Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

336/7282/14-ц

2/336/3151/14

м. Запоріжжя
22 жовтня 2014 року

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна
П.В.

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3,
про стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, яка продовжує
навчання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з своїм
вищезгаданим позовом.

В позові вказує, що вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
від якого мають вже повнолітнього сина
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який натепер
навчається, проживає разом з позивачем
та перебуває на її утриманні.

Позивач просить стягнути з відповідача
аліменти на утримання сина сторін в
розмірі 1/4 частини від всіх видів його
доходу щомісячно, починаючи з 28.08.2014
року, і на весь час навчання - до 30.06.2018
року.

В судовому засіданні представник
позивача на заявлених позовних вимогах
наполягла за вищевказаними підставами,
як і третя особа, а представник
відповідача позов визнав частково за
наявності заробітної плати
відповідача в розмірі близько 12000
гривень на місяць, але посилаючись при
цьому на інвалідність відповідача і
стан його здоров'я, що потребує значних
коштів, та й на те, що на утриманні
відповідача перебуває його родина -
його теперішня дружина, рідна сестра та
непрацездатний батько. Сторона
відповідача просила позов
задовольнити частково, стягнувши
аліменти у розмірі 1/8 частини від всіх
доходів відповідача щомісячно,
починаючи з дня пред'явлення позову.

Всебічно з'ясувавши обставини справи,
вивчивши її матеріали, дослідивши
надані у справі докази у сукупності,
суд дійшов до висновку, що заявлений
позов підлягає частковому задоволенню
на підставі встановлених фактичних
обставин справи та відповідних їм
правовідносин.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є повнолітньою дитиною
відповідача та позивача, про що слідує
із свідоцтва про його народження.

Натепер ОСОБА_3 мешкає від відповідача
окремо, не працює, проте навчається у
Запорізькому національному
університеті, є студентом 1 курсу
денного відділенння, термін навчання з
01.09.2014 року по 30.06.2018 року, що
підтверджується довідкою з місця його
навчання від 01.09.2014 року, договором про
навчання ОСОБА_3 від 12.08.2014 року,
довідкою з місця проживання позивача
від 15.09.2014 року.

Згідно до вимог ч.1 ст. 199 СК України,
якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

За поясненнями сторони позивача,
ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги.

І у суду немає підстав не довіряти
таким поясненнм, зважаючи на розмір її
доходів, який вбачається із довідки про
доходи від 15.09.2014 року та на ту
обставину, що син сторін не працює,
оскільки продовжує навчання на
денному відділенні.

При цьому, відповідач - людина не
пенсійного віку, і хоча є інвалідом, але
при цьому він не є непрацездатним.

Визнаючи заявлені позовні вимоги
частково, сторона відповідача
посилалася на обставини наявності
скрутного матеріального його
становища, як зазначалося вище -
інвалідність відповідача,
необхідність витрачання коштів на
діагностику та лікування, утримання
ним членів його родини.

Натомість всупереч ст. ст. 10, 11, 60
ЦПК України, сторона позивача не надала
належних, допустимих та переконливих
доказів вказаних обставин.

Відповідно до ст.212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо ,а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності

З викладеного суд обґрунтовано
доходить висновку про те, що відповідач
не позбавлений можливості надавати
матеріальну допомогу своєму
повнолітньому сину, який продовжує
навчання та потребує такої допомоги.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги позивача про стягнення
аліментів з відповідача є
обґрунтованими та законними, а при
визначені розміру аліментів суд
врахував і матеріальне становище, і
стан здоров'я сторін та їх дитини, тому
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в зазначеному
позивачем розмірі, проте починаючи не з
28.08.2014 року, а від дня подання позову, як
це передбачено положеннями СК України.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 181-184, 198-200 СК України,
ст.ст. 3, 10, 57-60, 84, 88, 208, 209, 212-215, 367 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1,
аліменти на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від
всіх видів заробітку (доходу),
щомісячно, починаючи з 18.09.2014 року, і до
30.06.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
державного бюджету Шевченківського
району м. Запоріжжя судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення аліментів за один
місяць.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Запорізької області
через Шевченківський районний суд
м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
П.В. Зарютін