неповідомлення головного лікаря про
наявність конфлікту інтересів. При
цьому, подання відповідачем до
компетентного органу відомостей, які
стали підставою для внесення та сам
факт внесення позивача до Єдиного
державного реєстру осіб, що вчинили
корупційні правопорушення на її думку
є теж незаконним. Дії третьої особи -
прокуратури м. Львова при здійсненні
перевірки у листопаді 2013 року
дотримання у Львівському обласному
клінічному діагностичному центрі
приписів Закону України «Про засади
запобігання та протидії корупції»
вважає незаконними з огляду на те, що за
наслідками проведеної перевірки
прокуратурою м. Львова було здійснене
подання від 01.11.2013р. головному лікарю
Центру про усунення порушень вимог
Закону (надалі - Подання), у якому, на
думку позивача, неправильно зазначено,
що у її діях наявні ознаки наведеного
вище конфлікту інтересів. При
виконанні своїх обов'язків головного
бухгалтера Центру вона керується
виключно чинним законодавством, а
суміщення при цьому посад головного
бухгалтера Центру і директора
Товариства, незважаючи на те, що
Товариство здійснює свою господарську
діяльність на території Центру, не може
впливати на об'єктивність або
неупередженість при прийнятті нею
рішень, що виключає можливість
існування конфлікту інтересів. Крім
того, позивач не приховувала
зазначеного суміщення нею посад
головного бухгалтера Центру та
директора Товариства, головному лікарю
Центру було відомо про одночасне
обіймання нею згаданих двох посад,
відтак, не вбачала потреби повідомляти
про це. Позивач вважає, що підстав для
прийняття оскаржених наказів в
позивача не було, а тому вимушена
звернутись до суду за захистом свого
порушеного права.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 19 травня 2014 року у
задоволенні вищезазначеного позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що відповідач
відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» не уповноважений
встановлювати факт корупційного
правопорушення та притягати за це до
відповідальності.

Апелянт стверджує, що суд першої
інстанції не обґрунтував свій висновок
про те, що одночасне зайняття посади
головного бухгалтера Львівського
обласного клінічного діагностичного
центру та посади директора, учасника і
засновника ТзОВ «Госпрозрахункове
відділення ЛОДЦ» є конфліктом
інтересів без зазначення, в чому саме
може полягати цей конфлікт інтересів
та не надано оцінку тому факту, що вона
на посаді директора «Госпрозрахункове
відділення ЛОДЦ» працює безоплатно у
вільний від роботи час.

Апелянт вважає, що оскаржений наказ №101
від 25.11.2013 року, яким їй оголошено
догану за вчинення корупційного
правопорушення, а саме - неповідомлення
головного лікаря ЛОКДЦ, як керівника
установи про конфлікт інтересів, яким
відповідач вважає одночасне зайняття
нею посад головного бухгалтера
Львівського обласного клінічного
діагностичного центру та посади
директора ТзОВ «Госпрозрахункове
відділення ЛОДЦ», винесений
безпідставно, оскільки вона до
адміністративної відповідальності за
ст. 172-7 КУпАП не притягалася.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
про задоволення позову.

В судовому засіданні апелянт та її
представник доводи апеляційної скарги
підтримали.

Представники відповідача та третьої
особи доводи апеляційної скарги
заперечили, просили рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
судового розгляду, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення відповідно до вимог ч.
1 ст. 303 ЦПК України у межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
частково задовольнити, а рішення суду
першої інстанції частково скасувати з
підстав, передбачених ст. 309 ЦПК
України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебуває
в офіційних трудових відносинах з
відповідачем та займає посаду
головного бухгалтера ЛОКДЦ з 02.03.1998
року (т.2 а.с.153-155).

Відповідно до Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців,
сформованого станом на 03.03.2014 року (том 1
а.с. 197,198), позивач також є засновником
та керівником ТзОВ «Госпрозрахункове
відділення ЛОДЦ», державна реєстрація
якого проведена 03.10.1997 року.

