Cправа №201/2844/14-ц
Провадження №2/201/1149/2014
05 червня 2014 року Жовтневий
районний суд
головуючого судді - Браги А.В.,
при секретарі - Обоянській М.С.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
11 березня 2014 року представник позивача
звернувся до Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська з вищезазначеним
позовом, в якому просив суд в рахунок
погашення заборгованості за договором
про надання споживчого кредиту №
стягнення на користь ТОВ «Вердикт
Фінанс» на предмет застави автомобіль
марки Hyundai, модель Tucson, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить відповідачу ОСОБА_1 на праві
власності шляхом продажу вказаного
автомобіля та укладанням від імені
відповідача ТОВ «Вердтикт Фінанс»
договору купівлі-продажу з іншою
особою - покупцем; надати право ТОВ
«Вердикт Фінанс» підписувати від імені
відповідача договір купівлі-продажу
вказаного автомобіля під час його
укладення з іншою особою покупцем;
витребувати у ОСОБА_1 комплект ключів
від зазначеного автотранспортного
засобу, свідоцтво про реєстрацію
вказаного транспортного засобу, та
передати у володіння ТОВ «Вердикт
Фінанс»; надати ТОВ «Вердикт Фінанс»
право (повноваження) вчиняти від імені
відповідача усі дії, необхідні для
зняття вказаного автомобіля з обліку
за місцем звернення у одному з Центрів
надання послуг, в тому числі
повноваження на звернення із письмовою
заявою про зняття з обліку, на
звернення із письмовою заявою про
видачу нового свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого або викраденого, на
отримання акту огляду вказаного
автомобіля, отримання нового свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу,
на підпис зазначених заяв, на
пред'явлення вказаного автомобіля для
огляду; стягнути з відповідача
понесені судові витрати на користь
В обґрунтування своїх позовних вимог
представник позивача послався на те, що
16 листопада 2007 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено
договір про надання споживчого кредиту
вказаного договору ОСОБА_1 отримала
кредит у сумі 160000,00 гривень для
придбання автомобіля та взяла на себе
зобов'язання повернути наданий кредит
у повному обсязі в строк до 17 листопада
2014 року зі сплатою 13,50 % річних за
користування кредитом. З метою
забезпечення виконання грошових
зобов'язань за вказаним кредитним
договором ОСОБА_1 передала у заставу
автомобіль: тип тз: легковий універсал -
В; марка: Hyundai; модель: Tucson, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить відповідачу на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу № 811Н/4-К від 08
листопада 2007 року. рішенням Загальних
Зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року
АКІБ «УкрСиббанк» у зв'язку з
припиненням своєї діяльності у
відповідність до норм ЗУ «Про
акціонерні товариства» змінив своє
найменування на Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк». 20 квітня 2012
року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ
«Кредекс Фінанс» укладено договір
факторингу № 05/12, відповідно до умов
якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на
користь ТОВ «Кредекс Вінанс» своє
право вимоги заборгованості за
договором про надання споживчого
року. 20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс
Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс»
укладено договір факторингу № 05/12 - КВ,
відповідно до умов якого ТОВ «Кредекс
Фінанс» відступив на користь ТОВ
Вердикт Фінанс» своє право вимоги
заборгованості за договором про
від 16 листопада 2007 року. Таким чином,
ТОВ «Вердикт Фінанс» наділено правом
застави та правом грошової вимоги, а
ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс
Фінанс» втратили такі права. Через
неналежне виконання умов договору у
відповідача станом на 14 січня 2014 року
утворилась заборгованість у розмірі
231429, 46 гривень, яка складається з
гривень, заборгованості за
нарахованими відсотками на дату
гривень, нараховані відсотки на дату
гривень, три проценти річних від
простроченої суми - 2852,39 гривень. На
адресу відповідача позивачем було
направлено лист, у якому вимагалось
виконати порушене зобов'язання або
передати у володіння позивача
заставлений автомобіль для його
реалізації разом із довіреністю на
право підпису та зняття автомобіля з
обліку та усіма при належностями до
автомобіля: комплектом ключів,
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу та номерними
знаками. Однак вимоги позивача не
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав до суду
заяву, в якій просив розглянути справу
без його участі, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на докази
наявні в матеріалах справи. Проти
заочного розгляду справи не
Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином відповідно до вимог ст.
74 - 76 ЦПК України, про причини своєї
неявки суду не повідомила, заяви про
розгляд справи за її відсутності не
надала, з клопотанням про відкладення
розряду справи до суду не звернулась, а
також не скористалась правом надання
заперечень проти позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст.
224 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У зв'язку з чим суд, з метою недопущення
порушення строків розгляду справи,
передбачених ст. 157 ЦПК України, з
урахуванням згоди позивача, вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та вирішити справу у порядку
заочного розгляду на підставі наявних
у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, 16 листопада 2007 року
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1
укладено договір про надання
споживчого кредиту за № 0 (а.с. 15 -
22).

Відповідно до умов вказаного договору
ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 160000,00
гривень для придбання автомобіля та
взяла на себе зобов'язання повернути
наданий кредит у повному обсязі в
термін не пізніше 16 листопада 2014 року
зі сплатою 13,50 % річних за користування
кредитом.

Згідно п. 1.3.4 позичальник згідно умов
договору № 0 від 16 листопада 2007
року сплачує банку комісію у
національній валюті за видачу кредиту
у розмірі 100,00 гривень.

Згідно п. 1.4 договору кредит надається
позичальнику для його особистих
потреб, а саме: під заставу
транспортного засобу позичальника, а
саме: автомобіль, марка Hyundai; модель:
Tucson, рік випуску 2007 , колір синя перлина,
тип ТЗ легковий-універсал-В, номери
агрегатів: шасі НОМЕР_3, двигун 1975 см.
куб., кузов НОМЕР_3, державний номер
НОМЕР_1.

Відповідно п. 2.1 договору у
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за даним договором банком
приймається застава транспортного
засобу, а саме автомобіль, марка Hyundai,
модель Tucson, рік випуску 2007, колір синя
перлина, тип ТЗ легковий-універсал-В,
номери агрегатів: шасі НОМЕР_3,
державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про
реєстраціє НОМЕР_4 видане в РП 1-го МВ
ДАІ УМВС України в Дніпропетровській
області, та є власністю ОСОБА_1, код за
ДРФО НОМЕР_2 (а.с. 29 - 30).

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено
договір факторингу № 05/12, відповідно до
умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив
на користь ТОВ «Кредекс Вінанс» своє
право вимоги заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 16 листопада 2007
року (а.с. 60 - 63).

20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс
Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс»
укладено договір факторингу № 05/12 - КВ,
відповідно до умов якого ТОВ «Кредекс
Фінанс» відступив на користь ТОВ
Вердикт Фінанс» своє право вимоги
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 16 листопада 2007 року. Таким чином,
ТОВ «Вердикт Фінанс» наділено правом
застави та правом грошової вимоги, а
ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс
Фінанс» втратили такі права (а.с. 64 - 66).

У порушення умов договору, позичальник
свої зобов'язання належним чином не
виконав, в результаті чого станом на 14
січня 2014 року має заборгованість за
кредитом у розмірі 231429,46 гривень (а.с. 38 -
45).

Представником позивача було надано до
суду витяг про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна від 08
січня 2014 року, згідно якого вбачається,
що в даному реєстрі зареєстроване
обтяження на автомобіль легковий,
марка Hyundai, модель Tucson, 2007 рік випуску,
номер об'єкта НОМЕР_3, номер державної
реєстрації НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_1, обтяжувач ТОВ «Вердикт Фінанс»
(а.с. 35 - 36).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень вказаних
вище договорів, врегульовані нормами
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про заставу», Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реалізацію обтяжень».

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в термін передбачений
договором, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України,
за кредитним договором, який
укладається в письмовій формі, банк або
інша фінансова установа (кредитор)
зобов'язана надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі і на
умовах, передбачених договором, а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит і сплатити відсотки.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу України.

Відповідно ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Стяттею 590 ЦК України передбачено, що
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 20 Закону «Про заставу»
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. Звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду або третейського суду, на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо інше не передбачене законом або
договором застави. Звернення стягнення
на заставлене майно державного
підприємства (підприємства, не менше
п'ятдесяти відсотків акцій (часток,
паїв) якого є у державній власності)
здійснюється за рішенням суду.
Реалізація заставленого майна, на яке
звернено стягнення, провадиться
державним виконавцем на підставі
виконавчого листа суду або наказу
господарського суду, або виконавчого
напису нотаріусів у встановленому
порядку, якщо інше не передбачено цим
Законом чи договором.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реалізацію обтяжень» обтяження
рухомого майна реєструються в
Державному реєстрі в порядку,
встановленому цим Законом.

Статтею 12 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реалізацію обтяжень» унормовано, що
взаємні права та обов'язки за
правочином, на підставі якого виникло
обтяження, виникають у відносинах між
обтяжувачем і боржником з моменту
набрання чинності цим правочином, якщо
інше не встановлено законом.
Реєстрація обтяження надає
відповідному обтяженню чинності у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом. У разі
відсутності реєстрації обтяження таке
обтяження зберігає чинність у
відносинах між боржником і
обтяжувачем, проте воно є не чинним у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом. На підставі
реєстрації встановлюється пріоритет
обтяження, якщо інші підстави для
виникнення пріоритету не визначені цим
Законом. Задоволення прав чи вимог
декількох обтяжувачів, на користь яких
встановлено обтяження одного й того ж
рухомого майна, здійснюється згідно з
пріоритетом, який визначається в
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» за рахунок
предмета обтяження обтяжувач має право
задовольнити свою вимогу за
забезпеченим обтяженням зобов'язанням
у повному обсязі або в частині,
встановленій договором.

За змістом ст. 23 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» відповідно до
забезпечувального обтяження обтяжувач
має право в разі порушення боржником
забезпеченого обтяженням зобов'язання
або договору, на підставі якого виникло
забезпечувальне обтяження, одержати
задоволення своєї вимоги за рахунок
предмета обтяження в черговості згідно
із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реалізацію обтяжень» звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом. Використання позасудових
способів звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження
не позбавляє права боржника,
обтяжувача або третіх осіб звернутися
до суду. Обтяжувач, який ініціює
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобов'язаний до початку процедури
звернення стягнення зареєструвати в
Державному реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження.

Згідно статті 25 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реалізацію обтяжень» обтяжувач, який
звертається до суду з вимогою звернути
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобов'язаний до моменту подання
відповідного позову до суду письмово
повідомити всіх обтяжувачів, на
користь яких встановлено
зареєстроване обтяження цього ж
рухомого майна, про початок судового
провадження у справі про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження. У разі
задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються: 1) загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті обтяжувачу з
вартості предмета забезпечувального
обтяження; 2) опис рухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо
забезпечення збереження предмета
забезпечувального обтяження або
передачі його в управління на період до
його реалізації, якщо такі необхідні; 4)
спосіб реалізації предмета
забезпечувального обтяження шляхом
проведення публічних торгів або із
застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону; 5)
пріоритет та розмір вимог інших
обтяжувачів, на користь яких
встановлено зареєстроване обтяження,
які підлягають задоволенню з вартості
предмета забезпечувального обтяження;
6) початкова ціна предмета
забезпечувального обтяження для його
подальшої реалізації на публічних
торгах у порядку виконавчого
провадження. Якщо інше не передбачено
рішенням суду, реалізація предмета
забезпечувального обтяження
проводиться шляхом його продажу на
публічних торгах у порядку,
встановленому законом. Боржник вправі
до дня продажу предмета
забезпечувального обтяження на
публічних торгах повністю виконати
забезпечену обтяженням вимогу
обтяжувача разом з відшкодуванням
витрат, понесених обтяжувачем у зв'язку
з пред'явленням вимоги і підготовкою до
проведення публічних торгів. Таке
виконання є підставою для припинення
реалізації предмета забезпечувального
обтяження на публічних торгах.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги),
згідно зі ст. 514 вказаного кодексу до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України однією із
форм судового захисту цивільних прав
та інтересів є примусове виконання
обов'язку в натурі.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку про доведеність
та обґрунтованість позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет застави.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_1 не виконує своїх
зобов'язань стосовно повернення
кредиту та має перед позивачем станом
на 01 січня 2014 року заборгованість у
розмірі 231429,46 гривень.

Одночасно, суд відмовляє позивачу в
задоволенні позовних вимог №3, №4
прохальної частини позову щодо
витребування у ОСОБА_1 автомобіль тип
ТЗ: легковий універсал - В, марка Hyundai,
модель Tucson, номер кузова VIN - НОМЕР_3, рік
випуску 2007, державний номер НОМЕР_1,
який належить їй на праві власності,
комплект ключів від зазначеного
транспортного засобу, свідоцтво про
реєстрацію вказаного транспортного
засобу, номерні знаки НОМЕР_1 та
передати у володіння ТОВ «Вердикт
Фінанс» та надання ТОВ «Вердикт
Фінанс» права вчиняти від імені ОСОБА_1
усі дії, необхідні для зняття вказаного
автомобіля з обліку за місцем
звернення у одному з Центрів надання
послуг, пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, в тому числі
повноваження на звернення із письмовою
заявою про зняття з обліку, на
звернення із письмовою заявою про
видачу нового свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого або викраденого, на
отримання акту огляду вказаного
автомобіля, на отримання нового
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, на підпис
зазначених заяв, на пред'явлення
вказаного автомобіля для огляду, з
урахуванням вимог ст. 25 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реалізацію обтяжень» та з метою
недопущення порушення прав сторони
відповідача.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача судовий збір у сумі
3166,89 гривень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 74 - 76, 88, 109, 157, 169, 197, 208 -
209, 212-215, 223 - 233 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16,
509, 512, 514, 525-526, 530, 572, 589 - 590, 599, 1049-1050, 1054-1055
ЦК України, ст. 20 ЗУ «Про заставу», ст.ст.
11, 12, 22-25 ЗУ «Про забезпечення вимог
кредиторів та реалізацію обтяжень»,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет застави, - задовольнити
частково.

В рахунок погашення заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту №0 від 16 листопада 2007
року, звернути стягнення на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
предмет застави автомобіль: тип ТЗ:
легковий універсал - В, марка Hyundai,
модель Tucson, номер кузова VIN - НОМЕР_3, рік
випуску 2007, державний номер НОМЕР_1,
який належить ОСОБА_1 на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу №811Н/4-К від 08 листопада
2007 року зареєстрований в РП 1-го МВ ДАІ
УМВС України в Дніпропетровській
області, що підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_5, шляхом продажу вказаного
автомобіля та укладення від імені
ОСОБА_1 ТОВ «Вердикт Фінанс» () договору купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем (в особі
уповноваженого представника ТОВ
«Вердикт Фінанс»).

Надати право ТОВ «Вердикт Фінанс» ( в
особі його уповноваженого
представника) підписувати від імені
ОСОБА_1 договір купівлі-продажу
вказаного автомобіля під час його
укладання з іншою особою покупцем.

В задоволенні решти позовних вимог, -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
судовий збір понесений позивачем при
зверненні до суду у розмірі 3166,89
гривень.

Заочне рішення суду набирає
законної сили в порядку, передбаченому
ст.ст.223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
А.В. Брага