пр. № 2/759/5913/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Суддя Святошинського
районного суду м. Києва Лук'яненко Л.М.,
розглянувши заяву представника
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства "Легбанк", треті особи:
ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання іпотеки припиненою,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_2
звернулась до суду із заявою про вжиття
заходів забезпечення позову шляхом
накладення арешту на майно по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Легбанк", треті особи: ОСОБА_3,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання іпотеки припиненою.

Ухвалою Святошинського районного
суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року за
даний позов залишено без руху та надано
термін на усунення недоліків.

Обґрунтовуючи підставність своїх
вимог, представник позивача у заяві
стверджує, що позивачкою до суду подано
цивільний позов про визнання
припиненим з 11 липня 2014 року договір
іпотеки від 11 січня 2008 року, укладений
між ПАТ "Легбанк" та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4.

За таких обставин представник
позивача просить суд з метою
забезпечення її позовних вимог
накласти арешт на спірне майно - кв.
АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог частин 1, 3 статті
151 Цивільного процесуального кодексу
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Пленум Верховного Суду України у
преамбулі та пункті 1 постанови від 22
грудня 2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства про
розгляд заяв про забезпечення позову»
роз'яснив, що забезпечення позову - це
сукупність дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог. Єдиною
підставою для забезпечення позову є
відповідне клопотання у формі
мотивованої заяви будь-якої з осіб,
котрі беруть участь у справі.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи після
відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.
151 ЦПК), якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

За загальними правилами частини 3
статті 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Особа, яка
просить про вжиття таких заходів,
зобов'язана надати докази на
підтвердження необхідності вжиття
певного виду забезпечення позову.

З представлених документів
убачається, що 11 січня 2008 року між ПАТ
"Легбанк"та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 04-01-08 КФ та
додаткові угоди до нього, за умовами
яких заявник отримав грошові кошти в
розмірі 700000 грн. зі сплатою відсотків, з
кінцевим терміном погашення - 10.01.2014
року.

У забезпечення виконання ОСОБА_3
кредитного зобов'язання між Банком та
ОСОБА_2 11 січня 2008 року був укладений
договір іпотеки, предметом якого є
належне останній нерухоме майно: кв.
АДРЕСА_1.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, як вказано в пункті 4 постанови
Пленуму, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Забезпечення позову згідно нормам
чинного цивільного процесуального
законодавства - це вжиття судом заходів
щодо охорони матеріально-правових
інтересів позивача проти несумлінних
дій відповідача, який може сховати
майно, продати, знищити або знецінити
його, тощо.

Підставою для забезпечення позову є
обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити або зробити неможливим
виконання судового рішення.

Частиною 1 статті 152 ЦПК України
передбачено, що позов забезпечується,
зокрема: 1) накладенням арешту на майно
або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або інших осіб; 2) забороною вчиняти
певні дії.

Нотаріус, який наклав заборону, у
відповідності до вимог підпункту 5.1
пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5, знімає заборону
відчуження майна при одержанні
повідомлення: про припинення
(розірвання, визнання недійсним)
договору застави (іпотеки), про
припинення договору іпотеки у зв'язку з
набуттям іпотекодержателем права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання,
після припинення договору іпотеки
після відчуження іпотекодержателем
предмета іпотеки.

Відповідно до частини 9 статті 16
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація припинення іпотеки,
обтяження проводиться на підставі
заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний
подати протягом п'яти робочих днів з
дня припинення іпотеки, обтяження
самостійно або на письмову вимогу
боржника чи іншої особи, права якої
порушено через наявність таких
реєстраційних записів.

Скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
визначено Порядком введення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 26 жовтня 2011 року № 1141, в пункті 41
вказано, що скасування рішення
державного реєстратора можливо лише за
рішенням суду.

З огляду на наведені обставини, суд
вважає, що вимоги заявника щодо
прийняття судового рішення про
повторну заборону вчиняти дії по
реалізації спірного нерухомого майна,
яке є предметом договору іпотеки і на
яке нотаріусом у встановленому законом
порядку накладено заборону відчуження,
не ґрунтується на вимогах чинного
законодавства, тому заява в цій частині
з наведених підстав не підлягає
задоволенню.

Пленум Верховного Суду України у
пункті третьому постанови «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства про розгляд заяв про
забезпечення позову» роз'яснив, що
згідно з пунктом 1 частини 1 статті 152
ЦПК України позов майнового характеру
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб.

За даними Реєстру прав власності на
нерухоме майно на теперішній час
зазначене спірне майно належить на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, реєстраційний
номер 5413.

Таким чином, законні підстави для
задоволення заяви про вжиття заходів
забезпечення позову відсутні, тому
вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 28
квітня 2010 року № 12-рп/2010 ухвалу суду про
відмову у забезпеченні позову може
бути оскаржено в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 10, 151, 152, 153, 209 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства "Легбанк", треті особи:
ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання іпотеки припиненою.

Апеляційна скарга на ухвалу подається
Апеляційному суду м. Києва через
Святошинський районний суд м. Києва
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:
Л.М. Лук'яненко