РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року
смт. Нова
Водолага

Нововодолазький районний суд
Харківської області у складі:

головуючого судді – Марюхна Л.А.

при секретарі – Великородній Л.Ф.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ „Приватбанк” звернулося до
суду з позовною заявою про стягнення з
ОСОБА_2 заборгованості за кредитним
договором в розмірі 20445 грн. 21 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що
відповідно до договору № б/н від 21.11.2007
року ОСОБА_2 21.11.2007 року отримав кредит у
розмірі 500.00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36.00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2 складався з заяви позичальника,
«Умов та правил надання банківських
послуг» та «Правил користування
платіжною карткою». На думку позивача,
відповідачем були порушені
зобов’язання за кредитним договором,
який він належним чином не виконував, в
зв'язку з чим станом на 28.02.2014 року
останній має заборгованість 20445 грн. 21
коп., яка складається з наступного:

- 4643.83 грн. - заборгованість за кредитом;

- 14589.70 - заборгованість по процентам за
користування кредитом;

- 250.00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 961.68 грн. - штраф (процентна складова).

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
просила позов задовольнити з підстав,
викладених у заяві.

Відповідач та його представник позов
не визнали в повному обсязі з підстав,
викладених у запереченні проти позову,
та просили суд відмовити в його
задоволенні, просивши застосувати до
виниклих правовідносин строк позовної
давності, про що відповідач звернувся з
відповідною письмовою заявою.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази, що містяться в
матеріалах справи, дійшов наступного.

Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.5 та 6 ч.2 ст.119 ЦПК
України, позовна заява повинна містити
виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги та зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину.

В ігнорування цих вимог позивачем не
вказані конкретні обставини порушення
відповідачем кредитного договору, а
саме на який термін укладався договір,
ті умови, за яких він перестав
сплачувати кредит, коли саме це
відбулось, яка сума коштів була знята з
кредитної картки та не повернута, з
якої дати нараховувалась
заборгованість. Відповідно до цього не
надано й доказів, що підтверджують
кожну з наведених обставин. При цьому
позивачем так і не були надані суду
саме ті «Умови та правила надання
банківських послуг», які діяли під час
укладення зазначеного кредитного
договору та на які погоджувався
відповідач, підписуючи відповідну
заяву.

Разом з цим із наданої представником
позивача письмової роздруківки руху
грошових коштів по кредитному рахунку
№ 65145, відкритому на ім'я ОСОБА_2,
вбачається, що 27.02.2009 р. прострочену
заборгованість було погашено, тобто в
цього дня ним було здійснено останній
платіж з погашення кредитної
заборгованості. Після 27.02.2009 р. до
теперішнього часу ніяких дій по
кредитному рахунку ОСОБА_2 не проводив.
Однак в цій ж роздруківці вказано, що
03.03.2009 р. виникає прострочена
заборгованість. Чому ця заборгованість
виникла представник позивача в
судовому засіданні пояснити не змогла.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено,
що позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК
України, якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Однак банк /позивач/, який починаючи з
03.03.2009 р. не був позбавлений можливості
дізнатися про порушення свого права.
повязаного із не виконанням
зобов’язання з боку відповідача, з
вказаного часу не вчинив жодної дії
щодо захисту свого порушеного права в
судовому порядку, аж до часу звернення
з позовом до суду, тобто до 29.03.2014 р.
Таким чином трирічний строк позовної
давності сплив більш ніж за двароки до
дня звернення позивача до суду, а сааме
03.03.2012 року.

Аналогічна позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
6 листопада 2013 року № 6-116цс13, та від 19
березня 2014 року №6-20цс14, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Крім того, зі спливом строків позовної
давності до основної вимог, вважається,
що позовна давність спливла й до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо), що
застосовується і до додаткових вимог
банку.

Враховуючи, що представником позивача
не надано доказів про збільшення
строку позовної у порівнянні із
загальним, не надано доказів
поважності пропуску строку,
встановленого законом для захисту
порушеного права, та надана письмова
заява відповідача про відмову в позові
через пропуск кредитором строку
позовної давності, то суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 252-257, 261, 267 ЦК України, ст..ст.10, 11,
60, 61, 88, 208-209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором № б/н від 21.11.2007
року у розмірі 20445 (двадцять тисяч
чотириста сорок п'ять грн. 21 коп. ) -
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Нововодолазький районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня його проголошення.

Суддя:

Л.А.Марюхна