НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/9638/13-ц
№ 2/183/1546/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Парфьонова Д.О.,
секретаря судового засідання
Пошивайло І.О., за участю представника
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача-2 Куліковського В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Міністерства оборони України, Десятого
гарнізонного будинку офіцерів, треті
особи: ОСОБА_4, Дніпропетровський
територіальний комітет профспілки
працівників Збройних сил України та
Профспілковий комітет військових
частин селища Черкаське про скасування
наказів про результати атестації, про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2012 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом, яким
просив:

- скасувати п.п. 7-8 Наказу Міністерства
оборони України за №160 від 04 листопада
2011 року «Про результати атестації
працівників будинків офіцерів - в
частині визнання її такою, що не
відповідає займаній посаді і в частині
прийняття рішення щодо її подальшого
перебування на посаді»;

- скасувати Наказ Десятого
гарнізонного будинку офіцерів № 91 від
22 листопада 2011 року про звільнення;

- поновити її на роботі на посаді
культорганізатора Десятого
гарнізонного будинку офіцерів з 30
листопада 2011 року;

- стягнути з Десятого гарнізонного
будинку офіцерів на її користь
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу з 30 листопада 2011
року по день винесення судового
рішення;

- стягнути з Десятого гарнізонного
будинку офіцерів на її користь
моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень;

- стягнути з відповідачів судові
витрати;

- допустити негайне виконання рішення в
частині поновлення її на роботі та
виплати заробітної плати за один
місяць.

В обґрунтування позову позивач вказує
на те, що 30 листопада 2011 року її було
звільнено з займаної посади
культорганізатора Десятого
гарнізонного будинку офіцерів на
підставі ч.2 ст.40 КЗпП згідно Наказу
директора Десятого гарнізонного
будинку офіцерів № 91 від 22 листопада
2011 року. Означений наказ видано на
підставі Наказу Міністерства оборони
України за №160 від 04 листопада 2011 року
«Про результати атестації працівників
будинків офіцерів» за результатами
проведеної атестації позивача. Позивач
вказує, що звільнення проведено з
порушенням норм чинного законодавства
в частині не отримання відповідачами
згоди на звільнення позивача
профспілкового органу. Вказує на те, що
атестацію позивача проведено із
порушенням порядку організації
комісії з атестації, Вказує, що вона
відповідає займаній посаді, оскільки
за результатами атестації отримала
задовільну оцінку. Крім того, окрім
подяк і грамот за весь час роботи, не
отримувала ніяких нарікань, не
отримала жодного стягнення, що
свідчить про її відповідність займаній
посаді. В частині стягнення моральної
шкоди обґрунтовує позов тим, що у
зв'язку з незаконним звільненням, вона
переживає душевні страждання,
пов'язані з втратою сенсу життя, яке
вона повністю присвятила культурному
вихованню декількох поколінь
військовослужбовців, звільнення
вважає наругою над авторитетом
культурного діяча, спрямованим на
знищення її творчої особистості.

В судовому засіданні представник
позивача, який також є представником
третьої особи -2 та третьої особи -3
згідно довіреності, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, мотивуючи
їх обставинами, викладеними у позовній
заяві. Вказав на те, що відповідачі під
час проведення атестації мали
повідомити профспілковий комітет, в
якому перебувала позивач, і для
отримання згоди на звільнення
відповідачу-2 необхідно було
звернутися до вищого профспілкового
органу, а не до профспілкової групи, як
те зробив відповідач-2. Крім того вказує
на відсутність доказів пропозиції
іншої посади позивачу.

Представник відповідача-1 Міністерства
оборони України в судове засідання не
з'явився, надавши суду заяву про
розгляд справи у свою відсутність,
проти задоволення позову заперечував в
повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судовому
засіданні поти позову заперечував,
мотивуючи свою позицію тим, що в
результаті проведеної атестації
комісія дійшла висновку про не
відповідність позивача займаній
посаді, ознайомлення відповідача із
рішенням атестаційної комісії та її
згоду з ним. Перед звільненням
відповідачем-2 отримано згоду на
звільнення від профспілкового
комітету, в якому позивач перебувала.
Факт того, що позивач є членом
президіуму Дніпропетровського Теркому
профсоюзу працівників ЗС України,
начальнику ГБО став відомим лише під
час розгляду справи в суді, після чого
одразу було надіслано відповідне
клопотання про звільнення ОСОБА_3 з
займаної посади на підставі ч.2 ст.40
КЗпП України та отримано немотивовану
належним чином відмову у звільненні.
Вказує на те, що позивачу перед
звільненням було запропоновано іншу
посаду прибиральниці, від якої позивач
відмовилась. Зазначає на похилий вік
позивача та вказує на те, що згідно
штатного розкладу з 2012 року посада
культорганізатора в установі
відповідача-21 відсутня.

Третя особа-1 в судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог. Вказав на те, що ним
особисто було запропоновано позивачу
перейти на іншу посаду. Зазначив на те,
що згідно штатного розкладу з 2012 року
посада культорганізатора на
підприємстві відсутня.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дійшов
висновку, що в задоволенні позову
належить відмовити за наступних
обставин.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.9/.

01 липня 2005 року позивач прийнята на 0,5
ставки 10 Гарнізонного Будинку офіцерів
на посаду культорганізатора /а.с.5/.

Згідно Протоколу №1 Пленуму Теркома
профсоюзу робітників Збройних сил від
05 жовтня 2011 року ОСОБА_3 обрано членом
президіуму Теркому /а.с.11/.

Протоколом засідання атестаційної
комісії № 100 від 02 листопада 2011 року в
складі: голова атестаційної комісії -
полковник ОСОБА_8; заступник голови
атестаційної комісії - полковник
ОСОБА_9; члени атестаційної комісії -
полковник ОСОБА_10, полковник ОСОБА_11;
секретар атестаційної комісії -
полковник ОСОБА_12, позивача визнано
такою, що не відповідає займаній посаді
/а.с.32/.

Згідно протоколу тестування від 02
листопада 2011 року ОСОБА_3 не відповіла
на 6 питань, отримавши оцінку « 2» /а.с.33/.

У відповідності до атестаційного листа
від 02 листопада 2011 року ОСОБА_3 не
відповідає займаній посаді /а.с.34/.

Як вбачається з означених протоколів
та атестаційного листа, позивач з
результатами атестації того ж дня
ознайомлена та погодилась, про що
свідчать її особисті підписи /а.с.32-34/.

На підставі результатів атестації
начальником Головного управління
виховної та соціально-психологічної
роботи було видано наказ № 160 від 04
листопада 2011 року, яким ОСОБА_3 визнано
такою, що не відповідає посаді
культорганізатора 10 гарнізонного
будинку офіцерів та керівнику наказано
прийняти рішення щодо перебування її
на посаді /а.с.7/.

Згідно з протоколом № 1 загальних
зборів первинної профспілкової
організації працівників Десятого ГБО
від 15 листопада 2011 року розгляд
клопотання начальника Десятого ГБО про
звільнення з роботи члена первинної
профспілкової організації ОСОБА_3 на
підставі рішення атестаційної комісії
Головного управління виховної та
соціально-психологічної роботи
Збройних Сил України та наказу
начальника головного управління
виховної та соціально-психологічної
роботи Збройних Сил України № 160 від 04
листопада 2011 року «Про результати
атестації працівників будинку
офіцерів», у зв'язку з відсутністю
ОСОБА_3 засідання перенесено на 22
листопада 2011 року /а. с. 48, 49/.

Протоколом № 2 загальних зборів
первинної профспілкової організації
працівників Десятого ГБО від 22
листопада 2011 року постановлено: у
зв'язку з повторною відсутністю ОСОБА_3
клопотання начальника Десятого ГБО -
щодо звільнення ОСОБА_3 задоволено /а. с.
46, 47/.

22 листопада 2011 року Директором 10
ГБО - ОСОБА_4, прийнято наказ № 91 про
звільнення з 30 листопада 2011 року ОСОБА_3
за п.2 ст.40 КЗпП України внаслідок
недостатньої кваліфікації /а.с.8/.

Згідно з протоколом № 3 засідання
президіуму Дніпропетровського Теркому
профспілки робітників Збройних Сил
України від 29 травня 2012 року в наданні
згоди на звільнення ОСОБА_3 відмовлено,
з тих підстав, що начальник Десятого
ГБО не звертався із відповідним
клопотанням про звільнення позивача та
остання характеризується з позитивної
сторони.

Відповідно до Положення про порядок
проведення атестації працівників
підприємств, установ, організацій та
закладів культури така атестація
проводиться створеними в
установленому порядку атестаційними
комісіями з метою оцінки ділових та
професійних якостей працівників,
виконання ними посадових обов'язків.
Таким чином, оцінка професійних знань,
компетентності, виконання посадових
обов'язків належить до компетенції
атестаційної комісії і не може бути
проведена в судовому засіданні.

В судовому засіданні не надано доказів
порушень процедури проведення
атестації, як не вбачається цього
факту і з матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Згідно п.п.1.1, 1.2 Типового положення про
будинок офіцерів, затвердженого
Наказом Міністерства оборони України
від 14.05.2012 року № 320, Будинок офіцерів
Збройних Сил України (далі - будинок
офіцерів) є закладом культури Збройних
Сил України, який належить до об'єктів
гуманітарної та соціальної сфери та
здійснює свою діяльність в інтересах
інформаційно-пропагандистського і
культурологічного забезпечення
особового складу військових частин,
задоволення духовних (культурних)
потреб, організації заходів
військово-патріотичного виховання,
розвитку воєнно-історичних традицій,
дозвілля та відпочинку
військовослужбовців, працівників
Збройних Сил України, ветеранів
військової служби, членів їхніх сімей
та мешканців гарнізонів. Командири
(начальники), яким безпосередньо
підпорядковані будинки офіцерів
Збройних Сил України, затверджують
положення про них, що розробляються на
підставі цього Типового положення з
урахуванням специфіки та особливостей
гарнізонів (регіонів). Будинок офіцерів
у своїй діяльності керується
Конституцією України та законами
України, актами Президента України,
постановами Кабінету Міністрів
України, наказами та директивами
Міністра оборони України та
Генерального штабу Збройних Сил
України, що їх стосується, цим
Положенням та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до змісту п. 3.2 Положення про
проведення атестації працівників
підприємств, установ, організацій та
закладів галузі культури,
затвердженого наказом Міністерства
культури і туризму України від 16 липня
2007 року № 44 атестаційна комісія
створюється у складі: голови, його
заступника, секретаря, членів комісії
(керівних працівників закладу
культури, висококваліфікованих
спеціалістів і представників
відповідного профспілкового органу).

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених п. п. 1 (крім випадку
ліквідації підприємства, установи,
організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41
цього Кодексу, може бути проведено лише
за попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Стаття 252 КЗпП України безпосередньо
пов'язує можливість звільнення
працівника-члена виборного
профспілкового органу з ініціативи
роботодавця лише із наявністю
попередньої згоди на таке звільнення
виборного органу, членом якого є такий
працівник, а також вищого виборного
органу цієї професійної спілки; така
згода для відповідних працівників
необхідна навіть у тому разі, коли в
загальному порядку звільнення
працівника згідно зі ст. 43-1 КЗпП
України допускається без згоди
профспілкового органу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 16 Закону
України «Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності»
профспілки, їх об'єднання
легалізуються шляхом повідомлення на
відповідність заявленому статусу.
Легалізація всеукраїнських
профспілок та їх об'єднань, інших
профспілок та їх об'єднань
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державної реєстрації
(легалізації) об'єднань громадян,
інших громадських формувань. Про
належність до певної профспілки
організації, які діють на підставі
статуту цієї профспілки, надсилають
легалізуючому органу за місцем свого
знаходження повідомлення із
посиланням на свідоцтво про
легалізацію профспілки. Первинні
профспілкові організації також
письмово повідомляють про це
роботодавця.

В судовому засіданні судом допитано в
якості свідка ОСОБА_13, який показав, що
як Голова Дніпропетровського
територіального комітету профспілки
працівників Збройних сил України він
особисто та організація, головою якої
він є не повідомляв відповідача-2 про
те, що ОСОБА_3 перебуває в членах
Дніпропетровського територіального
комітету профспілки працівників
Збройних сил України, як голова
Профспілкового комітету військових
частин селища Черкаське, оскільки
Профспілковий комітет військових
частин селища Черкаське
підпорядковане Дніпропетровському
територіальному комітету профспілки
працівників Збройних сил України
внаслідок того, що таке письмове
повідомлення не передбачено нормами
законодавства.

Також, згідно свідоцтва про реєстрацію
об`єднання громадян, повідомлення
Обласного управління юстиції в
Дніпропетровській області /а.с.27, 73/
вбачається утворення
Дніпропетровського територіального
комітету профспілки працівників
Збройних сил України, яке належить до
Всеукраїнської профспілки працівників
збройних сил України.

Також, позивачем на виконання вимог
ст.ст. 10 60 ЦПК України, не доведено того
факту, що начальник 10 ГБО - ОСОБА_4
повідомлений належним чином про
обрання ОСОБА_3 членом президіуму
Дніпропетровського територіального
комітету профспілки працівників
Збройних сил України, внаслідок чого
міг вжити заходів для повідомлення
атестаційної комісії про необхідність
залучення до складу комісії
представників відповідних
профспілкових органів, або що
позивачем особисто повідомлено
комісію про належність до відповідної
професійної спілки для включення
працівників означеної спілки до складу
комісії.

Стосовно посилання на відсутність у
складі комісії представника
Міністерства культури та туризму, то
норми п.3.2 Положення № 44 даної вимоги до
складу атестаційної комісії не
містять. Посилання на те, що на
засідання атестаційної комісії не
обрано секретаря комісії також не
підтверджено матеріалами справи та
спростовується змістом Протоколу
засідання комісії, Атестаційним листом
щодо ОСОБА_3, в якому зазначено
секретарем комісії полковника ОСОБА_12

Посилання на те, що позивачем особисто
ОСОБА_4 повідомлявся про відвідування
засідань Теркому, не можуть бути
прийняті судом у якості належних
доказів в силу положень ст.58, 59 ЦПК
України.

При цьому суд приймає до уваги
відсутність доказів про те, що
Дніпропетровський територіальний
комітет профспілки працівників
Збройних сил України та Профспілковий
комітет військових частин селища
Черкаське утворені і діють у Десятому
гарнізонному будинку офіцерів не
надано.

Як свідчать покази свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, у Десятому гарнізонному
будинку офіцерів станом на момент
виникнення спірних правовідносин
діяла лише одна профспілкова
організація - первинна профспілкова
організація 10 ГБО смт. Черкаського.

Стосовно посилання на те, що виборний
орган первинної профспілкової
організації вищої ланки відмовив в
задоволенні подання про звільнення
позивача, суд зауважує наступне.

У випадках, передбачених
законодавством про працю, виборний
орган первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник,
розглядає у п'ятнадцятиденний строк
обґрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору з
працівником.

Виборний орган первинної
профспілкової організації
(профспілковий представник) повідомляє
власника або уповноважений ним орган
про прийняте рішення у письмовій формі
в триденний строк після його прийняття.
У разі пропуску цього строку
вважається, що виборний орган
первинної профспілкової організації
(профспілковий представник) дав згоду
на розірвання трудового договору.

Згідно з роз'ясненнями Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 року, встановивши, що звільнення
працівника проведено власником або
уповноваженим ним органом без
звернення до профспілкового органу,
суд зупиняє провадження по справі,
запитує згоду профспілкового органу і
після її одержання або відмови
профспілкового органу в дачі згоди на
звільнення працівника, розглядає спір
по суті. Не буде суперечити закону, якщо
до профспілкового органу в такому
випадку звернеться власник чи
уповноважений ним орган або суддя при
підготовці справи до судового
розгляду. Аналогічним чином
вирішується спір про поновлення на
роботі, якщо згоду профспілкового
органу на звільнення визнано такою, що
не має юридичного значення.

Під час розгляду справи в суді, згідно з
протоколом засідання Президіуму
ДніпропетровськогоТеркома профсоюза
робітників Збройних сил України від 29
травня 2012 року в дачі згоди на
звільнення ОСОБА_3 за ч.2 ст.40 КЗпП
України відмовлено (а.с.77-78).

Оцінюючи відмову виборного органу
первинної профспілкової організації,
суд приходить до висновку про те, що
вона не є обґрунтованою з наступних
підстав.

Підставами для відмови в наданні згоди
на звільнення, в протоколі зазначено:
відсутність у складі атестаційної
комісії представника профспілкової
організації; відсутність вищої освіти
не є підставою для звільнення;
наявність багатьох гарних відзивів про
працю ОСОБА_3, а також той факт, що
ОСОБА_3 не була запропонована інша
посада.

Рішення виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника).

