У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2014 р.

Рівненський міський суд Рівненської
області

в особі судді Сидорука Є.І.

при секретарі Патій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне скаргу ТОВ "
Рівнетеплоенерго" на дії державного
виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Представник товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівнетеплоенерго»
звернувся до Рівненського міського
суду із скаргою на дії державного
виконавця, обґрунтовуючи, тим, що
постанова державного виконавця
Матвійчук І.О. від 12. 60.2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження є незаконною, та такою що
не ґрунтується на вимогах діючого
законодавства. Просив постанову
державного виконавця про відмову у
відкритті виконавчого провадження
скасувати та зобов'язати державного
виконавця відділу ДВС м. Рівне відкрити
виконавче провадження за судовим
наказом Рівненського міського суду від
01.04.2014 року № 569/2740/14-ц.

Представник скаржника до початку
судового засідання подав заяву про
розгляд скарги у його відсутність.
Скаргу підтримав в повному обсязі та
просив її задоволити.

Державний виконавець ВДВС РМУЮ
Матвійчук І.О. в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлялася належним чином,
заяву про перенесення розгляду скарги
не подавала.

Суд повно, всебічно та об'єктивно
дослідивши письмові докази по справі
та оцінивши їх в сукупності, прийшов до
наступного висновку.

Судом встановлено, що Рівненським
міським судом 01 квітня 2014 року був
виданий судовий наказ про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Рівнетеплоенерго» заборгованості за
надані послуги з теплопостачання в
розмірі 4554,59 грн., інфляційних витрат в
розмірі 126,13 грн., 3% річних від
простроченої суми в розмірі 199,17 грн. та
судового збору в сумі 121,80 грн. Судовий
наказ набрав законної сили 19 травня 2014
року та виданий стягувачу для
пред'явлення до виконання. Зазначений
судовий наказ поданий скаржником на
виконання до відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції.

Державним виконавцем ВДВС РМУЮ
Матвійчук І.О. 12 червня 2014року винесена
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження по
зазначеному вище судовому наказу з тих
підстав, що виконавчий документ не
відповідає вимогам ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження», а саме, не
вказано індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника,
паспортні дані та повна дата
народження боржника, що унеможливлює
ідентифікацію особи боржника та
примусове виконання рішення.
Посилаючись на п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець ВДВС РМУЮ
Матвійчук І.О. відмовила у прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання згаданого
судового наказу.

Суд визнає, що такі дії державного
виконавця не ґрунтуються на вимогах
закону.

Діючими нормами
цивільно-процесуального
законодавства, а саме статті 98 ЦПК
України, не передбачено обов'язок
заявника вказувати у заяві про видачу
судового наказу ідентифікаційний
номер боржника або номер і серію його
паспорта, а у суду відсутні правові
підстави вимагати у заявника такі
відомості. Відсутність у заяві про
видачу судового наказу відомостей щодо
індивідуального ідентифікаційного
номера боржника або номера і серії його
паспорта не є підставою для залишення
заяви без руху, для відмови у її
прийнятті чи її повернення.

Не передбачено і обов'язок суду
відповідно до статті 103 ЦПК України
вказувати такі відомості у судовому
наказі.

Згідно положень пункту 6 частини першої
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі невідповідності
виконавчого документу вимогам,
передбаченим статтею 18 цього Закону.

Відповідно до вимог пункту 3 частини
першої статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі, крім іншого, зазначаються:
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

За змістом цієї норми, виконавчий
документ має містити відому суду
інформацію, яка може ідентифікувати
боржника чи сприяти примусовому
виконанню, і відомості про
ідентифікаційний номер боржника чи
номер та серію його паспорта не є при
цьому категорично обов'язковими.

Про це ж свідчить і аналіз вимог
частини другої статті 103 ЦПК України в
контексті положень частини першої
статті 103 ЦПК України.

Слід також зазначити, що положення
статті 18 Закону України «Про виконавче
провадження» стосуються вимог до всіх
виконавчих документів і є загальною
нормою, в той час як частина перша
статті 103 ЦПК України встановлює вимоги
виключно до судового наказу і є
спеціальною нормою, яка, на думку суду,
і підлягає застосуванню до спірних
відносин.

На час видання судового наказу
ідентифікаційний номер боржника суду
не був відомий, як не було відомо номера
та серії його паспорта.

Враховуючи вимоги статей 1, 5, 6, 17, 18, 19
Закону України «Про виконавче
провадження», суд приходить до
висновку, що зазначення у виконавчому
документі ідентифікаційного номера
боржника чи номера та серії його
паспорта можливе не лише при їх
наявності, а й за умови, що вони стали
відомі судові при розгляді справи.

Відсутність таких відомостей не є
перешкодою у проведенні виконавчих
дій, а також не позбавляє державного
виконавця можливості в межах своїх
владних повноважень витребувати дану
інформацію.

Так, згідно частини першої статті 5
Закону України «Про виконавче
провадження», вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Частиною другою статті 5 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що державному виконавцю
повинні бути безоплатно надані у
встановлений ним строк інформація,
документи або їх копії, необхідні для
здійснення його повноважень.

Відомості про ідентифікаційний номер
або номер та серію паспорту особи за
визначенням термінів, наведеним у
статті 2 Закону України «Про захист
персональних даних», є персональними
даними.

Порядок доступу до персональних даних
регламентований статтею 16 Закону
України «Про захист персональних
даних», згідно якої державний
виконавець, враховуючи надані йому
Законом України «Про виконавче
провадження» повноваження, має право
та можливість отримати необхідну
інформацію, в тому числі і від органів
податкової служби, подавши для цього
відповідний запит.

Згідно статті 21 Закону України «Про
інформацію» інформація про фізичну
особу відноситься до інформації з
обмеженим доступом і є конфіденційною.

Підпунктом 70.15.2. пункту 70.15. статті 70
Податкового кодексу України відомості
з Державного реєстру фізичних осіб -
платників податку, в тому числі
індивідуальний ідентифікаційний
номер, також віднесено до інформації з
обмеженим доступом.

Разом з тим, відповідно до пункту 3
частини третьої статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець в процесі
здійснення виконавчого провадження
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

Частиною першою статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи специфіку наказного
провадження, суд, розглядаючи заяву про
видачу судового наказу відповідно до
Розділу ІІ ЦПК України, наділений
повноваженнями лише щодо витребування
інформації про зареєстроване у
встановленому законом порядку місце
проживання (перебування) фізичної
особи - боржника. ТОВ
«Рівнетеплоенерго» правом на
витребування конфіденційної
інформації не наділене.

Відсутність доступу до конфіденційної
інформації у суб'єкта звернення із
заявою про видачу судового наказу та
відсутність повноважень суду на
витребування такої інформації в межах
наказного провадження не може бути
перешкодою у виконанні судового
рішення, обов'язковість виконання
якого закріплена у частині п'ятій
статті 124 Конституції України.

За наведених обставин дії державного
виконавця по відмові у відкриті
виконавчого провадження слід визнати
неправомірними, оскільки нею не були
виконані обов'язки по вжиттю заходів
примусового виконання судового наказу,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 58, 60, 294, 296, 297, 383, 385, 387 ЦПК
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу ТОВ " Рівнетеплоенерго"
задовольнити.

Постанову державного виконавця
Матвійчук І.О. Відділу ДВС Рівненського
міського управління юстиції ВП № 43651103
від 12.06.2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження за судовим
наказом Рівненського міського суду
№569/2740/14-ц від 01.04.2014 року щодо стягнення
з ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Рівнетеплоенерго» заборгованості за
спожиту теплову енергію скасувати, та
зобов»язати його прийняти відповідний
судовий наказ до виконання.

Визнати дії державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Матвійчук І.О. по відмові у
відкритті виконавчого провадження за
судовим наказом №569/2740/14-ц від 01.04.2014
року незаконним.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 5-денний
строк з дня проголошення ухвали
апеляційної скарги до апеляційного
суду Рівненської області.

Суддя Рівненського

міського суду
Є.І. Сидорук