Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2014 р.
Справа153/1506/14

Ямпільський районний суд Вінницької
області

в складі головуючого судді Дзерина
М.М..

при секретарі
Гулковській Т.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ямполі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із
даним позовом, вказала, що 23 травня 2008
року вона зареєструвала шлюб з
відповідачем по справі. Одруження
виявилось невдалим. Сімейні стосунки
між ними припинені. Вважає, що їхню
сім»ю зберегти неможливо, в подальшому
їх сім»я існувати не буде, просить не
надавати строк для примирення. Крім
цього, відповідач не надає
добровільної допомоги на утримання
спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Тому просить суд винести рішення, яким
розірвати шлюб та стягнути з
відповідача аліменти на утримання
дитини у твердій грошовій сумі у
розмірі 1000 гривень, щомісячно до
досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила задовольнити їх у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з»явився, про день та час слухання
справи був повідомлений судовими
повістками, про що в матеріалах справи
присутні письмові повідомлення про
вручення судових повісток. Про причини
неявки суд не повідомив. Заперечень
суду не надав. Заяв про розгляд справи у
його відсутність не надійшло.

Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу
України позов про розірвання шлюбу
може бути пред'явлений одним із
подружжя.

Розглянувши справу в судовому
засіданні, суд прийшов до висновку, що
позов слід задовольнити. Так, відміткою
в паспорті про сімейний стан та
свідоцтвом про шлюб стверджується, що
сторони із 23 травня 2008 року перебувають
у зареєстрованому шлюбі. Жодна із
сторін не бажає примирення чи
збереження шлюбу. Суд вважає, що
існування цього шлюбу не
відповідатиме його цілям та інтересам
сторін. Одночасно суд не вбачає підстав
для надання сторонам строку на
примирення, оскільки вважає рішення
сторін виваженим і перевіреним.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що сім»я розпалась повністю
та остаточно, і зберегти її неможливо.

Відповідно до ст. 113 СК України,
особа, яка змінила своє прізвище у
зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право
після розірвання шлюбу надалі
іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Як вбачається із свідоцтва про
одруження (а.с. 6), позивач при
реєстрації шлюбу своє прізвище
«ОСОБА_1» змінила на прізвище чоловіка
«ОСОБА_2». Позивач не заявила
клопотання про зміну свого прізвища на
дівоче. Тому суд вважає за необхідне,
після розірвання шлюбу залишити
прізвище позивачу «ОСОБА_1».

Спору про майно сторони не мають.

Сторони шлюб розривають вперше.

Враховуючи фактичні взаємини подружжя,
причини позову про розірвання шлюбу, що
шлюб сторін існує лише формально, суд
приходить до висновку, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам сторін,
що відповідно до ст. 112 СК України дає
суду підстави для розірвання шлюбу.

Вимог про відшкодування з відповідача
судових витрат, понесених при
зверненні до суду з позовом про
розірвання шлюбу, позивачем не
заявлено, у зв'язку з чим, керуючись ст.11
ЦПК України, яка визначає принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд не стягує з
відповідача на користь позивача судові
витрати пова»язані із зверненням
позову про розірвання шлюбу.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог
про стягнення аліментів, суд, з
урахуванням позицій сторін та вивчивши
надані матеріали справи, суд вважає за
необхідне позов в цій частині
задовольнити повністю, оскільки
самостійне утримання дитини ставить
позивача у скрутне матеріальне
становище.

Встановленим в суді фактичним
обставинам відповідають сімейні
правовідносини, які регулюються
Сімейним кодексом України.

Беззаперечно доведено, що ОСОБА_2
є рідним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
але добровільно не виконує свого
законного обов'язку по утриманню
неповнолітньої дитини, інших
утриманців не має.

Відповідач не проживає з
позивачем однією сім'єю, не надає
допомоги на утримання дитини.

Обставин, які б доводили
необхідність звільнення його від
обов'язків утримувати дитину, судом не
встановлено.

Відповідно до ст. ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1
СК України, батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття. За рішенням суду кошти на
утримання дитини присуджуються у
частці від доходу одного з батьків і
(або) у твердій грошовій сумі, що
визначається судом.

При вирішенні питання про
розмір аліментів, суд дійшов
висновку про стягнення аліментів на
користь позивача в інтересах дитини у
твердій грошовій сумі, починаючи з дня
пред'явлення позову, враховуючи вимоги
ст.ст. 182, 183, 191 СК України та виходячи з
обставин справи. Враховуючи ту
обставину, що відповідач являється
батьком дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і
не надає належної матеріальної
допомоги на її утримання, тому суд має
підстави задоволити заявлені позовні
вимоги При вирішенні питання про
розмір аліментів, суд виходить із того,
що мінімальний розмір аліментів
відповідно до ч.2 ст.182 СК України не
може бути меншим за 30 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
для дитини відповідного віку,
достовірних доказів про майновий стан,
а також про заробіток відповідача суду
не надано, а тому суд вважає, що
відповідач може надавати матеріальну
допомогу дитині. З таких обставин суд
вважає необхідним стягувати із
відповідача на користь позивача на
утримання дитини аліменти у твердій
грошовій сумі 1000 гривень, яка є не
меншою 30% прожиткового мінімуму,
встановленого для дитини відповідного
віку, щомісячно, до її повноліття.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України,
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову, а оскільки ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом про стягнення
аліментів 02 вересня 2014 року за
вхід.№5358, тому суд має підстави для
стягнення аліментів із 02 вересня 2014
року.

При вирішенні питання про розподіл
судових витрат між сторонами,
враховуючи, що позивач при подачі
позову про стягнення аліментів
звільнена від сплати судових витрат, а
тому в порядку ст. 88 ч.3 ЦПК України має
підстави стягнути із відповідача в
дохід держави судовий збір у сумі 243
гривні 60 копійок.

Слід допустити негайне виконання
рішення суду про стягнення аліментів -
у межах суми платежу за один місяць,
відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України.

Керуючись ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України і на підставі ст.ст.112, 180, 181 ч.3,
183 ч.1, 191 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований 23 травня 2008 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області, актовий
запис №716.

Після розірвання шлюбу прізвище
позивача залишити «ОСОБА_2».

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
який проживає АДРЕСА_1, не працюючого,
аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання неповнолітньої дитини:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій
сумі у розмірі 1000 гривень, але не менше
30% прожиткового мінімуму доходів
громадян на дитину, для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 02 вересня 2014 року і до
досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
який проживає АДРЕСА_1, судовий збір у
сумі 243 гривні 60 копійок на користь
держави.

Рішення в частині стягнення
аліментів підлягає негайному
виконанню в сумі платежу за один
місяць.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Ямпільський районний суд Вінницької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
М.М.Дзерин