Справа № 716/560/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2014 р. Заставнівський районний суд
Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.,

при секретарі - Задорожняк О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Заставна
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкоди у
користуванні та розпорядження
власністю шляхом визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою просить випести рішення, яким
усунути перешкоди їй ОСОБА_1 у
здійсненні права користування та
розпорядження власністю, шляхом
визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що
втратив право користуванням житловим
приміщенням будинком АДРЕСА_1.

Позивач посилається на те, що їй на
праві особистої власності належить
житловий будинок з господарськими
будівлями і спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1. Дане спірне домоволодіння
позивач отримала у власність в порядку
спадкуванням за законом. Позивач
вказує, що вона перебували у шлюбі із
відповідачем із 2008 по 2009 p.. В жовтні 2009
р. шлюб було розірвано. В даний час в
даному будинковолодінні зареєстровані
позивач по справі, її колишній чоловік
ОСОБА_2 відповідач по справі,
неповнолітня дитина та мати позивача.
Позивач зазначає, що вона з своєю сім'єю
в даному проживають та своєю працею та
коштами підтримують дане
домоволодінні в належному стані крім
відповідача ОСОБА_2. Відповідач у
спірному будинку проживав тільки з 2008
р., а в жовтні 2009 р. покинув сім'ю та у
спірному будинковолодіння фактично не
проживає більше 4-х років. Настільки
відомо позивачу відповідач ОСОБА_2
переїхав проживати до помешкання своєї
матері за адресою: с. Зелена Липа
Хотинського району Чернівецької
області. Позивач вказує, що відповідач
став для неї сторонньою людиною, яка
перешкоджає користуватися власністю.
На звернення позивача щоб відповідач
добровільного знявся з реєстрації
позивач не реагує.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, обґрунтувавши вищенаведеним
просила позов задовольнити. Суду
пояснила, що відповідач зареєстрований
в її будинковолодінні, але не проживає
там з 2009 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги визнав в повному обсязі.
Підтвердив суду, що він перебував у
шлюбі із позивачем і є зареєстрованим в
АДРЕСА_1, але не проживає і не утримує
дане будинковолодіння з 2009 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи
в їх сукупності, заслухавши доводи
сторін, суд вважає, що позов доведений
та обґрунтований та підлягає
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Згідно вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу у межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1,
на праві приватної власності належить
житловий будинок з господарськими
спорудами та будівлями, розташований в
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на спадщину за
законом від 16 жовтня 2002 року (а.с. 12).

У вказаному будинку крім позивача
ОСОБА_1 зареєстровані її дочка ОСОБА_3,
мати ОСОБА_4 та колишній чоловік
відповідач по справі ОСОБА_2. Вказане
вбачається з довідки Баламутівської
сільської ради (а.с. 9) та акту
обстеження матеріально-побутових умов
проживання від 03 квітня 2014 року (а.с. 10).
Відповідач ОСОБА_2 у згаданому будинку
не проживає, що вбачається із довідки
сільської ради (а.с. 9).

Між позивачем та відповідачем шлюб
розірвано 20 жовтня 2009 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу (а.с. 7).

Спірний житловий будинок був отриманий
позивачем у спадщину за законом, що
підтверджується свідоцтвом на
спадщину за законом від 16 жовтня 2002
року (а.с. 12).

Згаданий житловий будинок не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
за вимогами ст.ст. 60-65 СК України.

Оскільки об'єктом власності особи може
бути, зокрема, житловий будинок, садиба,
квартира, а права власника житлового
будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд, отже
обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає
збереження права користування житлом
лише для членів сім'ї, які припинили
сімейні відносини з власником будинку,
при умові збереження права власності
на будинок цього ж власника, тобто при
незмінності власника майна.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відомості щодо укладення між сторонами
договору найму (оренди) житла у
відповідності до ст.ст. 810, 814 ЦК України
у суду також відсутні. Угоди про
користування спірним житлом не мають,
сторони не пов'язані між собою спільним
побутом, відповідач утриманням будинку
не займається.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до вимог Закону
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК
України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Зокрема, власник має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

На сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 не
може вільно розпоряджатись та
користуватись своїм майном на власний
розсуд через реєстрацію відповідача у
її домоволодінні.

Таким чином суд вважає, що вимога
позивача про визнання відповідача
таким, що втратив право користування
житловим будинком обґрунтована та
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 41 Конституції України, ст.ст. 60-65 СК
України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16,
319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11,
174, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3
у здійсненні нею права користування та
розпорядження власністю, шляхом
визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що
втратив право користуванням житловим
приміщенням будинком АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя