Справа № 323/3515/14-ц
№ провадження 2/323/950/14
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

29.10.2014
м. Оріхів

29 жовтня 2014 року
м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого
судді Галчанського С.В.,

при секретарі судового засідання
Лукіній А.О.,

за участю:

представника позивача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Автофінанс» про стягнення
коштів та визнання договору
фінансового лізингу нікчемним,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з
позовом до ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» про захист прав споживача
шляхом визнання договору недійсним та
стягнення коштів, посилаючись на те, що
18 липня 2014 року він уклав з
відповідачем договір фінансового
лізингу №010751 предметом якого був
трактор МТЗ-82.1, відповідно до умов
якого 18 липня 2014 року позивачем було
сплачено на рахунок відповідача 24000
грн. комісії за організацію та
оформлення договору, 76000 грн. авансу, 1000
грн. комісії банку за перерахунок цих
коштів.

Відповідно до умов зазначеного
договору відповідач зобов'язався
надати позивачу у користування предмет
лізингу протягом 120 робочих днів, однак
свого зобов'язання не виконує.

Відповідачем порушені права позивача
як споживача послуг ТОВ «Лізингова
компанія «Автофінанс», оскільки
договір укладено внаслідок здійснення
останнім нечесної підприємницької
практики, оскільки представник
відповідача не повідомив позивача про
відсутність ліцензії на право надання
послуг з фінансового лізингу. Крім
того, відповідачем навмисно внесено у
договір збільшений термін для передачі
лізингодавцем предмета лізингу (120
робочих днів) у володіння позивача, що
суперечить усній домовленості сторін,
відповідно до якої цей термін
становить 3 робочих дні з моменту
оплати. Оплату здійснено позивачем 18
липня 2014 року.

Вважає, що договір слід визнати
нікчемним, з огляду на невідповідність
його умов положенням ст.ст. 18, 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
відповідно до яких продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими, крім
цього, договір укладений з
використанням нечесної
підприємницької практики, а тому
відповідач зобов'язаний повернути все
отримане за договором. Позивач просить
стягнути з відповідача на його користь
сплачені: комісію за організацію та
оформлення договору у розмірі 24000 грн.,
аванс у розмірі 76000 грн., комісію банку
за перерахунок коштів у розмірі 1000 грн.,
сплачений судовий збір у розмірі 1253,60
грн.

У судове засідання позивач не
з'явився, про причину неявки суду не
повідомив.

У судовому засіданні представник
позивача на задоволенні позову
наполягав, коротко виклавши обставини
позову.

У судове засідання, належним
чином повідомлений про дату, час та
місце проведення судового засідання,
представник відповідача не з'явився,
про причину неявки суду не повідомив.
Оскільки суд не має відомостей про
причину неявки відповідача,
повідомленого належним чином,
відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України
суд вирішує справу на підставі наявних
у ній доказів.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, а саме: позовну заяву,
копії договору №010751 від 18.07.2014 року,
додатку №1 до договору, додатку №2 до
договору, додатку №3 до договору,
квитанцій про сплату коштів на користь
відповідача приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що 18 липня 2014
року сторони уклали договір
фінансового лізингу №010751, предметом
якого був трактор МТЗ-82.1, відповідно до
умов цього договору 18 липня 2014 року
позивачем було сплачено на рахунок
відповідача 24000 грн. комісії за
організацію та оформлення договору, 76000
грн. авансу, 1000 грн. комісії банку за
перерахунок цих коштів.

Однак до даного часу відповідач не
передав позивачу предмет договору
трактор МТЗ-82.1.

Пунктами 1.7, 4.1 договору №010751 від 18.07.2014
року передбачено, що предмет договору
передається в користування
лізингоодержувачу протягом строку,
який становить не більше 120 робочих
днів з моменту сплати
лізингоодержувачем на рахунок
лізингодавця авансового платежу (50%
вартості предмета лізингу), комісії за
організацію та оформлення даного
договору (10% від вартості предмета
лізингу), комісії за передачу предмету
лізингу (3% від вартості предмета
лізингу).

Пунктом 2.1 договору передбачено строк
набрання договором законної сили та
його дії, а саме: договір вступає в силу
з моменту підписання його сторонами та
діє до повного виконання зобов'язань,
але не більше 76 календарних місяців з
моменту його підписання.

Позивач мав отримати предмет
лізингу - трактор відповідно до умов
договору та використовувати його для
обробки землі сільськогосподарського
призначення та через відсутність
трактору несе збитки.

