Справа № 495/4143/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

08 жовтня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді Чебан
Н.В.,

при секретарі - Ткаченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до агентства безпеки «Центр-Н»
про стягнення заборгованості по
заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10.06.2014 року звернувся до суду з
позовом до агентства безпеки «Центр-Н»
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, посилаючись на те, що
20.12.2013 року він був прийнятий на роботу
охоронцем до агентства безпеки
«Центр-Н», з 20.12.2013 року по 25.12.2013 року
працював охоронцем на об'єкті
«Альтанр-2», з 28.12.2013 року по 10.01.2014 року -
на об'єкті «Золотий берег». 13.01.2014 року
за сімейними обставинами був
позбавлений можливості вийти на
роботу, у зв'язку із чим його було
звільнено. Однак, відповідачем так і не
було виплачено позивачу заробітну
плату у сумі 650 грн за відпрацьовані
зміни , у зв'язку із чим позивач просить
суд: стягнути з агентства безпеки
«Центр-Н» на користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі в
сумі 650 грн., моральну шкоду у розмірі 1300
грн., а також середній заробіток за весь
час затримки недоплаченої суми
заробітної плати з дня звільнення по
день фактичного розрахунку в сумі 10950
грн.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про день, час та місце слухання справи
був повідомлений належним чином,
причина неявки суду не відома(а.с.44).

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце слухання справи був повідомлений
належним чином, причина неявки суду не
відома.

У зв'язку із неявкою сторін, відповідно
до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, ретельно
вивчивши всі надані докази, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач
звернувся до суду з вимогою про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час затримки недоплаченої суми
заробітної плати та стягнення
моральної шкоди. У якості
обґрунтування своїх вимог надав до
суду посвідчення стажора відділу
фізичної охорони агентства безпеки
«Центр-Н» та копію журналу
прийому-здачі чергувань (а.с.6-14).

18.07.2014 року до суду надійшов лист з ТОВ
«Агенція-2000», у якому зазначено, що
адреса, що вказана позивачем у позові
не належить агентству безпеки
«Центр-Н».За вищевказаною адресою
знаходиться ТОВ «Агенція-2000», яке
раніше мало назву- агенція безпеки
«Центр»( у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю). Але у
даному підприємстві ніколи не працював
ОСОБА_1 (а.с.31).

Законодавство про працю регулює
трудові відносини працівників усіх
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, виду
діяльності і галузевої належності, а
також осіб, які працюють за трудовим
договором з фізичними особами.

Важливим для правильного розуміння
правових відносин є те, що при
відсутності правової норми відсутні й
правові відносини, хоча фактичні
відносини можуть існувати. Норма права
до її наявності виступає як модель
правових відносин, але прямого зв'язку
з конкретним суб'єктом правових
відносин вона не має. Для виникнення
правових відносин необхідна подія або
дія, що передбачена нормою і має
характер юридичного факту, з наявністю
якого законодавець пов'язує виникнення
правових відносин.Наявність фактичних
відносин не завжди приводить до
створення правових відносин.

У відповідності до ч.2 ст.2 КЗпП,
працівники реалізують право на працю
шляхом укладення трудового договору
про роботу на підприємстві, в установі,
організації або з фізичною особою.

Трудовий договір - це угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

При укладенні трудового договору його
сторонами є працівник; власник або
уповноважений ним орган. Стороною
трудового договору може бути також
фізична особа, що уклала трудовий
договір з працівником.

Згідно ст. 1 Закону України „Про оплату
праці" заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Відповідно до ст. 5 вищевказаного
закону, система організації оплати
праці здійснюється на підставі:
законодавчих та інших нормативних
актів; генеральної угоди на державному
рівні; галузевих, регіональних угод;
колективних договорів; трудових
договорів.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату
праці», працівник має право на оплату
своєї праці відповідно до актів
законодавства і колективного договору
на підставі укладеного трудового
договору.

За таких обставин, враховуючи, що
позивачем не надано суду жодного
належного та допустимого доказу того,
що він перебував у трудових відносинах
із відповідачем, що між сторонами
укладався трудовий договір, суд
приходить до висновку про необхідність
відмови в задоволенні позову в частині
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час затримки недоплаченої суми
заробітної плати.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача моральної шкоди, суд
приходить до наступного.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» у позовній заяві про
відшкодування моральної шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази,
які б обґрунтовували вимогу позивача
про стягнення моральної шкоди,
відсутні доводи, якими він керувалася
при визначенні суми моральної шкоди, а
отже суд вважає, що в задоволенні
позову в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
агентства безпеки «Центр-Н» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
через десять днів з моменту його
проголошення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Н.В.Чебан