РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне повторне )

01.10.2014 року Франківський районний
суд м.Львова в складі :головуючого

судді Гулієвої М.І.

При секретарі Матвієнко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,-

в с т а
н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
грошові кошти в якості інфляційних та 3%
річних за прострочення виконання
рішення суду ,яким стягнуто з ОСОБА_2в
його користь заподіяну внаслідок ДТП
шкоду в загальній сумі 47289грн, а також
матеріальної компенсації завданої
моральної шкоди у загальному розмірі
6436.20 грн. Під час розгляду справи по
суті заявлених вимог позивач подав
заяву про збільшення суми позовних
вимог, у якій просив суд стягнути з
відповідача грошові кошти у розмірі
2520.00 грн. в якості інфляційних; 2025.00 грн.
в якості 3 % річних та 3000.00 грн. в якості
матеріальної компенсації завданої
моральної шкоди. 15.09.2014 року на адресу
суду представник позивача надіслав
заяву про уточнення позовних вимог
просить стягнути грошові кошти у сумі
5246,43 грн. в якості інфляційних, 3152,25 грн
в якості 3% річних та 1000,00 грн. в якості
матеріальної компенсації завданої
моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 22.12.2011 року по справі №
2-3171/10 було стягнуто з ОСОБА_2 на його
користь грошові кошти у загальному
розмірі 47289.00 грн. Рішення суду набрало
законної сили, однак відповідач
відмовився виконувати його у
добровільному порядку, позивач
звернувся із відповідною заявою до
органів ДВС. 04.04.2011 року було відкрито
виконавче провадження, яке по
сьогоднішній день не принесло ніякого
результату. Тому позивач прийняв
рішення про висування відповідачу
(боржнику) додаткових вимог про
стягнення інфляційних та 3 % річних у
відповідності до ст. 625 Цивільного
кодексу. Після скоєння ДТП він
змушений був позичити значну суму
грошових коштів для ремонту пошкоджень
власного автомобіля, яких завдав
відповідач, з надією на те, що після
рішення суду та стягнення завданих
збитків - він розрахується з власними
кредиторами. Однак ,відповідач
ухиляється від виконання рішення суду,
що завдає позивачу значних моральних
та матеріальних збитків. З моменту
скоєння ДТП грошова одиниця України
значно знецінилась, а рішення суду про
стягнення завданих збитків з ОСОБА_2
залишається невиконаним. З огляду на
наведені вище обставини справи позивач
вважає своє право порушеним, на захист
якого звернувся до суду.

У судове засідання представник
позивача не з"явився, надіслав заяву
про слухання справи у йцого
відсутності, позовні вимоги підтримав,
не заперечив щодо постановлення
заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, явку уповноваженого
представника не забезпечив, хоча про
час та місце слухання справи був
належно повідомлений. За таких
обставин суд приходить до висновку про
можливість розгляду справи за його
відсутності на підставі наявних у
справі документів, з ухваленням
повторного заочного рішення
відповідно до статей 224-226 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено судом, згідно рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 22.12.2011 року по справі № 2-3171/10 було
задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та стягнуто з останнього
завдану внаслідок ДТП матеріальну
шкоду у розмірі 43282грн.,1726,96грн.
інфляційних, 999,63грн. в якості 3% річних
та судові витрати у розмірі 700 грн.,460,08
грн.судового збору та 120грн.витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. Таким чином, до
стягнення з відповідача підлягали
грошові кошти у загальному розмірі
47288.67 грн.Рішення суду набрало законної
сили 04.01.2011 року.

Зазначене рішення суду станом на
момент розгляду справи виконане
частково, що стверджено наданими
квитанціями, а грошові кошти в сумі
28451,36грн не сплачені по даний час.

Згідно ч.5 ст. 124 Конституції України,
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Аналізуючи обставини справи у їх
сукупності , суд приходить до
висновку,що між сторонами існують
деліктні,а не договірні зобов"язання,
які виникли внаслідок заподіяння
відповідачем шкоди позивачу в
результаті ДТП.

Статтею 625 ЦК України регулюються
зобов"язальні правовідносин, тобто їх
дія поширюється на порушення грошового
зобов"язання, яке існувало між
сторонами до ухвалення рішення. При
цьому у ч.5 ст.11 ЦК України, в якій
ідеться про те, що " у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов"язки можуть виникати з рішення
суду" не дає підстав для застосування
положень ст.625 ЦК України в разі
наявності між сторонами деліктних, а не
договірних зобов"язань. Крім того, з
рішення суду зобов"язальні
правовідносини не виникають, вони
виникають з актів цивільного
законодавства, про що й зазначено в ст.11
ЦК, адже рішення суду лише підстверджує
наявність чи відсутність
правовідносин і вносить у них ясність.

Відшкодування шкоди- це
відповідальність,а не боргове(грошове)
зобов"язання,на шкоду не повинні
нараховуватись проценти за
користування чужими коштами,що теж є
відповідальністю.Таким
чином,нарахування процентів на суму
шкоди є фактично подвійною мірою
відповідальності,про що зазначено у
листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №10-74/0/4-13 від 16.091.13р.

Отже,дія ч.2 ст.625 ЦК України не
поширюється на правовідносини,що
виникають у зв"язку із завданням шкоди.

Крім того, як вбачається з п.14
постанови№4 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.13р."Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди,завданої джерелом підвищеної
небезпеки,у разі якщо на час виконання
рішення суду про відшкодування
шкоди,виправлення пошкодження за
одержані за рішенням суду кошти зросли
ціни на майно або роботи,на придбання
чи проведення яких було присуджено
відшкодування,потерпілий із цих
підстав може заявити додаткові вимоги
до особи,відповідальної за шкоду,якщо
не було його вини в тому,що виконання
проводилось після зростання цін і
тарифів.Однак,такі вимоги позивачем не
заявлялись.

Таким чином, слід відмовити у стягненні
5246,43 грн. в якості інфляційних, 3152,25 грн
в якості 3% річних за період з 04.01.2011
року (дата набрання законної сили
рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 22.12.2011 року) до 15.09.2014 року
(дата подання заяви про збільшення суми
позовних вимог).

Відповідно до ст. 23 Цивільного
кодексу, постанови Пленуму Верховного
Суду України №4 «Про судову практику у
справах про відшкодування
моральної(немайнової) шкоди», особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв»язку з
ушкодженням здоров»я, у душевних
стражданнях, які особа перенесла у
зв»язку з протиправною поведінкою щодо
неї самої чи членів її сім»ї, у душевних
стражданнях, яких особа зазнала у
зв"язку із знищенням чи пошкодженням її
майна.

Як зазначено у ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Виходячи з наведеного, враховуючи
глибину фізичних та душевних страждань
позивача, внаслідок пошкодження його
майна, тривалого невиконання
відповідачем рішення суду, що завдало
позивачу додаткових трудностей та
незручностей, порушення звичного
способу життя, а також вимоги
розумності та справедливості, суд
вважає, що вимоги про стягнення
моральної шкоди підлягають до
задоволення в сумі 1000.00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 169, 208, 209, 212-215,
224-226 ЦПК України,суд,-

В И Р
І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1

1000грн. моральної шкоди та 280 грн.
судових витрат, а всього 1280,00грн.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя
М.І.Гулієва