Щодо результатів атестації, то вони
ОСОБА_3 оскаржені не були, вона з ними
погодилась, про що свідчить її підпис,
крім того відповідно до Положення про
порядок проведення атестації
працівників підприємств, установ,
організацій та закладів культури така
атестація проводиться створеними в
установленому порядку атестаційними
комісіями з метою оцінки ділових та
професійних якостей працівників,
виконання ними посадових обов'язків.
Таким чином, оцінка професійних знань,
компетентності, виконання посадових
обов'язків належить до компетенції
атестаційної комісії і не може бути
проведена в судовому засіданні.

Щодо відсутності вищої освіти, то, як
роз'яснив Пленум Верховного суду
України в п.21 Постанови, при розгляді
справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП
України, суд може визнати правильним
припинення трудового договору в тому
разі, якщо встановить, що воно
проведено на підставі фактичних
даних, які підтверджують, що
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я (стійкого зниження
працездатності) працівник не може
належно виконувати покладених на нього
трудових обов'язків чи їх виконання
протипоказано за станом здоров'я або
небезпечне для членів трудового
колективу чи громадян, яких він
обслуговує, і неможливо перевести, за
його згодою, на іншу роботу. З цих
підстав, зокрема, може бути
розірваний трудовий договір з
керівником підприємства, установи,
організації або підрозділу у зв'язку
з нездатністю забезпечити належну
дисципліну праці у відповідній
структурі.

Не можна визнати законним звільнення
з цих підстав лише з мотивів
відсутності спеціальної освіти
(диплома), якщо відповідно до чинного
законодавства наявність її не є
обов'язковою умовою виконання роботи,
обумовленої трудовим договором.
Проте у випадках, коли згідно з
законодавством виконання певної
роботи допускається після надання в
установленому порядку спеціального
права (водії автомобільного та
електротранспорту тощо), позбавлення
цього права може бути підставою для
звільнення працівника з мотивів
невідповідності займаній посаді або
виконуваній роботі з додержанням
правил ч.2 ст.40 КЗпП.

Згідно з п.10 Атестаційного листа,
позивачу лише рекомендовано вступити
до вищого навального закладу 4-го рівня
акредитації /а.с.34/, тобто не вбачається,
що позивача комісією визнано такою, що
не відповідає займаній посаді лише з
причини відсутності вищої спеціальної
освіти та відповідного диплому,
оскільки як вбачається з протоколу
тестування, ОСОБА_3 за результатами
атестування отримала загальну оцінку «
2», погодившись з результатами
атестації та не оскарживши його у
встановленому законодавством порядку.

Щодо того, що ОСОБА_3 не запропонували
іншої посади, то, згідно штатного
розпису на 2011 рік та довідки 10 ГБО,
станом на 30 листопада 2011 року в 10 ГБО
існувало 5 посад (культорганізатор - 0,5;
прибиральник - 0,5; бухгалтер - 1; швейцар -
1; швейцар - 1; слюсар-сантехник - 0,5;
електромонтер - 0,5) /а.с.147, 148/.

Таким чином, суд приходить до висновку
про неможливість переведення позивача
на іншу посаду у зв'язку з відсутністю
вільних посад на момент її звільнення.

Посилання представника відповідача на
той факт, що ОСОБА_3 перед звільненням
запропонована посада прибиральниці не
беруться до уваги судом з урахуванням
положень ст.ст.58, 59 ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку про те, що
звільнення проведено на підставі
фактичних даних, які підтверджують,
що внаслідок проведеного атестування
через невідповідність займаній посаді
позивач не може належно виконувати
покладених на неї трудових обов'язків,
а відмова виборного органу первинної
профспілкової організації є не
обґрунтованою і підстави для
задоволення позову в частині
поновлення на роботі та скасування
наказу про звільнення, наказу про
затвердження результатів атестації -
відсутні, як відсутні і підстави для
стягнення середнього заробітку та
моральної шкоди.

При вирішенні питання стосовно
розподілу судових витрат, суд виходить
з положень ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Міністерства оборони України, Десятого
гарнізонного будинку офіцерів, треті
особи: ОСОБА_4, Дніпропетровський
територіальний комітет профспілки
працівників Збройних сил України та
Профспілковий комітет військових
частин селища Черкаське про скасування
наказів про результати атестації, про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду складено 29
вересня 2014 року.

Суддя
Д.О. Парфьонов