КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа
№552/4640/14-ц
Провадження № 2/552/1731/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2014 року Київський районний суд м.
Полтави в складі: головуючого судді
Миронець О.К., секретаря судового
засідання - Ваніної Ю.А. за участю
представника позивача - Полежаєвої І.В.,
відповідача - ОСОБА_2, представника
відповідача - ОСОБА_3 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань Київського районного
суду м. Полтави цивільну справу за
позовом колективного підприємства
«Полтавська бавовнопрядильна фабрика»
до ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житлового приміщення та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
колективного підприємства «Полтавська
бавовнопрядильна фабрика» про
визнання права проживання у гуртожитку
та усунення перешкод у користуванні
кімнатою в гуртожитку та укладення
договору найму, третя особа -
Управління державної міграційної
служби України в Полтавській області

ВСТАНОВИВ:

Позивач колективне підприємство
«Полтавська бавовнопрядильна фабрика»
звернулось до суду з позовом та просить
суд виселити ОСОБА_2 з кімнати НОМЕР_1 в
гуртожитку, що розташований за адресою
АДРЕСА_1. без надання іншого житлового
приміщення. Свій позов обґрунтовують
тим, що ОСОБА_2 проживає в гуртожитку
без правових підстав, у трудових
відносинах з КП «Полтавська
бавовнопрядильна фабрика» не
перебуває, ордер на її поселення в
гуртожиток не видавався. 01.08.2004 року з
ОСОБА_2 був укладений договір на
тимчасове надання ліжко - місця в
гуртожитку з його подальшою
пролонгацією. 30.06.2014 року строк дії
договору закінчився. Оскільки в
добровільному порядку виселитись з
кімнати НОМЕР_1 в гуртожитку відповідач
не бажає позивач змушений був
звернутись до суду за захистом своїх
порушених прав.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась із
зустрічним позовом до колективного
підприємства «Полтавська
бавовнопрядильна фабрика» та просить
суд визнати за нею право користування
житловим приміщенням, а саме кімнатою
НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1 та
усунути перешкоди у користуванні даною
кімнатою шляхом укладення з нею
договору найму на новий строк. Свій
зустрічний позов ОСОБА_2 обґрунтовує
тим, що з 22.03.2002 року вона зареєстрована
в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 та
проживає там і на даний час. Ордер на її
поселення в кімнату гуртожитку
зберігається на підприємстві. Отже,
вважає, що проживає в гуртожитку на
законних підставах, своєчасно сплачує
кошти за два ліжко-місця в кімнаті.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала первісний позов та
просила суд його задовольнити та
виселити ОСОБА_2 з кімнати НОМЕР_1 в
гуртожитку, що розташований за адресою
АДРЕСА_1, а в задоволенні зустрічного
позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її
представник в судовому засіданні позов
не визнали та просили суд відмовити в
задоволенні первісного позову.
Зустрічний позов підтримали та просили
суд його задовольнити.

Суд, заслухавши сторони та
дослідивши матеріали справи приходить
до таких висновків.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтями 128,129 ЖК визначено
порядок та умови надання жилої площі в
гуртожитку.

Статтею 132 ЖК передбачено
підстави виселення з гуртожитку.

Відповідно до вимог ст.19 Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
забороняється виселення, переселення
та відселення мешканців гуртожитків,
на яких поширюється дія цього Закону,
без попереднього наданням їм іншого
житла, придатного для постійного
проживання людей, крім випадків,
передбачених ч.2 цієї статті.

Виселення, переселення чи
відселення громадян з гуртожитків
відповідно до цього Закону
допускається лише у випадку визнання
гуртожитку таким, що перебуває в
аварійному стані, непридатному для
проживання людей, на підставі рішення,
прийнятого відповідно до ч.1 ст.20 цього
Закону.

Сфера цього Закону поширюється на
громадян, які не мають власного житла,
більше п'яти років на законних
підставах зареєстровані за місцем
проживання у гуртожитках та фактично
проживають в них.(ст.1 Закону України
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків».

