22-ц/775/1305/2014(м)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Ткаченко Т.Б.,

Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 07
липня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
(далі за текстом - ПАТ «ММК ім. Ілліча») з
позовом про стягнення заборгованості з
індексації заробітної плати та
компенсації у зв'язку з порушенням
строків її виплати за період з 01
березня 2003 року по 03 червня 2011 року.
Посилався на те, що з 22 березня 1996 року
по 03 червня 2011 року перебував у
трудових відносинах з відповідачем. За
час його роботи при виплаті заробітної
плати відповідачем не проводилася
індексація, передбачена діючим
законодавством, внаслідок чого
порушені його права на оплату праці,
які мають бути відновлені шляхом
зобов'язання підприємства провести
нарахування та виплату належної йому
суми.

04 квітня 2014 року позивач ОСОБА_2
доповнив свої вимоги та просив також
стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки розрахунку з
03 червня 2011 року по день ухвалення
рішення.

30 квітня 2014 року ОСОБА_2 уточнив свої
вимоги та просив стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунку з 03 червня 2011 року
по 19 березня 2014 року в сумі 129 476 грн. 88
коп., а інші позовні вимоги просив
залишити без розгляду.

Ухвалою Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 12
травня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 в
частині стягнення заборгованості з
індексації заробітної плати та
компенсації у зв'язку з порушенням
строків її виплати залишено без
розгляду.

Рішенням Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 07
липня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК імені Ілліча» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки виплати індексації
заробітної плати з компенсацією в
розмірі 2 000 грн., а також на користь
держави стягнуто судовий збір в сумі
458,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права, оскільки судом
першої інстанції при обчисленні суми
середнього заробітку було
проігноровано приписи ст. 117 КЗпП
України та практику Верховного Суду
України щодо застосування принципу
співмірності заявленої позивачем суми
середнього заробітку за час затримки
виплати належних при звільнені сум
порівняно з сумою основної вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які
просили скаргу задовольнити, пояснення
представника ПАТ «ММК ім. Ілліча»
Романенка А.В., який просив скаргу
відхилити, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивач з 22
березня 1996 року по 03 червня 2011 року
перебувала у трудових відносинах з ПАТ
"ММК ім. Ілліча", що підтверджується
відповідними записами в трудовій
книжці (а.с.5-6). За цей період йому
нараховувалась і виплачувалась
заробітна плата.

Нарахування індексації заробітної
плати та компенсація втрати частини
заробітної плати за цей час не
проводилося.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 підтвердив, що залишив свої
позовні вимоги в частині стягнення
заборгованості з індексації
заробітної плати та компенсації у
зв'язку з порушенням строків її виплати
без розгляду в зв'язку з тим, що
відповідач 19 березня 2014 року виплатив
йому заборгованість з індексації
заробітної плати та її компенсацію в
сумі 1 070 грн. 60 коп. за період з 01 березня
2003 року по 31 липня 2006 року.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Зі справи вбачається, що в день
звільнення ОСОБА_2 працював, про що
сторони не заперечували, і тому
підприємство повинно було провести з
ним повний розрахунок. Проте,
індексація заробітної плати та
компенсація за несвоєчасно виплачену
заробітну плату в сумі була виплачена
позивачеві не в день звільнення, а лише
19 березня 2014 року.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ПАТ
«ММК ім. Ілліча» на користь позивача
середнього заробітку, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачу
підлягала виплаті заробітна плата за
затримку розрахунку при звільненні за
період з 03 червня 2011 року по 19 березня
2014 року в сумі 100 751 грн. 04 коп., з
урахуванням 702 робочих днів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 20 своєї постанови «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» від 24
грудня 1999 року № 13 (далі - постанова
Пленуму ВСУ), установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі,- наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст.117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню в
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу.

Проте лише при частковому задоволенні
позову працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Як вбачається зі справи, позивач
просив стягнути з відповідача
заборгованість по індексації
заробітної плати з компенсацією за
період з 01 березня 2003 року до 03 червня
2011 року, а відповідач добровільно
задовольнив ці вимоги частково за
період з 01 березня 2003 року по 31 червня
2006 року на суму 1 070 грн. 60 коп.

Таким чином не можна погодитися з
доводами скарги про відсутність спору
щодо розміру належних до виплати сум
при звільненні.

Крім того, про наявність спору свідчить
і той факт, що позивач залишив вимоги
про стягнення заборгованості з
індексації заробітної плати та
компенсації у зв'язку з порушенням
строків її виплати без розгляду, що не
позбавляє його права звернутися з цими
вимогами до суду в майбутньому.

Враховуючи наведене, доводи
апеляційної скарги і зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом допущено порушення норм
процесуального права або неправильне
застосування норм матеріального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи.

Нових доказів чи обставин, які не були
предметом розгляду у суді першої
інстанції та могли вплинути на рішення
суду позивачем апеляційному суду не
надано.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 07
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді