Провадження №22-ц/784/2714/14
Головуючий у першій інстанції-Гуденко
Категорія 5
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського
І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Богуславській
О.М.,

за участю позивачки - ОСОБА_1,
представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду
Миколаївської області від 2 грудня 2013
року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до Управління з використання та
розвитку комунальної власності

Миколаївської міської ради (далі -
Управління ВРКВ) та

ОСОБА_4

про визнання незаконним та скасування
розпорядження органу приватизації та
свідоцтва про право власності на житло

У С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до Управління ВРКВ про захист
житлових прав.

Позивачка зазначала, що зареєстрована
та проживала в квартирі АДРЕСА_1 з 1991
року. Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25
вересня 2012 року за позовом її
колишнього чоловіка ОСОБА_4 її визнано
такою, що втратила право користування
квартирою. У березні 2013 року судове
рішення скасовано, а в задоволенні
позову відповідача відмовлено. Але у
грудні 2012 року ОСОБА_4 без її згоди
приватизував квартиру, отримав
свідоцтво про право власності на житло
на своє ім'я та розпорядився
нерухомістю.

Посилаючись на те, що приватизацією
квартири ОСОБА_4 порушені її житлові
права та право на приватизацію, ОСОБА_1
просила визнати незаконними та
скасувати розпорядження Управління
ВРКВ про передачу у власність ОСОБА_4
спірної квартири та свідоцтво про
право власності на житло від 13 грудня
2012 року на ім'я ОСОБА_4

До участі у справі як співвідповідача
залучено ОСОБА_4

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 2 грудня 2013 року позов
задоволено частково. Скасовані
розпорядження Управління ВРКВ

№1733-р від 13 грудня 2012 року про
приватизацію квартири АДРЕСА_1 та
свідоцтво про право власності на житло
від 13 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 22 травня 2014
року апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилено, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 2 грудня
2013 року залишено без змін.

У вересні 2014 року з апеляційною скаргою
на рішення суду звернувся ОСОБА_3, який
просив рішення скасувати та відмовити
в задоволенні позову. Апелянт
посилається на те, що відповідно до
договору купівлі-продажу від 28 грудня
2012 року він є власником квартири, але
до участі у справі його не залучили,
хоча рішенням порушені його права. Крім
того, при вирішення спору по суті судом
невірно застосовані норми
матеріального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та
судами встановлено, що у квартирі
АДРЕСА_1 з 1991 року проживали та були
зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5
(а.с. 5,25, 45).

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25
вересня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5
визнано такими, що втратили право
користування житлом (а.с.25).

Розпорядженням Управління ВРКР №1733-р
від 13 грудня 2012 року, зареєстрованим в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 17 грудня 2012 року,
спірну квартиру в порядку приватизації
передано у приватну власність ОСОБА_4
(а.с.104)

Того ж числа ОСОБА_4 видано свідоцтво
про право власності на житло, записане
у реєстрову книгу за № 777/ж (а.с. 21).

25 грудня 2012 року між ОСОБА_4, як
продавцем, та ОСОБА_6, як покупцем,
укладено договір купівлі-продажу
квартири (а.с. 65-66).

28 грудня 2012 року ОСОБА_6 продала
квартиру ОСОБА_3 (а.с. 112).

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 11 березня 2013 року
рішення того ж суду від 25 вересня 2012
року скасовано, а рішенням від 30 квітня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_7 про
визнання ОСОБА_1 такою, що втратила
право на користування житлом,
відмовлено (а.с. 6, 45).

Встановивши ці обставини, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і суд апеляційної інстанції при
розгляді апеляційної скарги ОСОБА_4,
виходив з того, що станом на грудень 2012
року ОСОБА_1 мала право на користування
спірною квартирою, а тому проведена без
її письмової згоди та участі
приватизація квартири, а також
передача житла в особисту власність
ОСОБА_4 є порушенням вимог статей 5 та 8
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Отже, предметом спору були
правовідносини, що виникли у сфері
приватизації державного житлового
фонду, а підставою задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 стало
встановлення судом факту порушень
порядку приватизації, Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» та прав позивачки на
участь у приватизації, які нерозривно
пов'язані з житловими правами. Способом
поновлення порушених прав, в тому числі
і в спірних правовідносинах, є
визнання незаконними та скасування
правових актів, на підставі яких
здійснюється реєстрація речових прав
на нерухоме майно.

Укладені в подальшому угоди щодо
продажу квартири виходять за межі
приватизаційних правовідносин та
регулюються нормами цивільного
законодавства.

Оскільки апелянт ОСОБА_3 не є учасником
спірних правовідносин, а рішення суду
не містить висновків щодо наслідків
незаконності приватизації, не можна
погодитись з доводами про порушення
його прав судовим рішенням. Будь-яких
висновків щодо права власності
апелянта судове рішення не містить.

Тому незалучення ОСОБА_3 до участі у
справі при вирішенні спору про
законність приватизації не може бути
підставою для відмови в задоволенні
позову ОСОБА_1

Не можна погодитись і з посиланням
апелянта на те, що при переході права
власності на квартиру до інших осіб на
підставі цивільних угод, права ОСОБА_1
не можуть бути поновлені у обраний нею
спосіб.

Таке твердження суперечить змісту
статей 15, 16 ЦК щодо права особи на
судовий захист у обраний нею спосіб, а
також позиції, викладеній у постанові
Верховного Суду України від 31 жовтня 2012
року, ухваленій в порядку статті 355 ЦПК
у справі за аналогічними вимогами
(справа №6-66цс 12).

Доводи апелянта щодо відсутності на
час приватизації квартири у грудні 2012
року будь-яких порушень прав позивачки,
яка на той час була позбавлена права на
житло, були предметом оцінки судом
апеляційної інстанції, а відповідні
висновки викладені в ухвалі
апеляційного суду від 22 травня 2014 року.

Оскільки апеляційна скарга не містить
доводів, які б спростовували висновки
суду чи доводили б порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 2 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді