№ 233/5167/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
Костянтинівський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді
Міросєді А. І.,

при секретарі
Ульянцевій С.А.,

з участю:

позивачки
ОСОБА_1,

представника позивачки
ОСОБА_2,

представників відповідача
Сітало В.І., Ковальова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Костянтинівка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного вищого
навчального закладу «Донецький
національний технічний університет»
(ідент.код 02070826) «про визнання наказу
недійсним, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди», -

в с т а н о в и в :

15 вересня 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
відповідача ДВНЗ «Донецький
національний технічний університет»
про визнання наказу недійсним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що до 01 вересня 2014 року вона працювала в
Костянтинівському індустріальному
технікумі ДВНЗ «ДонНТУ» на посаді
методиста та викладача економічних
дисциплін. Її робота в технікумі
регламентувалася трудовими
контрактами, які щорічно укладалися
керівництвом відповідача з
викладачами технікуму. З нею були
укладені трудові контракти від 31
серпня 2013 року № 7 та № 61 як з
методистом та викладачем економічних
дисциплін строком дії до 31 серпня 2014
року кожний. 26 червня 2014 року вона
надала керівництву КІТ дві заяви на
ім'я ректора ДВНЗ «ДонНТУ» з проханням
укласти з нею контракти з 01 вересня 2014
року по 31 серпня 2015 року як з методистом
та викладачем, але наказом № 44-к від 29
серпня 2014 року її було звільнено на
підставі п.2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку
із закінченням терміну дії контрактів.
Вважала своє звільнення незаконним,
оскільки вона не мала жодних претензій
щодо якості роботи, пройшла атестацію,
її попередньо ознайомили з учбовим
навантаженням на 2014-2015 навчальний рік,
01 вересня 2014 року вона проводила
заняття з учнями технікуму, що вказує
на продовження трудових відносин за
згодою сторін; у встановлений законом
двомісячний строк про майбутнє
звільнення її не попереджали, а тому
трудові контракти з нею слід вважати
продовженими на невизначений строк.
Просила: визнати незаконним та
скасувати наказ ДВНЗ «ДонНТУ» № 44-к від
29 серпня 2014 року про звільнення її з
роботи за п.2 ст. 36 КЗпП України;
поновити її на робочому місті з 01
вересня 2014 року; стягнути з відповідача
на її користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу; стягнути з
відповідача на її користь у
відшкодування моральної шкоди 15000 грн.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_2 підтримали
позовні вимоги, посилаючись на
викладені в позовній заяві обставини.
Також повідомили, що позивачка не мала
наміру припиняти трудові відносини з
відповідачем, оскільки у неї було
відповідне педнавантаження, вона
пройшла атестацію і 01 вересня 2014 року
фактично працювала, так як проводила
заняття з учнями технікуму. Вона разом
з іншими викладачами технікуму 29
серпня 2014 року писала заяву на ім'я
ректора «ДонНТУ» про укладення з нею
трудових контрактів на 2014-2015
навчальний рік та підписувала бланки
контрактів, але 01 вересня 2014 року об 11.15
год. їй повідомили про звільнення і
ознайомили з відповідним наказом.
Будь-яких повідомлень про те, що з нею
не буде укладатися контракт на 2014-2015
навчальний рік, вона не отримувала.

Представники відповідача Сітало В.І. та
Ковальов М.В. у судовому засіданні
заперечували проти позову та
повідомили, що звільнення позивачки
відбулося на законних підставах у
зв'язку з закінченням терміну дії
строкового трудового договору, при
цьому її права порушені не були.
Просила відмовити у задоволенні
позову.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 повідомили у судовому
засіданні, що 26 червня 2014 року
відбулося засідання кадрової комісії
технікуму, де позивачка висловлювала
намір надалі працювати в технікумі. 29
серпня 2014 року на засіданні кадрової
комісії позивачка писала заяви з
проханням укласти з нею трудові
контракти на 2014-2015 навчальний рік та
підписувала бланки трудових
контрактів.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1
та її представника ОСОБА_2,
представників відповідача Сітало В.І.
та Ковальова М.В., свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
дослідивши надані сторонами докази по
справі, суд встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01 вересня 1997 року
позивачка ОСОБА_1 була прийнята
викладачем економічних дисциплін до
Костянтинівського індустріального
технікуму. 09 квітня 2008 року у зв'язку з
реорганізацією Костянтинівський
індустріальний технікум
перейменований у Костянтинівський
індустріальний технікум ДВНЗ
«Донецький національний технічний
університет», що підтверджується
записами у трудовій книжці позивачки
(а.с. 53-57).

31 серпня 2013 року на підставі заяви
позивачки ОСОБА_1 від 30 серпня 2013 року
адміністрацією ДВНЗ «ДонНТУ» з
позивачкою ОСОБА_1 був укладений
контракт № 61, за яким позивачка ОСОБА_1
призначається на посаду викладача
економічних дисциплін
Костянтинівського індустріального
технікуму ДВНЗ «Донецький
національний технічний університет»
на строк з 01 вересня 2013 року по 31 серпня
2014 року (а.с. 69, 71-72).

31 серпня 2013 року адміністрацією ДВНЗ
«ДонНТУ» з позивачкою ОСОБА_1 був
укладений контракт № 7, за яким
позивачка ОСОБА_1 призначається на
посаду методиста Костянтинівського
індустріального технікуму ДВНЗ
«Донецький національний технічний
університет» на строк з 01 вересня 2013
року по 31 серпня 2014 року (а.с. 73-74).

Також укладення вищевказаних
контрактів з позивачкою ОСОБА_1 було
вчинено відповідно до наказу ректору
ДВНЗ «ДонНТУ» № 73-к від 30 серпня 2013 року
«Про укладання контрактів з
педагогічними працівниками та
адміністрацією на 2013-2014 н.р.» (а.с. 75-77).

26 червня 2014 року позивачкою були
написані заяви на ім'я ректора ДВНЗ
«ДонНТУ» з проханням укласти з нею
контракти з 01 вересня 2014 року по 31
серпня 2015 року як з викладачем
економічних дисциплін та методиста
(а.с. 19, 20, 21).

28 серпня 2014 року на засіданні циклової
комісії економічних дисциплін було
ухвалене педагогічне навантаження на
2014-2015 навчальний рік, з якого
вбачається, що педнавантаження
позивачки ОСОБА_1 складає 129,86 годин (а.с.
25-26, 27).

01 вересня 2014 року об 11.15 годин позивачка
ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом № 44-к
від 29 серпня 2014 року ректора ДВНЗ
«ДонНТУ» «Про закінчення терміну дії
контракту з
адміністративно-педагогічним
працівником», яким: звільнено ОСОБА_1,
методиста технікуму, 31 серпня 2014 року у
зв'язку із закінченням терміну дії
контракту
адміністративно-педагогічного
працівника згідно п.2 ст. 36 КЗпП України,
підстава - контракт від 31 серпня 2013
року; звільнено ОСОБА_1, викладача
економічних дисциплін, 31 серпня 2014 року
у зв'язку із закінченням терміну дії
контракту педагогічного працівника
згідно п.2 ст. 36 КЗпП України, підстава -
контракт від 31 серпня 2013 року. Згідно
даного наказу старшого інспектора з
кадрів було зобов'язано ознайомити
ОСОБА_1 з цим наказом та видати трудову
книжку підж розпис не пізніше 01 вересня
2014 року (а.с. 32, 70).

01 вересня 2014 року позивачці ОСОБА_1
поштою направлено лист
Костянтинівського індустріального
технікуму ДВНЗ «ДонНТУ» з
повідомленням, що у зв'язку із
закінченням 31 серпня 2014 року терміну
дії строкових контрактів
(адміністративно-педагогічного,
педагогічного працівника) з ДВНЗ
«ДонНТУ» на 2013-2014 навчальний рік з нею
були припинені трудові відносини з 31
серпня 2014 року відповідно до п.2 ст. 36
КЗпП України (а.с. 39, 40).

Згідно ч.ч.1,3 ст. 21 КЗпП України трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін. Особливою
формою трудового договору є контракт, в
якому строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 23 КЗпП України
трудовий договір може бути укладений
на визначений строк, встановлений за
погодженням сторін.

Згідно п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є закінчення строку (п.п.2,3 ст.
23 КЗпП України), крім випадків, коли
трудові відносини фактично тривають і
жодна з сторін не поставила вимогу про
їх припинення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.7 постанови № 9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
контракт є особливою формою трудового
договору і укладається він, коли його
застосування відповідає законодавству
(ст. 21 КЗпП України). Власник або
уповноважений ним орган може вимагати
від працівника, який працює за трудовим
договором, укладення контракту тільки
в тому разі, коли він відноситься до
категорії працівників, які згідно з
законодавством працюють за контрактом
(наприклад, керівники підприємств).

Відповідно до ст. 54 ч. 3 Закону України
«Про освіту» педагогічні та
науково-педагогічні працівники
приймаються на роботу шляхом укладення
трудового договору, в тому числі за
контрактом. Прийняття на роботу
науково-педагогічних працівників
здійснюється на основі конкурсного
відбору.

На контрактну форму трудового договору
не поширюється положення ст. 9 КЗпП
України про те, що умови договорів про
працю, які погіршують становище
працівників порівняно із
законодавством України про працю, є
недійсними.

Виходячи з особливостей зазначеної
форми трудового договору, спрямованої
на створення умов для виявлення
ініціативності та самостійності
працівників з урахуванням їх
індивідуальних здібностей і
професійних навичок, закон надав право
сторонам при укладенні контракту самим
установлювати їхні права, обов'язки та
відповідальність, зокрема, як
передбачену нормами Кодексу законів
про працю України, так і підвищену
відповідальність керівника та
додаткові підстави розірвання
трудового договору.

Доводи позивачки та її представника
про те, що вона не отримувала за два
місяці повідомлення про закінчення
строку дії контракту, не приймаються
судом як підстава для задоволення
позову, оскільки законодавство не
вимагає попереджати працівника про
припинення дії контракту. Крім того,
відповідно до Положення про порядок
укладання контрактів при прийнятті
(найманні) на роботу працівників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 19 березня 1994 року
№ 170, а також Типової форми контракту з
працівником, затвердженою наказом
Мінпраці від 15 квітня 1994 року № 23,
укладений контракт є підставою для
подальшого видання наказу про
прийняття на роботу або зарахування на
посаду з дня, погодженого сторонами,
тобто контракт набирає чинності або з
моменту його підписання, або з дати,
визначеної сторонами, він оформлюється
у двох примірниках (для кожної із
сторін), що мають однакову юридичну
силу. Один екземпляр контрактів
зберігався у позивачки, вона була
обізнана про закінчення строку їх дії.

Пунктом 7.2 контракту № 61 від 31 серпня 2013
року передбачено його припинення або
розірвання з підстав, передбачених
чинним законодавством та умовами
самого контракту. Пунктом 8.1 ОСОБА_11
визначено, що строк дії контракту з 01
вересня 2013 року по 31 серпня 2014 року.

Пунктом 6.1 контракту № 7 від 31 серпня 2013
року передбачено його припинення або
розірвання з підстав, передбачених
чинним законодавством та умовами
самого контракту. ОСОБА_11 визначено, що
строк дії контракту з 01 вересня 2013 року
по 31 серпня 2014 року. Пунктом 6.2 ОСОБА_11
визначено, що підставами для
розірвання контракту є, зокрема,
закінчення строку його дії.

Зважаючи на наведені норми закону та
обставини справи, суд приходить до
висновку, що підписанням контрактів №
61 та № 7 від 31 серпня 2013 року позивачка
засвідчила свою згоду з їх умовами,
однією з яких було те, що підставою для
розірвання контракту є закінчення
строку його дії, тобто контракти
укладено за наявності волевиявлення
позивачки та її погодження з такою
формою працевлаштування, а також
обізнаності про те, що у разі
закінчення строку дії контракту
трудові відносини припиняються.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України
строковий договір укладається у
випадках, коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на
невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України
трудові договори, що були переукладені
один чи декілька разів, за винятком
випадків, передбачених ч.2 ст. 23 КЗпП
України, вважаються такими, що укладені
на невизначений строк.

Таким чином, укладення контракту на
строк з урахуванням ч.3 ст. 21 КЗпП
України підпадає під ч.2 ст. 23 КЗпП
України, що виключає при переукладенні
контракту декілька разів застосування
ч.2 ст. 39-1 КЗпП України.

При цьому суд приходить до висновку про
те, що навіть у зв'язку з неодноразовим
продовженням дії контрактів, останні
не набули змісту безстрокового
трудового договору.

Суд вважає, що припинення трудового
контракту після закінчення його строку
не вимагає заяви або іншого
волевиявлення працівника. Свою волю на
укладення строкового трудового
договору - контракту позивачка виявила,
коли зверталася із заявою про
прийняття на роботу за строковим
трудовим договором - контрактом. У цей
же час вона виразила і волю на
припинення такого контракту після
закінчення строку, на який він був
укладений. Власник не зобов'язаний
попереджати або в інший спосіб
інформувати працівника про майбутнє
звільнення за п.2 ст. 36 КЗпП України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
звільнення позивачки відбулося згідно
вимог закону, тому вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позовної
вимоги про визнання незаконним,
скасування наказу № 44-к від 29 серпня 2014
року про звільнення позивачки за п.2 ст.
36 КЗпП України, поновлення її на роботі
з 01 вересня 2014 року та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. У зв'язку з відсутністю
порушення прав позивачки у сфері
трудових відносин, підстав для
задоволення позову в частині
відшкодування моральної шкоди суд не
знаходить і вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позову в цій
частині.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного вищого навчального закладу
«Донецький національний технічний
університет» (ідент.код 02070826) «про
визнання наказу недійсним, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди»
відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення
проголошені 23 жовтня 2014 року. Повний
текст рішення виготовлений 24 жовтня 2014
року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Запорізької області через
Костянтинівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення,
а особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя