Справа № 459/2318/14
Головуючий у 1 інстанції: Новосад
Провадження № 22-ц/783/5240/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Азенко
М.В.,

з участю: представника
відповідача - Тодорович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди,
завданої професійним захворюванням, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду
Львівської області від 17 червня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, 6 000 (шість тисяч) гривень
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок професійного
захворювання та трудового каліцтва.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Рішення суду оскаржило відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що судом не враховано положення п.1 «е»
ст.21, ч.3 ст.28, п.3 ст.34 Закону України «
Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якими було
встановлено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний відшкодувати грошову суду
за моральну шкоду за наявності факту
заподіяння моральної шкоди
потерпілому у вигляді страхової
виплати за наявності відповідного
висновку медичних органів.

Позивачем не надано жодного медичного
висновку та доказу про наявність факту
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві, а також позивачем не було
доведено факту моральних страждань у
зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві.

Крім того, твердження суду, що при
вирішенні питання про розмір
відшкодування моральної шкоди судом
враховано тяжкість завданої
позивачеві моральної шкоди, глибину,
тривалість та характер моральних і
фізичних страждань, їх інтенсивність
та довготривалість ґрунтується не на
доказах, як цього вимагає ст. 213 ЦПК.

Просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 17
червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді -
Тодорович О.В. на підтримання
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що протягом 1978 - 2001 років
позивач працював на підприємствах по
видобутку вугілля, у шкідливих умовах
праці, що підтверджується копією
трудової книжки (а.с 9-12).

За час виконання своїх посадових
обов'язків, внаслідок погіршення стану
здоров'я, неодноразово звертався за
отриманням медичної допомоги до
медичних закладів.

Згідно акту розслідування
професійного захворювання від 25
березня 2003 року професійне
захворювання ОСОБА_4 виникло в
результаті важкої фізичної праці та
контакту в процесі роботи з
вугільно-породним шахтним пилом (а.с
13-14).

Згідно довідки обласної МСЕК №3 серії
ЛВА-2 №007901 від 14 травня 2003 року
встановлено, що позивачу ОСОБА_4 вперше
призначено 45 % втрати професійної
працездатності по трудовому каліцтву
(а.с. 15).

Подальшими переоглядами позивачу
підтверджено наявність втрати
працездатності по профзахворюванні та
трудовому каліцтву, рекомендоване
санаторно-курортне лікування,
відшкодування витрат на ліки.

Згідно довідки обласної МСЕК №2 серії
ЛВА-2 №009974, ЛВА-1 № 307913 від 20 квітня 2007
року ОСОБА_4 безтерміново призначено
ІІІ групу інвалідності та 45% втрати
професійної працездатності: з них 40 % по
професійному захворюванні, 5% по
трудовому каліцтву (а.с. 16).

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнобов"язком державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст. 4 Основ
законодавства України "По
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності .

Відповідно до 2 ст. 4 ЗУ "Про охорону
праці", державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема, на
принципах пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Частиною 3 ст.34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні", діючої на час
встановлення позивачу групи
інвалідності та втрати професійної
працездатності, на яку посилається
відповідач, дійсно було передбачено, що
потерпілий вправі звернутися до фонду
з заявою про відшкодування моральної
шкоди з викладом характеру шкоди та
поданням відповідного висновку
медичних органів, але у випадку, якщо
така не спричинила втрати професійної
працездатності, а в даному випадку таку
втрату працездатності спричинено. Крім
того, зазначеною нормою права
передбачено, що суму шкоди визначає
суд. Таким чином, суд підставно прийняв
даний позов до розгляду та з
врахуванням заперечення позову
відповідачем його доводи в цій частині
є необґрунтованими.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, місцевий суд
обґрунтовано виходив з того, що з
моменту встановлення позивачу МСЕК
втрати професійної працездатності в
останнього виникло право відповідно до
чинних на цей момент положень закону на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду.

При цьому, апеляційним судом
враховується той факт, що відповідач у
справі не заявляв клопотання про
призначення по справі відповідної
експертизи на предмет визначення
підстав та/або розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди. Відсутність
у матеріалах справи висновку МСЕК з
цього питання не спростовує правильних
висновків суду.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (із відповідними змінами), розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд навів у рішенні відповідні
мотиви: час роботи позивача у шкідливих
умовах праці, характер отриманого
позивачем професійного захворювання,
час лікування та інші докази, надані
позивачем на підтвердження
перенесених ним страждань, а відтак,
визначив розмір моральної шкоди
частково, виходячи з принципів
виваженості, розумності та
справедливості і колегія суддів
погоджується з даним висновком.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з визначеним судом
розміром відшкодування моральної
шкоди, оскільки він відповідає засадам
розумності та справедливості за
встановлених обставин у справі з
урахуванням тривалості роботи в
шкідливих умовах, встановленого
позивачеві ступеня стійкої втрати
працездатності, характеру отриманого
ушкодження здоров'я та наслідків від
такого ушкодження для позивача.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.