Судом встановлено, що гуртожиток,
який знаходиться за адресою м. Полтава,
вулиця Пушкіна, 108 не увійшов до складу
цілісного майнового комплексу КП
«Полтавська бавовнопрядильна
фабрика», є гуртожитком коридорного
типу, належить до державної власності
в особі Регіонального відділення Фонду
державного майна, що підтверджується
листом від 27.10.2014 року Управління
майном комунальної власності міста.

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає
у вищевказаному гуртожитку з 22.03.2002
року в кімнаті НОМЕР_1, що
підтверджується копією її паспорта.

Згідно витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 15.10.2014 року у державному реєстрі
речових прав відсутні відомості про
нерухоме майно ОСОБА_2

01.08.2004 року між ОСОБА_2 та КП «Полтавська
бавовнопрядильна фабрика» укладено
договір оренди ліжко-місця в
гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 строком
до 31.12.2005 року. Згідно п.11 даного
договору він може бути продовжений на
цей же термін, якщо ні одна з сторін на
протязі місяця після закінчення
терміну діючого договору не сповістила
про його розірвання.

08.07.2014 року ОСОБА_2 ознайомлено з листом
про необхідність виселення з
гуртожитку на протязі 5 днів з моменту
отримання даного листа, факт
ознайомлення з листом підтверджено
актом про встановлення факту відмови
від підпису про отримання повідомлення
про виселення.

Оскільки, ОСОБА_2 з 2002 року
зареєстрована в гуртожитку, її
реєстрація не скасована, а в 2004 році з
нею укладено договір оренди
ліжко-місця, суд приходить до висновку,
що вона проживає в гуртожитку на
законних підставах.

Таким чином, встановивши, що
відповідач ОСОБА_2 не має власного
житла, на законних підставах вселилась
та проживає в гуртожитку, більше п'яти
років зареєстрована в ньому та
проживає до теперішнього часу, отже
вона не може бути виселена без надання
іншого жилого приміщення. На підставі
вищевикладеного суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
первісного позову.

Частково задовольняючи
зустрічний позов суд виходив з того, що
ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у
вищевказаному гуртожитку з 22.03.2002 року
в кімнаті НОМЕР_1, а отже має право нею
користуватись.

Відмовляючи з задоволенні
позовної вимоги щодо усунення перешкод
у користуванні кімнатою НОМЕР_1 в
гуртожитку по вулиці Пушкіна,108 в м.
Полтава шляхом укладення договору
найму на новий строк, суд виходив з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст.810 ЦК України
підстави, умови, порядок укладення
та припинення договору найму житла, що
є об'єктом права державної або
комунальної власності, встановлюються
законом. Таким чином, відносини, що
виникають у зв'язку з наймом житла, що
перебуває у державній або комунальній
власності регулюється Житловим
кодексом та іншими актами житлового
законодавства (ч.1 ст.3 ЖК). Відповідно до
норм чинного законодавства не
передбачено укладення договору найму
для проживання в гуртожитку.

Заява ОСОБА_2 про застосування
строку позовної давності не підлягає
до задоволення, оскільки позовні
вимоги КП «Полтавська
бавовнопрядильна фабрика» пред'являє
про виселення ОСОБА_2 без надання
іншого приміщення і вони ґрунтуються
на тому, що строк дії договору,
закінчився 30.06.2014 року і відповідач
повинна була звільнити кімнату. А тому
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг строку давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. ОСОБА_2 за подачу
зустрічного позову сплатила 243,60
гривень судового збору, її зустрічний
позов задоволено частково, Отже, з
відповідача за зустрічним позовом
колективного підприємства «Полтавська
бавовнопрядильна фабрика» підлягає до
стягнення на користь ОСОБА_2 судовий
збір в сумі 121,80 гривень.

Керуючись ст.88,212-215 ЦПК України,
Законом України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків», суд -

В И Р І
Ш И В :

Відмовити колективному підприємству
«Полтавська бавовнопрядильна фабрика»
в задоволенні їх позовних вимог в
повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 право користування
кімнатою НОМЕР_1 в гуртожитку за
адресою АДРЕСА_1

В іншій частині зустрічного позову
відмовити.

Стягнути з колективного підприємства
«Полтавська бавовнопрядильна фабрика»
на користь ОСОБА_2 121,80 гривень судового
збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Миронець О.К.