У х в а л а

13 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Журавель В.І.,
Ізмайлової Т.Л.,

Наумчука М.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, який діє від
імені ОСОБА_4, про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дочки -
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
дочки - ОСОБА_10, ОСОБА_4 до
Великолюбінської селищної ради
Городоцького району Львівської
області, третя особа - Служба у справах
дітей Городоцької районної державної
адміністрації Львівської області, про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_5 та інші
звернулися до суду з позовом до
Великолюбінської селищної ради
Городоцького району Львівської
області про визнання за ними права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
набувальною давністю, посилаючись на
те, що в квартиру вселились на законних
підставах на підставі ордеру, виданого
селищною радою згідно рішення зборів
уповноважених колгоспу. Вони більше
десяти років відкрито користуються
зазначеною квартирою, проживають у ній,
ніхто не мав і в даний час не має
претензій щодо неправомірності їх
проживання там, не заявляв про свої
права на спірну квартиру за вказаною
адресою, тому вони правомірно набули
право власності на спірну квартиру за
набувальною давністю. Посилаючись на
наведене, просили задовольнити позов.

Рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 30
листопада 2011 року позов задоволено та
визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4
право спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 за набувальною
давністю.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 23 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 травня 2014 року
відхилено касаційну скаргу ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, подану
їхнім представником - ОСОБА_3, а рішення
апеляційного суду Львівської області
від 23 грудня 2013 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 червня 2014
року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Із ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 травня 2014 року
вбачається, що відмовляючи в
задоволенні позову суд апеляційної
інстанції, з висновком якого погодився
суд касаційної інстанцій, виходив з
того, що позов поданий до
Великолюбінської селищної ради
Городоцького району Львівської
області, однак позивачі не надали суду
належні та допустимі докази відповідно
до вимог ст. ст. 57 - 59 ЦПК України, які б
давали підстави вважати, що спірна
квартира належала чи належить
відповідачу.

Із ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 червня 2014
року, на яку заявник посилається як на
підставу неоднакового застосування
норм матеріального права, вбачається,
що суд касаційної інстанції,
скасовуючи рішення апеляційного суду і
передаючи справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції, не
погодився з висновком апеляційного
суду про те, що Великолюбінська селищна
рада Городицького району Львівської
області є неналежним відповідачем у
справі. Суд касаційної інстанції
дійшов висновку про те, що відповідачем
за позовом про визнання права
власності за набувальною давністю є
попередній власник майна або його
правонаступник. У разі якщо попередній
власник нерухомого майна не був і не
міг бути відомим давнісному
володільцю, то відповідачем є орган,
уповноважений управляти майном
відповідної територіальної громади.
Таким чином, за відсутності власника
будинку позивач правомірно пред'явив
позов до органу місцевого
самоврядування на території якого
розміщений спірний будинок.

З огляду на зміст судових рішень
відсутні підстави вважати, що у
зазначених справах тотожними є
встановлені судом фактичні обставини,
які мають значення для вирішення спору,
який розглядався, а, відповідно, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, які брали участь у розгляді
справ, подібні і мало місце неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права в порівнянні із
справою у якій постановлена ухвала, яку
просить переглянути заявник, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень.

Висновок суду касаційної інстанції
щодо належності чи неналежності
відповідача не стосується
застосування норми матеріального
права, оскільки відносяться до
обставин, які підлягають встановленню
в частині того, чим порушене, не визнане
або оспорене право позивача
відповідачем, зазначені обставини
стосуються не застосування норми
права, яка регулює спірні
правовідносини, а визначення кола
учасників правовідносин, зокрема, того,
чи є особа, до якої подано позов,
зобов'язаною, а, відповідно, належним
відповідачем у спорі, що був предметом
розгляду.

Встановлення належності відповідача
стосується з'ясування судом обставин
справи і визначення характеру
правовідносин і не має відношення до
застосування норми матеріального
права.

Саме по собі посилання заявника на
неправильність встановлення фактичних
обставин і помилковість висновків
викладених в ухвалі, яку він просить
переглянути, не може бути підставою для
допуску справи до провадження.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог статті
355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_5 в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дочки - ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої дочки - ОСОБА_10,
ОСОБА_4 до Великолюбінської селищної
ради Городоцького району Львівської
області, третя особа - Служба у справах
дітей Городоцької районної державної
адміністрації Львівської області, про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.
Кузнєцов Судді: В.І.
Журавель Т.Л.
Ізмайлова М.І.
Наумчук Д.О.
Остапчук