Також позивач вважає підприємницьку
діяльність відповідача нечесною, яка
полягала у замовчувані інформації щодо
відсутності ліцензії на право надання
послуг з фінансового лізингу.

Крім того, відповідачем навмисно
внесено в договір збільшений термін (а
саме 120 робочих днів) для передачі
лізингодавцем предмета лізингу у
володіння позивача. Так, відповідно до
п.1.7 договору, лізингоодержувач набуває
право на отримання предмету лізингу
протягом 120 робочих днів, що суперечить
усним домовленостям сторін, відповідно
до яких цей термін становив 3 робочих
дні з моменту оплати. Оплату здійснено
позивачем 18 липня 2014 року, що
підтверджується наданими квитанціями.

Відповідачем було укладено договір,
який він не мав наміру виконувати.
Отримання коштів та ненадання предмету
лізингу у володіння позивачу свідчить
про недобросовісність намірів
відповідача.

Відповідно до положень ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. При
укладенні договору з позивачем воля
відповідача не була спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Стаття 799 ЦК України встановлює
обов'язок нотаріального посвідчення
договору найму транспортного засобу за
участю фізичної особи.

Ця вимога Закону сторонами не була
додержана при укладенні зазначеного
договору. У разі недодержання
сторонами цієї вимоги про нотаріальне
посвідчення договору, відповідно до
положень ч.1 ст.220 ЦК України такий
договір є нікчемним.

Відповідно до ст.236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Частиною 1 статті 216 ЦК встановлено, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів», умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору, які встановлюють
жорсткий обов'язок споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця; надання
можливості продавцю (виконавцю,
виробнику) не повертати кошти на
оплату, здійснену споживачем, у разі
відмови споживача укласти або виконати
договір, без встановлення права
споживача на одержання відповідної
компенсації від продавця (виконавця,
виробника) у зв'язку з розірванням або
невиконанням ним договору; визначення
ціни товару на момент його поставки
споживачеві або надання продавцю
(виконавцю, виробнику) можливості
збільшувати ціну без надання
споживачеві права розірвати договір у
разі збільшення ціни порівняно з тією,
що була погоджена на момент укладення
договору; надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права розірвати договір із
споживачем на власний розсуд, якщо
споживачеві таке право не надається.

Частиною 1 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»
встановлена заборона нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

Законом України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» визначено, які
послуги вважаються фінансовими.
Перелік фінансових послуг,
передбачений законом, не є вичерпним,
визначення послуг як фінансових
можливе при відповідності операцій
критеріям, встановленим п. 5 ч. 1 ст. 1
вищевказаного Закону.

Відповідач як виконавець послуг
не повинен був включати у договір із
позивачем як споживачем умови, які є
несправедливими.

У пункті 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснено, що правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України
встановлено, що недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Однак у ряді випадків потреба у
визнанні судом нікчемного правочину
недійсним може виникати, в тому числі:
якщо сторони нікчемного правочину
виконали його умови повністю або в
певній частині; якщо нікчемний
правочин нотаріально посвідчений; якщо
зазначений правочин зареєстрований у
відповідних державних органах тощо. У
таких випадках суд своїм рішенням може,
визнавши нікчемний правочин недійсним,
визначити (з урахуванням змісту
позовних вимог) правові наслідки такої
недійсності, як от зобов'язати передати
певне майно, або звільнити приміщення,
або ж стягнути кошти, зобов'язати
державний орган скасувати реєстрацію
правочину тощо.

За приписами ч.1 ст.236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Таким чином, суд погоджується з
доводами позивача про те, що
діяльність ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» є нечесною
підприємницькою практикою, що вводить
споживача в оману. Отже, позовні
вимоги обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із
відповідача на користь держави
підлягає стягненню - судовий збір у
розмірі 1253 грн. 60 коп.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 202-203, 215, 216, 236, 799 ЦК
України, ст. ст. 15, 18, 19 Закону України
«Про захист прав споживачів», ст.1
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг», Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
ст.ст.10, 58-60, 79, 88, 169, 208-209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

Вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати нікчемним договір
фінансового лізингу №010751 від 18 липня
2014 року з додатками, що укладений між
ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс».

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» на користь ОСОБА_2
сплачені за договором фінансового
лізингу №010751 від 18 липня 2014 року кошти
комісію за організацію та оформлення
договору у розмірі 24000 грн., авансу у
розмірі 76000 грн., комісії банку за
перерахунок коштів у розмірі 1000 грн.,
сплачений судовий збір у розмірі 1253,60
грн., а всього стягнути 102253 (сто дві
тисячі двісті п'ятдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області
С.В.Галчанський