Справа № 183/2492/14-ц
№ 2/183/2463/14
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Парфьонова Д.О., за
участі секретаря судового засідання
Данильченко Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Новомосковський районний відділ
головного управління Державної
міграційної служби України про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та зняття з
У квітні 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача,
посилаючись на те, що їй на праві
приватної власності належить квартира
АДРЕСА_1. У вказаній квартирі була
зареєстрована донька позивача ОСОБА_2,
яка з 2007 року за місцем реєстрації не
проживає. Тому просить визнати
відповідача такою, що втратила право
користування зазначеною квартирою та
зобов`язати Новомосковський районний
відділ головного управління Державної
міграційної служби України зняти
відповідача з реєстраційного обліку за
вищевказаною адресою.
Позивач надав заяву згідно якої
просить розглядати позов за її
відсутності, наполягає на задоволенні
позовних вимог, не заперечує проти
заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомив, заяву
про розгляд справи за його відсутності
не надавав. Від третьої особи
повідомлень про причини неявки не
надходило, повідомлені про дату час та
місце судового розгляду належним
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений про
час і місце розгляду справи і від якого
не надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених положень
закону та думки позивача, який згідно
заяви не заперечував проти заочного
розгляду справи, суд ухвалив провести
заочний розгляд справи.

У зв'язку з тим, що сторони в судове
засідання не з'явились фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає
за можливе частково задовольнити
позовні вимоги з огляду на наступні
обставини.

Судом встановлено, що позивачу на праві
приватної власності належить квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу
жилої квартири від 25 червня 2003 року, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 1053015 від 21 липня 2003 року.

В будинку за вказаною адресою також з 08
липня 2003 року зареєстрована ОСОБА_2 -
відповідач по справі, яка згідно
довідки № 521 від 04 квітня 2014 року є
донькою позивача.

Як вбачається з акту КП "Трубник"
Новомосковської міської ради від 09
квітня 2014 року, складеного комісією в
складі головного інженера КП "Трубник"
Новомосковської міської ради в
присутності сусідів, відповідач з 2007
року та по день складання акту за
адресою: АДРЕСА_1 не проживає.

Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК
України, довів за допомогою належних та
допустимих доказів, з урахуванням
положень ст. ст.57-59 ЦПК України,
зазначені обставини, того, що у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1
відповідач не проживає більше року, а
лише зареєстрований в ній.

У відповідності до п.39 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014
року, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом із ним, мають право
користування цим житлом відповідно до
закону (особистий сервітут, частина
перша статті 405 ЦК України). Суди
повинні мати на увазі, що таким законом
не може бути ЖК УРСР, а застосуванню
підлягають норми, передбачені главою 32
ЦК України. Оскільки інше не
встановлено законом, договором чи
заповітом, на підставі яких
встановлено сервітут, то відсутність
члена сім'ї понад один рік без поважних
причин є юридичним фактом, що є
підставою для втрати членом сім'ї права
користування житлом. У цьому випадку
положення статей 71, 72 ЖК УРСР
застосуванню не підлягають.

Згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України,
припинення сімейних відносин з
власником житлового будинку не
позбавляє колишніх членів сім'ї права
користування займаним житловим
приміщенням.

У відповідності до ст.157 ЖК України,
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається
його власником. Член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
житла або законом.

Так, згідно матеріалів справи не
вбачається наявності договору чи
заповіту, на підставі яких встановлено
сервітут відповідача щодо
користування квартирою позивача,
матеріали справи свідчать про
відсутність відповідача у квартирі, що
належить позивачу більше, ніж 1 рік,

За таких обставин, зібрані у справі
докази та їх оцінка вказують на
наявність підстав для визнання
відповідача, таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
вищезазначеною адресою.

Водночас, вимоги щодо зобов`язання
Новомосковського районного відділу
головного управління Державної
міграційної служби України зняти
відповідача з реєстраційного обліку
задоволенню не підлягають, оскільки у
відповідності до ст. 3 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні",
реєстрація - це внесення інформації до
Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції.

Статтею 7 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" передбачено, що
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі, в тому
числі, судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

Доказів звернення позивача до органів,
які здійснюють реєстрацію місця
проживання суду не надано, внаслідок
чого позовні вимоги про зняття з
реєстрації відповідача є такими, що
заявлені передчасно.

Вирішуючи при ухваленні рішення
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд бере до уваги, що при
зверненні до суду позивачем сплачено
судовий збір у сумі 250,00 гривень, тому
відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
судовий збір в розмірі 243,60 гривень
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,88,209, 212-215,224,226
ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Новомосковський районний відділ
головного управління Державної
міграційної служби України про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та зняття з
реєстрації - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судові
витрати у сумі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя
Д.О. Парфьонов