Красноокнянський районний суд
4 м. смт. Красні Окни Красноокнянський
Справа № 506/454/14-ц
Провадження № 2/506/182/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/повний текст/

24.10.2014 року
с.м.т.Красні Окни

24 жовтня 2014 року Красноокнянський
районний суд Одеської області у складі
головуючого судді
Чеботаренко О.Л.

при секретарі
Нечитайло Є.О.

за участю позивача
ОСОБА_2

відповідача - позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_3

позивача за зустрічним позовом
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в с.м.т. Красні
Окни цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про

стягнення суми авансу та за
зустрічним позовом ОСОБА_3

Петрівни та ОСОБА_4 до ОСОБА_2

Сергіївни про стягнення завданої
шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в
якому просила стягнути з відповідача
на її користь аванс у сумі 20000
грн,переданий ОСОБА_3 у рахунок плати за
будинок у с.Ставрово Красноокнянського
району Одеської області .Свої позовні
вимоги обгрунтовувала тим,що маючи на
меті придбати у приватну власність
будинок АДРЕСА_1 ,25 листопада 2013 року
передала ОСОБА_3 20000 грн як аванс за
вищевказаний будинок ,про що та склала
розписку. Однак у подальшому їй стало
відомо ,що відповідач ввела її в
оману,повідомивши,що будинок належить
їй,а фактично будинок був оформлений на
ОСОБА_8 Вона звернулася із вимогою до
ОСОБА_3 про повернення грошей,однак та
відмовилася. Вона тяжко пережила ці
події,їй було спричинено душевні
страждання через матеріальні
проблеми,відсутність коштів та
неможливість вільно розпорядитися
власними коштами,а також через
найголовніше - погіршення стану
здоров"я.Ці моральні страждання вона
оцінила у 2000 грн і тому звернулася до
суду з позовом про стягнення авансу та
завданої моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач
наполягала на задоволенні
позову,уточнивши,що після передачі
коштів у сумі 20000 грн вона вселилася у
будинок,проживала там,а потім ,коли їй
стало відомо про проблеми з
документами на будинок,так як у
колишнього власника ОСОБА_8. взагалі не
було будь-яких документів на будинок,а
крім того,вона зрозуміла,що не в змозі
виплатити за будинок ще 20000 грн,вона
попрохала ОСОБА_3 повернути гроші ,але
та відмовила. Вона залишила будинок і
там вже не проживає.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала
частково і разом із ОСОБА_4 звернулися
із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
стягнення шкоди у сумі 7803 грн 41 коп
,посилаючись на те,що остання після
передачі їй,ОСОБА_3,20000 грн ,проживала у
будинку померлої ОСОБА_8.,який та
заповіла ОСОБА_4 Документи на будинок
на ім»я ОСОБА_4 знаходяться у стадії
оформлення .Але ОСОБА_2 дуже просила
продати їй будинок ,на що ОСОБА_3
погодилася, отримавши від ОСОБА_2 20000
грн як завдаток .ОСОБА_2, знаючи, що
будинок не оформлений, вселилася у
будинок.За період проживання у будинку
,без дозволу на земельній ділянці
спиляла два горіха,завдавши шкоди на
суму 7803 грн 41 коп,яку позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_4 просив
стягнути на його користь,а разом у
зустрічному позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4
просили визнати кошти у сумі 20000 грн,
передані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ОСОБА_2
завдатком.

У подальшому у судовому засіданні
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечували, що
кошти ,передані ОСОБА_2,є авансом і
ОСОБА_3 у цій частині позов
визнала,однак повідомила,що не має
змоги зараз повернути гроші,так як ці
гроші вже витратила і коли продасть
будинок ,одразу поверне кошти. Що
стосується моральної шкоди,то в цій
частині позов не визнала,так як
вважає,що погіршення стану здоров»я,на
яке посилається позивач ,не пов»язане
із подіями щодо купівлі - продажу
будинку.

Вислухавши пояснення сторін ,
показання свідків, дослідивши письмові
докази по справі, суд прийшов до
наступного.

Відповідно до заповіту ,складеного
ОСОБА_8. ,та посвідченого секратарем
Ставрівської сільської ради
Красноокнянського району 19 вересня 2013
року ,остання заповіла будинок з
надвірними будівлями,розташований у
с.Ставрово Красноокнянського району,
та інше майно ОСОБА_4 ./ а.с. 38/

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла / а.с.41/

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
усно домовились про укладення між ними
договору купівлі-продажу будинку у
с.Ставрово Красноокнянського району.

На підтвердження дійсних намірів про
наступне укладення договору
купівлі-продажу сторони склали
розписки.

Так,згідно із розпискою ОСОБА_3,вона
продала будинок у с.Ставрово
Красноокнянського району ОСОБА_2 за 40000
грн,отримавши 25 листопада 2013 року 20000
грн ,а решту коштів ОСОБА_2
зобов»язалася віддати у кінці квітня
2014 року./ а.с.8/

Згідно із розпискою ОСОБА_2 ,вона купила
будинок у с.Ставрово Красноокнянького
району та передала ОСОБА_3 25 листопада
2013 року 20000 грн ,а решту коштів вона
зобов»язалася віддати у кінці квітня
2014 року./ а.с.36/

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні
підтвердили,що будинок,про який йде
мова у розписці ,належав ОСОБА_8. і що
саме цей будинок вона заповіла ОСОБА_4
Також ОСОБА_3 та ОСОБА_2С
підтвердили,що підписи під
відповідними розписками виконані ними.

Відповідач ОСОБА_3 та позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_4 підтвердили
,що на будинок ОСОБА_8. немає будь-яких
правовстановлюючих документів.

Статтею 41 Конституції України, ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року, статтями 316, 317, 319, 321 ЦК
України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба (ст.ст. 379, 380 ЦК України).

Права власника житлового будинку
визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК
УРСР, які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд: продавати,
дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Так як відповідач ОСОБА_3 не є
власником вищеозначеного будинку,то у
неї не було законних підстав укладати
будь-які угоди щодо вказаного
нерухомого майна і у цьому випадку
немає правового значення,як саме
вважати передану їй суму у 20000 грн -
завдатком чи авансом.

Проаналізувавши досліджені у судовому
засіданні докази, суд вважає , що права
і обов'язки сторін у спірних
правовідносинах, щодо повернення
грошових коштів у даному випадку мають
визначатися відповідно до глави 83
розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України,
оскільки відповідач зберігає передані
їй позивачем в рахунок купівлі будинку
кошти в розмірі 20000 грн. без достатньої
правової підстави.

З пояснення позивача у судовому
засіданні вбачається, що вона
підтвердила вищевказані встановлені
фактичні обставини у справі, а
внаслідок юридичної необізнаності не
знає, які правові норми мають бути
застосовані у даному випадку.

У такому випадку суд має уточнити
підстави позову і застосувати норму
закону, яка відповідає встановленим
правовідносинам, незалежно від згоди
на це позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття
(придбання) майна виникають за
наявності трьох умов: 1) має місце
набуття або збереження майна; 2) вказане
набуття або збереження майна здійснено
за рахунок іншої особи; 3) має місце
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи (відсутність
положень закону, адміністративного
акта, правочину або інших підстав,
передбачених ст. 11 ЦК України).

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками відповідних правовідносин
у майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків.

Так ,спадкоємцем будинку за заповітом є
ОСОБА_4,а не ОСОБА_3 ,тому укладення
останньою будь-яких угод щодо
майна,власником якого вона не була ні
на час отримання коштів і ,з її слів,не
буде у майбутньому,так як спадкоємцем
нерухомого майна є її син,є
неправомірним.

Тому,відповідно до ст.1212 ЦК України з
відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
слід стягнути 20000 грн. як майно,яке
набуте без достатньої правової
підстави.

Що стосується стягнення моральної
шкоди,то позивачем ОСОБА_2 ,в порушення
вимог ст.60 ЦПК України ,не наведено
переконливих доказів завдання їй
моральної шкоди .Крім того, в основу цих
вимог позивачем покладено погіршення
її стану здоров»я.При цьому позивач
надала довідку про звернення її до
лікаря 26 лютого 2014 року ,тоді як питання
щодо повернення їй коштів виникли лише
навесні 2014 року.

Тому у цій частині позову слід
відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Тому з відповідача ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати у
сумі 243 грн 60 коп.

У задоволенні іншої частини позову
слід відмовити.

Що стосується зустрічного позову
ОСОБА_4 про відшкодування майнової
шкоди, то суд вважає,що у задоволенні
позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до частин 2 та 3 п.г-1
ст.152 Земельного Кодексу України,
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Як встановлено у судовому
засіданні,ОСОБА_4 не є ні власником, ні
землекористувачем земельної
ділянки,що підтвердив як сам ОСОБА_4,так
і свідок ОСОБА_6,який є сільським
головою Ставрівської сільської ради.

Так ,відповідно до державного акту на
право приватної власності серії ЯИ
№329629,власником земельної ділянки є
ОСОБА_8/ а.с.32/

Тому зазначення у акті обстеження
земельної ділянки ,де були спиляні два
горіха ,що земельна ділянка належить
ОСОБА_4,не заслуговує уваги.

Навіть якщо і вважати,що ОСОБА_4 є
майбутнім власником зазначної
земельної ділянки, так як оформлює
свої права як спадкоємця ОСОБА_8. ,то
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом відшкодування заподіяних
збитків відповідно до п.2 Порядку
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам,
затвердженого постановою КМ України
від 19.04.93р. №284, - розміри збитків
визначаються комісіями, створеними
Київською та Севастопольською
міськими, районними державними
адміністраціями, виконавчими
комітетами міських рад.

Судом встановлено, що позивач не
звертався до зазначеної комісії з
приводу визначення розміру заподіяної
йому шкоди.

При цьому позивач надав розрахунок
розміру шкоди, заподіяної лісу
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами
незаконним вирубуванням та
пошкодженням дерев і чагарників до
ступеню припинення росту, здійснений
Державним підприємством «Котовське
лісове господарство» , який, на думку
суду, взагалі не може бути застосований
до правовідносин, що склалися між
сторонами.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3,то
вони фактично зводилися до вимог щодо
визнання переданих коштів завдатком,що
само по собі є запереченням на позовні
вимоги ОСОБА_2,а в процесі розгляду
ОСОБА_3 погодилася, що передані кошти є
авансом,хоча судом визначені інші
правовідносини,які склалися між
сторонами. Таким чином, позов ОСОБА_3
взагалі не ґрунтується на законі і тому
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 62, 212 - 215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
20000 грн,а також судові витрати по оплаті
судового збору у сумі 243 грн 60 коп .

В задоволенні іншої частини позову
відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня
проголошення рішення ,яка подається до
апеляційного суду Одеської області.
через Красноокнянський районний суд
Одеської області .

ГоловуючийО. Л. Чеботаренко