25 листопада 2013 року відповідач,
керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 1, п.2 ч.1 ст.14, ч.1
ст.21 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»,
ст.ст. 147-149 Кодексу законів про працю
України, видав наказ № 101 від (том 1 а.с.
207) «Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності ОСОБА_4», яким
позивачу оголосив догану як головному
бухгалтеру ЛОКДЦ за вчинення
корупційного правопорушення, а саме -
неповідомлення головного лікаря ЛОКДЦ
як керівника установи про конфлікт
інтересів, яким є одночасне обіймання
нею посади головного бухгалтера ЛОКДЦ
та директора, засновника і учасника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Госпрозрахункове
відділення ЛОДЦ».

У пункті другому цього наказу
відповідач зазначив: «Повідомити
компетентний орган про включення до
Єдиного державного реєстру осіб, які
вчинили корупційні правопорушення, що
формується та ведеться Міністерством
юстиції України інформації про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності за вчинення
корупційного правопорушення ОСОБА_4».

Наказом ЛОКДЦ № 102 від 25 листопада 2013
року (том 1 а.с. 208) «Про зобов'язання
ОСОБА_4 усунути конфлікт інтересів»
відповідач зобов'язав позивача до 29
листопада 2013 року, яким є одночасне
обіймання нею посади головного
бухгалтер ЛОКДЦ та директора, учасника
і засновника ТзОВ «Госпрозрахункове
відділення ЛОДЦ.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що винесені відповідачем накази
відповідають вимогам закону, оскільки
діючи в межах норм трудового
законодавства, не маючи підстав для
оголошення дисциплінарного стягнення
у виді звільнення, враховуючи тяжкість
вчиненого проступку, відповідач
правомірно обрав до позивача вид
дисциплінарного стягнення у виді
догани, а відтак, дійшов висновку, що на
думку суду такий вид стягнення є
співмірним із тяжкістю вчиненого
правопорушення, і оскільки накладений
він після проведення внутрішньої
перевірки, немає підстав визнавати
його незаконним, а отже, немає підстав
для його скасування, як і для
скасування наказу, яким зобов'язано
позивача усунути порушення, які стали
підставою для оголошення догани.

Однак, повністю з висновками суду
погодитись неможна.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України з врахуванням положень ст.57-66
ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини другої
ст.303 ЦПК України, апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених
позовних вимог та зібраних у справі
доказів.

Указаних вимог суд першої інстанції не
дотримав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та відображено в
оскарженому рішенні, що позивач ОСОБА_4
є суб'єктом корупційного
адміністративного правопорушення,
оскільки ЛОКДЦ є юридичною особою
публічного права і, виходячи з вимог пп.
«а» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», позивач як посадова особа
цієї юридичної особи є суб'єктом
корупційного адміністративного
правопорушення.

Разом з тим, наведений вище висновок
суду першої інстанції не узгоджується
з прийнятим рішенням суду щодо
правомірності притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності, а
саме - оголошення догани наказом № 101
від 25 листопада 2013 року.

Так, дійсно позивач при наявності
конфлікту інтересів була зобов'язана
відповідно до припису п.2 ч.1 ст.14 Закону
«Про засади запобігання і протидії
корупції» повідомити про це у
письмовій формі головного лікаря
Центру, однак, з огляду на вищенаведене
за порушення цього обов'язку для даного
суб'єкта може настати лише
адміністративна, але не дисциплінарна
відповідальність.

Пояснення прокурора в судовому
засіданні про те, що протокол про
корупцію при проведенні перевірки не
складався, оскільки діями ОСОБА_4 не
було завдано шкоди ЛОКДЦ, а тому
прокуратура поданням зобов'язала
керівника ЛОКДЦ притягнути позивача до
дисциплінарної відповідальності в
силу того, що ст.21 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» передбачає таку
відповідальність за вчинення
корупційного правопорушення, не
заслуговують на увагу з огляду на
наступне.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що: «Правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України».

Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
(стаття 14) визначено, що особи,
зазначені в пункті 1 та підпунктах «а»,
«б» пункту 2 частини першої статті 4
цього Закону, зобов'язані:

1) уживати заходів щодо недопущення
будь-якої можливості виникнення
конфлікту інтересів;

2) невідкладно у письмовій формі
повідомляти безпосереднього керівника
про наявність конфлікту інтересів.

Згідно з частиною першою статті 21
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» за вчинення
корупційних правопорушень особи,
зазначені в частині першій статті 4
цього Закону, притягаються до
кримінальної, адміністративної,
цивільно-правової та дисциплінарної
відповідальності в установленому
законом порядку.

Кримінальна відповідальність за
порушення вимог чинного законодавства
щодо конфлікту інтересів не
встановлена.

Адміністративну відповідальність
встановлено за один вид зазначеного
правопорушення, а саме - відповідно до
статті 172-7 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
«Порушення вимог щодо повідомлення про
конфлікт інтересів», неповідомлення
особою безпосереднього керівника у
випадках, передбачених законом, про
наявність конфлікту інтересів тягне за
собою накладення штрафу від десяти до
ста п'ятдесяти неоподаткованих
мінімумів доходів громадян.

Склад правопорушення, передбаченого
статтею 172-7 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, є
формальним і об'єктивна сторона цього
правопорушення не містить такої
обов'язкової ознаки як заподіяння
шкоди.

Кодекс України про адміністративні
правопорушення містить перелік
уповноважених осіб, які можуть
складати протоколи про вчинення
адміністративних корупційних
правопорушень (ст.255).

Відповідно до ст.221 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
суб'єктом, що наділений повноваженнями
притягати до адміністративної
відповідальності за корупційні
правопорушення є судді районних,
районних у містах, міських чи
міськрайонних судів, які розглядають
справи про адміністративні
правопорушення, передбачені статтями
172-4-172-9 цього Кодексу.

Наявність чи відсутність в діях ОСОБА_4
складу правопорушення, передбаченого
статтею 172-7 Кодексу України про
адміністративні правопорушення у
визначеному цим Кодексом порядку не
встановлено.

Апеляційний суд нагадує, що статтею 19
Конституції України встановлено, що
ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана, звільнення.

З аналізу ст. 147 КЗпП України
убачається, що такий вид стягнення, як
догана застосовується до працівника за
порушення трудової дисципліни.

Діючий КЗпП України такий вид
стягнення, як оголошення догани за
вчинення корупційного правопорушення,
а саме - за неповідомлення
безпосереднього керівника про
наявність конфлікту інтересів не
передбачає, а відтак, доводи
представників відповідачів, що їх дії
щодо винесення наказу ЛОКДЦ № 101 від 25
листопада 2013 року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_4» вчинені у відповідності до
подання прокуратури та відповідають
вимогам чинного законодавства України
не заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного вище,
апеляційний суд доходить висновку, що
наказ ЛОКДЦ № 101 від 25 листопада 2013 року
(том 1 а.с.207) про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_4 шляхом оголошення догани як
головному бухгалтеру ЛОКДЦ за
вчинення корупційного правопорушення
винесено без дотримання норм чинного
законодавства, а відтак, цей наказ
належить визнати незаконним та
скасувати.

Рішення суду першої інстанції щодо
наказу ЛОКДЦ № 102 від 25 листопада 2013
року (том 1 а.с. 208) «Про зобов'язання
ОСОБА_4 усунути конфлікт інтересів»,
належить залишити без змін, оскільки
апеляційна скарга не містить доводів
щодо незаконності рішення суду першої
інстанції в цій частині.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 19 травня 2014 року в частині
відмови в позові ОСОБА_4 щодо
скасування наказу № 101 Львівського
обласного клінічного діагностичного
центру від 25 листопада 2013 року «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності ОСОБА_4» скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_4 до Львівського обласного
клінічного діагностичного центру,
третя особа - прокуратура м. Львова про
визнання незаконними та скасування
наказів задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
№ 101 Львівського обласного клінічного
діагностичного центру від 25 листопада
2013 року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_4».

В решті рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 19 травня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Мельничук О.Я.

Павлишин О.Ф.