УХВАЛА

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Лесько А.О.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гулька Б.І.,

Гримич М.К., Кафідової
О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Скай
Кепітал» (далі - ТОВ «Скай Кепітал») до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - товариство
з обмеженою відповідальністю
«Променергопостач», про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Печерського районного суду
м. Києва від 20 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року публічне акціонерне
товариство «СЕД Банк»,
правонаступником якого є ТОВ «Скай
Кепітал», звернулося до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 25 червня
2008 року між банком та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Променергопостач» (далі - ТОВ
«Променергопостач») було укладено
кредитний договір, за яким товариство
отримало кредит у розмірі, що не
перевищує ліміт фінансування, який
складає 2 700 тис. доларів США з
фіксованою процентною ставкою 11,32%
річних терміном до 25 червня 2009 року. У
той же день на забезпечення виконання
цього зобов'язання між банком та
ОСОБА_3, який був директором та
учасником цього товариства, та ОСОБА_4,
яка також була учасником товариства,
було укладено договори поруки.

У подальшому між банком та
позичальником було укладено додаткові
угоди до кредитного договору, якими
було внесено зміни щодо строків сплати
відсотків та встановлено процентну
ставку у період з серпня по вересень 2009
року у розмірі 7,15 % річних, у період з
жовтня по листопад 2009 року у розмірі 12,5
% річних, у період з грудня 2009 року по
березень 2010 року у розмірі 15,3 % річних, у
період з квітня по липень 2010 року у
розмірі 12,5 % річних з остаточним
поверненням кредиту у строк до 25 липня
2010 року.

Позичальник, як і поручителі,
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконували, на вимоги
не реагували, допустили
заборгованість, яка за розрахунком
банку станом на 30 липня 2010 року склала 24
647 370 грн 01 коп.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд стягнути
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою
користь вказану суму кредитної
заборгованості та понесені судові
витрати.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 20 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 24
червня 2014 року, позов ТОВ «Скай
Кепітал» задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ТОВ «Скай Кепітал» заборгованість за
кредитним договором у сумі 24 647 370 грн 01
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий судовий
розгляд.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню в частині позовних вимог
ТОВ «Скай Кепітал» до ОСОБА_4 з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідачами не виконані їх
зобов'язання за укладеними з позивачем
договорами поруки, згідно яких вони
зобов'язалися відповідати за борги
позичальника; дія договорів поруки не
припинена, так як відповідачі були
обізнані про збільшення розміру
процентної ставки за кредитним
договором, оскільки ОСОБА_4, як
засновник товариства, а ОСОБА_3, як його
директор, на загальних зборах
товариства приймали рішення про
продовження терміну дії кредитного
договору та підвищення процентної
ставки.

Апеляційний суд погодився з таким
висновком суду першої інстанції,
зазначивши також, що саме відповідачі,
як учасники ТОВ
«Променергопостач», яке є
позичальником кредитних коштів,
ініціювали питання про укладення
додаткових угод, тобто знали про зміну
умов кредитного договору.

Проте повністю погодитися з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що 25 червня 2008 року
між банком та ТОВ
«Променергопостач» було укладено
кредитний договір, за яким товариство
отримало кредит у розмірі, що не
перевищує ліміт фінансування, який
складає 2 700 тис. доларів США з
фіксованою процентною ставкою 11,32%
річних терміном до 25 червня 2009 року.

У той же день на забезпечення виконання
цього зобов'язання між банком та
ОСОБА_3, який був директором та
учасником цього товариства (22,73 %), та
ОСОБА_4, яка була учасником товариства
(77,27 %), було укладено договори поруки.

У подальшому між банком та
позичальником було укладено додаткові
угоди до кредитного договору, якими
було внесено зміни щодо строків сплати
відсотків та встановлено процентну
ставку у період з серпня по вересень 2009
року у розмірі 7,15 % річних, у період з
жовтня по листопад 2009 року у розмірі 12,5
% річних, у період з грудня 2009 року по
березень 2010 року у розмірі 15,3 % річних, у
період з квітня по липень 2010 року у
розмірі 12,5 % річних з остаточним
поверненням кредиту у строк до 25 липня
2010 року.

Позичальник, як і поручителі,
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконували,
допустили заборгованість, яка за
розрахунком банку станом на 30 липня 2010
року склала 24 647 370 грн 01 коп.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

У п. 2.3 договору поруки, укладеного 25
червня 2008 року між банком та ОСОБА_4,
передбачено, що поручитель згоден
відповідати по боргових зобов'язаннях
боржника також при зміні умов
кредитного договору, внаслідок яких
збільшуються боргові зобов'язання
боржника. Кредитор повідомляє про ці
зміни поручителя.

Згідно з п. 5.1 вказаного договору кожне
повідомлення, що може бути надане
сторонами відповідно до цього договору
(крім вимоги кредитора згідно з п. 3.4
договору), складається у письмовій
формі та вручається або надсилається
відповідній стороні на її адресу,
визначену у договорі.

Аналізуючи умови договору поруки,
укладеного між банком та ОСОБА_4, та
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що поручитель
згоден відповідати за зобов'язаннями
боржника у разі зміни умов кредитного
договору, внаслідок яких збільшується
обсяг його відповідальності, за умови
його письмового повідомлення про
відповідні зміни та висловлення ним
згоди на їх прийняття.

При цьому згода поручителя на
збільшення обсягу його
відповідальності має бути очевидною і
наданою в спосіб, передбачений
договором поруки. Надання згоди
учасником товариства з обмеженою
відповідальністю, який є одночасно
поручителем, на збільшення процентної
ставки за наданим товариству кредитом
без дотримання зазначених вище вимог
не свідчить про надання ним згоди на
збільшення обсягу своєї
відповідальності як поручителя і тягне
за собою припинення поруки.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 5
червня 2013 року у справі № 6-43цс13, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені
вимоги закону та обставини справи
уваги не звернув, не перевірив належним
чином доводів ОСОБА_4 про те, що банком
не було письмово повідомлено її, як
поручителя, про зміни умов кредитного
договору, згоди на їх прийняття вона,
саме як поручитель, не надавала,
оскільки приймаючи участь на зборах
товариства, голосувала і приймала
власне рішення як учасник товариства, а
не як поручитель. При цьому вона
підписувала договір поруки, де
узгодила з банком свої взаємовідносини
поруки.

Касаційна скарга ОСОБА_4 в частині
оскарження судових рішень щодо
позовних вимог ТОВ «Скай Кепітал» до
ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, так як
він судові рішення не оскаржує,
повноважень представляти його
інтереси та належних доказів порушення
його прав ОСОБА_4 суду не надано.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, а його судове рішення в
частині позовних вимог ТОВ «Скай
Кепітал» до ОСОБА_4 не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи в
цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24
червня 2014 року в частині позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «Скай Кепітал» до
ОСОБА_4 скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

У решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.О. Лесько Судді:
В.С. Висоцька Б.І.
Гулько М.К. Гримич О.В. Кафідова