Справа № 438/848/14-ц
Номер провадження 2/438/441/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2014 року Бориславський
міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Слиша А.Т.

при секретарі
Слєпченко Н.С. `

за участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника третьої особи
Соломчака О.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бориславі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
Виконавчий комітет Бориславської
міської ради як орган опіки і
піклування про визначення часток у
праві спільної сумісної власності та
встановлення порядку користування
квартирою,

в с т а н о в и в :

23 червня 2014 року позивачі звернулись
до суду з позовом до ОСОБА_2, з участю
третьої особи органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Бориславської міської ради про
визначення ідеальних часток у праві
спільної часткової власності та
встановлення порядку користування
квартирою.

1 серпня 2014 року позивачі уточнили
позовні вимоги, просять визначити
право власності по 1/3 ідеальній частині
квартири АДРЕСА_1, житловою площею 27,7
кв. м, загальною площею 48,2 кв. м, за
кожною із них - ОСОБА_1, ОСОБА_3, та
ОСОБА_2. Просять визначити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1
наступним чином:ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з
неповнолітньою дочкою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, виділити
в користування кімнату житловою площею
15,8 кв. м; Відповідачу ОСОБА_2 з
неповнолітнім сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, виділити
кімнату житловою площею 11,9 кв. м з
прилеглим балконом площею 1,2 кв. м;
Кухню площею 7,0 кв. м, ванну кімнату
площею 2,6 кв. м, вбиральню площею 1,2 кв. м,
коридор площею 7,8 кв. м, вбудовану шафу
площею 0,7 кв. м - залишити в загальному
користуванні сторін.

В обґрунтування позовних вимог
посилаються на те, що їм, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
та відповідачу ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право власності на
квартиру, належить на праві спільної
сумісної власності квартира АДРЕСА_1.
Оскільки вказана квартира перейшла у
власність шляхом приватизації і право
власності набуто сторонами з однакових
правових підстав, то частки
співвласників квартири є рівними.

Вищезазначена квартира є
двокімнатною, житловою площею 27,7 кв. м,
загальною

площею 48,2 кв. м, знаходиться на 5-му
поверсі дев'ятиповерхового будинку.
Квартира складається з кімнати
житловою площею 15,8 кв. 'м та кімнати
житловою площею 11,9 кв. м, кухні площею 7,0
кв. м, ванної кімнати площею 2,6 кв. м,
вбиральні площею 1,2 кв. м, коридору
площею 7,8 кв. м, вбудованої шафи площею
0,7 кв. м; квартира обладнана балконом
площею 1,2 кв.м.

В даній квартирі зареєстровані також
неповнолітня дочка позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, та
неповнолітній син відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
які не є суб'єктами права спільної
сумісної власності.

На теперішній час, ОСОБА_1 з двома
неповнолітніми дітьми та чоловіком, а
також ОСОБА_3., тимчасово мешкають на
АДРЕСА_2, а відповідач з неповнолітнім
сином ОСОБА_5 займають всю спірну
квартиру. Позивачі, мають намір
вселитися у належну їм на праві
спільної власності спірну квартиру і з
цією метою намагалися у добровільному
порядку (як в усній, так і в письмовій
формі) вирішити з Відповідачем питання
визначення порядку користування
квартирою, або ж її обміну. Однак, їхні
спроби домовитися з ОСОБА_2 виявилися
безрезультатними.

У зв'язку з непорозуміннями, сварками і
суперечками з приводу користування,
утримання та збереження спільного
майна, які виникають між позивачами та
відповідачем як співвласником житла,
без встановлення порядку користування
квартирою за рішенням суду, ОСОБА_3. та
ОСОБА_1 з неповнолітньою дитиною, на
сьогоднішній день фактично позбавлені
можливості користуватися та володіти
своєю квартирою.

Позивач ОСОБА_1, вона ж представник
позивача ОСОБА_3. у судовому засіданні
позов підтримала в повному обсязі, з
підстав, викладених у позовній заяві та
надала пояснення аналогічні за
змістом, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги фактично визнала
частково, пояснивши що між сторонами
склались неприязні стосунки та згоди
щодо визначення користування
квартирою ними не досягнуто. Не
заперечує право на частку позивачів у
праві спільної сумісної власності на
квартиру.

Представник третьої особи - Соламчак
О.Д. у судовому засіданні при вирішенні
спору покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази, суд приходить
до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на праві
спільної сумісної власності належить
квартира АДРЕСА_1.

Згідно з технічним паспортом від 13
грудня 1999 року спірна квартира є
двокімнатною, житловою площею 27,7 кв. м,
загальною площею 48,2 кв. м, знаходиться
на 5-му поверсі дев'ятиповерхового
будинку. Квартира складається з
кімнати житловою площею 15,8 кв. 'м та
кімнати житловою площею 11,9 кв. м, кухні
площею 7,0 кв. м, ванної кімнати площею 2,6
кв. м, вбиральні площею 1,2 кв. м, коридору
площею 7,8 кв. м, вбудованої шафи площею
0,7 кв. м; квартира обладнана балконом
площею 1,2 кв.м.

У відповідності до ч. 1 ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно).

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України
майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦК України,
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Судом встановлено, що в добровільному
порядку домовленості між сторонами
щодо визначення частки кожного з них у
праві спільної сумісної власності на
спірну квартиру не досягнуто. Вказана
обставина обмежує право позивача на
розпорядження належною їй часткою
майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній

власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Враховуючи те, що право власності на
спірну квартиру оформлено на трьох
співвласників, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
належить по 1/3 частині спірної
квартири.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України визначено,
що у разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

За наведених обставин, враховуючи
обґрунтованість вимог позивача щодо
поділу майна, що перебуває у спільній
сумісній власності та визначення
часток кожного з співвласників спірної
квартири, право спільної сумісної
власності на дану квартиру слід
припинити.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати, закладати
укладати інші не заборонені законом
угоди.

Як наголошує ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Судом встановлено, що на даний час
позивачі в спірній квартирі не
проживає. Протягом тривалого часу між
сторонами виникають постійні
суперечки та сімейні сварки з приводу
порядку володіння та користування
спірною квартирою, що пітверджується
поясненнями сторін.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у
пункті 14 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 1995р. № 20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»,
квартира, яка є спільною сумісною чи
частковою власністю, на вимогу
учасника цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватись як окремі
квартири або які можна переобладнати у
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

З урахуванням цих роз'яснень постанови
Пленуму ВСУ та обставин даної справи, а
саме те, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
володіють разом 2/3 ідеальними
частинами спірної квартири, суд
вважає, що позовні вимоги про виділення
в користування позивачам з
неповнолітньою дочкою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, кімнату
житловою площею 15,8 кв. м; відповідачу з
неповнолітнім сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, кімнату
житловою площею 11,9 кв. м з прилеглим
балконом площею 1,2 кв. м., приміщення
загального користування, а саме кухню
площею 7,0 кв. м, ванну кімнату площею 2,6
кв. м, вбиральню площею 1,2 кв. м, коридор
площею 7,8 кв. м, вбудовану шафу площею 0,7
кв. м в квартирі квартирі АДРЕСА_1
залишити у спільному користуванні є
обґрунтованими.

На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
319, 321, 355, 356, 358, 366, 368, 369, 372 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 150, 156 Житлового
кодексу УРСР, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208, 209,
212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визначити по 1/3 ідеальній частки у
праві спільної сумісної власності у
квартирі АДРЕСА_1, житловою площею 27,7
кв. м, загальною площею 48,2 кв. м між
співвласниками- ОСОБА_1, ОСОБА_3, та
ОСОБА_2.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з неповнолітньою
дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, виділити в користування
кімнату житловою площею 15,8 кв. м; ОСОБА_2
з неповнолітнім сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, виділити
кімнату житловою площею 11,9 кв. м з
прилеглим балконом площею 1,2 кв. м.

Приміщення загального користування, а
саме кухню площею 7,0 кв. м, ванну кімнату
площею 2,6 кв. м, вбйральню площею 1,2 кв. м,
коридор площею 7,8 кв. м, вбудовану шафу
площею 0,7 кв. м в квартирі квартирі
АДРЕСА_1 залишити у спільному
користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_3 судові витрати, що складаються з
судового збору у розмірі 243 гривні 60
копійки, .

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Львівської області через
Бориславський міський суд Львівської
області. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення. можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий
Слиш А.Т.