АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 197/1300/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/1674/К/14
суддя Шевченко О.В
Суддя-доповідач - Турік
УХВАЛА

Іменем України

30 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Турік В.П.

суддів - Грищенко Н.М.,
Митрофанової Л.В.

при секретарі - Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі відповідно
до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації
судового засідання технічними
засобами цивільну справу за
апеляційною представників позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне
рішення Широківського районного суду
Дніпропетровської області від 15 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Мрія" про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним, зобов'язання вчинити певні
дії.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з`явилися про час
та місце розгляду справи належним
чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2, від імені та в
інтересах якої діяли представники за
довіреністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
звернулася з позовом до
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Мрія" (надалі - СВК «Мрія»)
про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним, зобов'язання
вчинити певні дії, посилаючись на те, що
ОСОБА_2 на праві приватної власності
належить земельна ділянка площею 6,260
гектарів, яка розташована на території
Олександрівської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області.

26 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та СВК
«Мрія» в особі голови Кондратенко Н.М.
було укладено Договір оренди землі.
07.07.2012 року вказаний договір було
зареєстровано у відділі Держкомзему у
Широківському районі
Дніпропетровської області під №
00592.

Дослідивши всі умови укладеного
договору, позивач дійшов до висновку
про невідповідність умов договору
вимогам законодавства України,
оскільки в ньому відсутні істотні
умови договору, які є необхідними для
даного виду договору, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди .

Так в укладеному договорі оренди
земельної ділянки: не визначено об'єкт
оренди, який включає в себе відомості
кадастрового номеру, місце
розташування та розміру земельної
ділянки, що передається в оренду; не
визначений спосіб внесення орендарем
орендної плати; відсутні умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, замість Акту
визначення меж земельної ділянки до
договорів додано Акт відновлення меж
земельної ділянки (паю) в натурі, крім
того відповідачем було порушено строки
державної реєстрації договору оренди
земельної ділянки.

На підставі викладеного просила суд:
визнати укладений у 26 серпня 2011 року
між ОСОБА_2 . та СВК «Мрія» в особі
голови Кондратенко Н.М. в
с.Олександрівка Широківського району
Дніпропетровської області Договір
оренди землі площею 6,260 гектарів, яка
розташована на території
Олександрівської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області та передана
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
який 07 липня 2012 року був зареєстрований
у у відділі Держкомзему у
Широківському районі
Дніпропетровської області під №
00592 недійсним; зобов'язати
відповідача повернути ОСОБА_2 належну
їй земельну ділянку та відшкодувати
позивачу понесені нею судові витрати.

Заочним рішенням Широківського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 квітня 2014 року у
задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представники
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4
просять скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити заявлений позов в повному
обсязі, посилаючись на порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права внаслідок
неправильного дослідження та оцінки
доказів.

Так, суд передчасно дійшов висновку, що
в договорі оренди земельної ділянки
прописані та погоджені всі істотні
умови, у відповідності до ст.. 15 Закону
України «Про оренду землі», оскільки
така істотна умова як умова про
передачу у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, стала обов'язковою
для кожного договору оренди з 14.08.2008
року, та набув чинності Закон України
від 16.08.2008 року «про внесення змін до
деяких законодавчих актів України,
щодо сприяння будівництву», проте суд
на зазначене уваги не звернув.

Крім того, суд спеціальної (земельної)
норми застосував до спірних
правовідносин загальні положення
цивільного законодавства, які
регулюють правові наслідки
недійсності окремих частин правочину.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів, заявлених позовних вимог,
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить земельна
ділянка площею 6,260 га, що розташована на
території Олександрівської сільської
ради Широківського району
Дніпропетровської області, що
підтверджується копією Державного
акта на право приватної власності на
землю серія І-ДП № 011217. (а.с. 17)

26 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та
відповідачем СВК «Мрія» укладений
Договір оренди земельної ділянки
площею 6,260 га, яка розташована на
території Олександрівської сільської
ради Широківського району
Дніпропетровської області строком на
три роки. (а.с. 16)

07.07.2012 року вказаний договір
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Широківському районі
Дніпропетровської області за №
005928.

Відмовляючи у задоволені позову суд
першої інстанції, виходив з того, що в
оспорюваному договорі прописані всі
істотні умови, передбачені ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» (.станом на
час укладення договору), у зв'язку із
чим відсутні підстави, для визнання
його недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
ОСОБА_2 оспорює дійсність договору
оренди земельної ділянки, укладеного
між нею та СВК «Мрія»», з підстав
відсутності в договорі всіх істотних
умов, визначених ст. 15 Закону України
«Про оренду землі».

Згідно зі ст. 124 ЗК України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються
відносини, повязані з орендою землі, є
Закон України «Про оренду землі».

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що договір
оренди укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України у редакції,
яка діяла на час укладення спірного
договору оренди, договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації з
моменту державної реєстрації.

За змістом ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст.
20 Закону України «Про оренду землі»
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації, після чого він
відповідно до ст. 18Закону України «Про
оренду землі» набирає чинності.

Реєстрація договору є
адміністративним актом, тобто
елементом зовнішнім щодо договору і
ніяким чином не впливає на факт його
укладення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди
щодо всіх істотних умов договору
оренди землі, складають і підписують
договір, надаючи згоді встановленої
форми.

Разом із тим, цивільні права та
обовязки, на досягнення яких було
спрямоване волевиявлення сторін при
укладенні спірних договорів,
набуваються після відповідної
державної реєстрації.

Судом першої інстанції враховано, що
згідно реєстраційної справи
оспорюваний договір оренди земельної
ділянки, укладений у письмовій формі,
пройшов відповідну державну
реєстрацію, позивач мав необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення позивача було
спрямоване на укладання договору
оренди, до договору оренди земельної
ділянки додано копію державного акту,
при складанні, видачі та реєстрації
якого було вчинено відповідні план та
схему земельної ділянки, кадастровий
план з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів, а
також вчинено опис меж, де зазначено
сусідніх землекористувачів.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У частинах 1 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: обєкт оренди
(кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану обєкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної
ділянки;визначення сторони, яка несе
ризик випадкового;пошкодження або
знищення обєкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу;внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорах оренди землі
хоча б однієї з істотних умов,
передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» є підставою для
визнання недійсними таких договорів
оренди відповідно до ч.2ст. 15 Закону
України «Про оренду землі».

Слід зазначити, що істотні умови
договору оренди сторонами погоджено
відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК
України щодо свободи договору.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що у спірному договорі відсутня
така істотна умова як умова про
передачу у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, яка обов'язковою для
кожного договору оренди з 14.08.2008 року,
колегія суддів відхиляє з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України та
ст.15 ЦК України про те, що в порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту саме порушене право.

Зокрема, суд повинен встановити, чи
дійсно порушуються права позивачки у
зв'язку з відсутністю в договорі оренди
зазначених умов, а також не з'ясував, в
чому саме полягає порушення її
законних прав.

У правовій позиції, яка висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13,
зазначено, що виходячи з того, що
відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України та статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України від 6 жовтня 1998 року №
161-ХІУ «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав.

Так у п. 9 договору оренди земельної
ділянки, встановлено та погоджено
сторонами, що орендна плата вноситься
орендарем у розмірі 2 115,74 грн., яка
вноситься до 20 числа останнього у
звітному році місяця - п. 11, розмір якої
переглядається згідно чинного
законодавства з підстав передбачених в
п. 13 зазначених договорів.

До договору надано кадастровий план
земельної ділянки з визначенням її меж,
план земельної ділянки (а.с. 18-20). Акт
відновлення меж земельної ділянки
підписаний сторонами. (а.с. 16).

Як встановлено в суді першої та не
оскаржено сторонами в суді апеляційної
інстанції цей акт як і акт
прийому-передачі між сторонами
складений при підписанні ними договору
в 2011 році, саме тоді, і була здійснена
передача даної земельної ділянки
відповідачеві.

Межі і сам факт передачі в таких межах
земельної ділянки позивачем
відповідачеві в оренду на виконання
зазначених договорі не оспорюється.

Крім того, протягом його дії позивачем
отримувалася орендна плата, що також не
оспорюється сторонами.

Те що Договор виконуються належним
чином, свідчить відсутність претензій
з боку сторін. Орендар є добросовісним
користувачем земельних ділянок який
своєчасно вносить оплату орендодавцю.

З матеріалів справи вбачається, що у
позовній заяві позивачкою не зазначено
в чому саме полягає порушення її прав
як орендодавця оспорюваним договором і
які зміни мали б бути внесені до
тексту договору для забезпечення її
прав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що між сторонами було укладено
договір оренди земельної ділянки із
зазначенням та узгодженням його
істотних умов, з дотриманням вимог
ст. 203 ЦК України, Закону України «Про
оренду землі», сторони виконували
умови договору, не заперечували проти
укладеного договору, договір
зареєстровано у відділі Держкомзему у
Широківському районі
Дніпропетровської області з
дотриманням визначеного законом
порядку.

Суд першої інстанції враховано, що між
сторонами при укладанні договору
оренди землі погоджено всі істотні
умови, у тому числі об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки).

Перевіривши матеріали справи й доводи
позивача, викладені у апеляційній
скарзі, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
дійшов про безпідставність й
необґрунтованість заявлених вимог,
оскільки факту порушення в розумінні
вимог ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК
України законних прав орендаря у
звязку із укладенням спірного договору
оренди судом не встановлено.

Отже враховуючи викладене, колегія
суддів, приходить до висновку, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам в їх сукупності, застосував
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин та ухвалив законне та
обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представників
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
відхилити.

Заочне рішення Широківського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: