Справа № 459/2082/14
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/6213/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.,

за участі судового секретаря:
Іванової О.О.,

представника Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Дац Н.І., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 12 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди завданої
професійним захворюванням, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням частково
задоволено позов ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні ним
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання. Судом
постановлено стягнути з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_3 10
000 гривень моральної шкоди. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Це рішення суду оскаржив відповідач,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області. В апеляційній
скарзі просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
внаслідок неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи. Стверджує,
що позивач не надав відповідний
висновок медичних органів про факт
заподіяння моральних страждань, який
був обов'язковим на час встановлення
позивачу стійкої втрати
працездатності, суд не навів в рішенні
розрахунку розміру стягнутої
моральної шкоди ( а.с. 64-65).

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та пред'явлених позовних вимог,
колегія суддів не знаходить достатніх
підстав для задоволення скарги.

Згідно зі ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до вимог цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. При
цьому, кожна із сторін зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, а обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Судом встановлено, що протягом 1981 - 2003
років позивач працював на різних
посадах на підприємствах ДП
«Львіввугілля» з повним робочим днем
під землею.

Згідно актів розслідування
професійного захворювання форми П-4 від
25.03.2003р. та від 28.03.2006р. було проведено
розслідування випадку хронічного
професійного захворювання та зроблено
висновок про шкідливі умови праці і
вони характеризуються умовами в
основному пов'язаними з контактом з
вугільно-породним пилом у високій
концентрації, важкою фізичною працею
та значним впливом вібрації (а.с. 8-11).

Згідно довідки Львівської обласної
МСЕК № 3 серії ЛВА-2 № 007849 від 16.04.2003р.
позивачу вперше встановлено третю
групу інвалідності та 50 % втрати
професійної працездатності 04.02.2003р.
Встановлена потреба в
санаторно-курортному лікуванні,
медикаментозне лікування по проф.
захворюванню згідно заключення
лікуючого лікаря (а.с.13).

Відповідно довідки Львівської
обласної МСЕК № 3 серії ЛВА-2 № 003083 від
18.04.2006р. позивачу було встановлено
третю групу інвалідності та 65 % втрати
працездатності безтерміново.
Встановлена потреба в
санаторно-курортному лікуванні (а.с.15).

Згідно п.п. «є» п.1 ч.1 ст.21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (в редакції чинній на
час спірних правовідносин) передбачено
надання позивачу соціальних послуг і
виплат, у тому числі відшкодування
моральної шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно рішення Конституційного суду
України від 07.01.2004 р. у справі №1-рп/2004р.
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

З врахуванням того, що позивач зазнав
ушкодження здоров'я під час виконання
трудових обов'язків у шкідливих умовах
праці, суд правильно прийшов до
висновку, що йому завдана моральна
шкода, тому доводи апеляційної скарги
відповідача про необхідність подання
позивачем медичного висновку про факт
заподіяння йому моральної шкоди не
заслуговують на увагу.

У Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, затвердженому
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 22.11.1995р. № 212 (зареєстрований у
Мін'юсті 22.03.1996р. за № 136/1161), на
медико-соціальні експертні комісії
було покладено обов'язок встановлення
факту спричинення моральної шкоди (п.
1.11 наказу).

Пунктом 3.8 Порядку було передбачено, що
висновком медичних органів як
підставою для відшкодування моральної
шкоди може бути висновок
лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу,
або лікарсько-консультаційної чи
медико-соціальної експертної комісії
про стрес, якого зазнав потерпілий у
результаті трудового каліцтва чи
професійного захворювання, чи їх
наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Такі висновки слід було розглядати в
комплексі з іншими документами і
наявними відомостями про потерпілого.

Тобто чинним законодавством не було
передбачено, що виключно МСЕК
встановлює факт спричинення моральної
шкоди.

Цей наказ втратив чинність на підставі
наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012р.,
тобто на час звернення ОСОБА_3. з
позовом до суду він був нечинним.

З врахуванням цього та висновків
вищезазначеного рішення
Конституційного Суду України
достатньо самого факту стійкої втрати
професійної працездатності
потерпілому на виробництві для
відшкодування моральної шкоди, тобто
спеціальний висновок МСЕК по цьому
питанню не вимагається.

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди суд з
врахуванням принципу виваженості та
розумності правильно прийшов до
висновку, що розмір достатньої
компенсації не повинен перевищувати 10
000 грн.

Не погодитись з такими висновками суду
у колегії судів немає підстав.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, застосував закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, а доводи апеляційної
скарги та зміст оскаржуваного рішення
також не дають підстав для висновку про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
не вбачає підстав для зміни або
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, п.1ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 12 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.