РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року Київський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Медведєвой Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Харкові
цивільну справу за позовом ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

встановив:

Позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,
звернувся у суд з позовом до
відповідачів, ОСОБА_1, ОСОБА_2, після
уточнень якого остаточно просить суд:

- звернути стягнення
заборгованості за договором кредиту в
загальній сумі 3648978,99 грн. на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом
визнання за позивачем право продажу
квартири, з встановленням початкової
ціни на рівні не нижчому за звичайні
ціни на цей вид майна;

- передати предмет іпотеки на
період реалізації позивачу, з наданням
права обладнання новими охоронними
пристроями, вільного доступу, заміни
замків, укладання договору на охорону;

- виселити та зняти з реєстрації
відповідачів, які проживають в
квартирі ,я кА є предметом договору
іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що між ЗАТ «ОТП банк»
(правонаступником якого є ПАТ «ОТП
банк») та ОСОБА_1 був укладений договір
кредиту № ML-705/251/2008 від 11.07.2008р. В
забезпечення договору кредиту між ЗАТ
«ОТП банк» та ОСОБА_2 був укладений
договір іпотеки № ML-705/251/2008 від 11.07.2008р.,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 умови договору кредиту не
виконує, внаслідок чого станом на
28.10.2013р. виникла заборгованість в
загальній сумі 3648978,99 грн. За умовами
договору іпотеки, іпотекодержатель має
право у разі невиконання зобов'язань за
договором кредиту звернути стягнення
на предмет іпотеки.

20.06.2010р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» був укладений
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю, відповідно до якого до
позивача, як покупця перейшло право
вимоги за договором кредиту та іпотеки.

Також на підставі ст. 109 ЖК України
відповідачі підлягають виселенню із
квартири при зверненні стягнення на
неї.

Відповідач - ОСОБА_1 у поданих
запереченнях проти задоволення позову
заперечував, його представник у
судовому засіданні просив суд
застосувати ЗУ «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» .

Співвідповідач - ОСОБА_2, у судове
засідання не з'явилась,заперечень
проти позову не надала, про час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином.

Суд заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи вважає за
необхідне в задоволені позову
відмовити, виходячи з наступного.

11 липня 2008р. між ЗАТ «ОТП банк»
(правонаступником якого є ПАТ «ОТП
банк»)та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № ML-705/251/2008, за
умовами якого банк надає кредит у сумі
80 000,00 швейцарських франків, а ОСОБА_1
зобов'язується повернути кредит у
строки обумовлені договором, сплатити
відсотки. Договір підписаний,
сторонами кредитні кошти видані, що не
оспорюється.

Згідно п.4.1.1. ст. 4 кредитного договору,
за порушення прийнятих на себе
зобов'язань позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню в розмір 1% від суми
несвоєчасного виконання зобов'язань,
за кожен день прострочки.

У відповідності до п.1.9 договору
кредиту банк має право вимагати
дострокового виконання зобов'язань за
договором кредиту, вразі невиконання
позичальником зобов'язань за
договором кредиту.

В наслідок порушень взятих на себе
зобов'язань за договором кредиту у
ОСОБА_1 станом на 28.10.2013р. виникла
заборгованість в загальній сумі 3648978,99
грн., яка складається із заборгованості
за кредитом в сумі 704683,60 грн.,
заборгованості по відсоткам в сумі
65375,84 грн., заборгованості по пені в сумі
2878919,55 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
за договором кредиту №705/251/2008 від
11.07.2008р. між ЗАТ «ОТП банк» та ОСОБА_2
був укладений договір іпотеки №
PML-705/251/2008, предметом якого є нерухоме
майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 та яка
належить ОСОБА_2 на праві власності. За
умовами договору іпотеки ОСОБА_2
відповідає перед банком за
зобов'язаннями ОСОБА_1 по договору
іпотеки, в тому числі зі сплати кредиту,
відсотків та пені.

20.06.2010р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» був укладений
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю. Відповідно до умов договору
продавець продає покупцю права на
кредитний портфель, який включає в себе
кредитні договори, згідно додатку №1, а
покупець зобов'язується сплатити
кошти. За додатком №1 до договору
позивач придбав право на кредитний
портфель, в тому числі за договором
кредиту укладеного 11 липня 2008р. між
ЗАТ «ОТП банк» (правонаступником якого
є ПАТ «ОТП банк»)та ОСОБА_1 за №
ML-705/251/2008

07.07.2010р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» був укладений
договір відступлення права вимоги,в
тому числі за договором іпотеки №
PML-705/251/2008укладеним 11.07.2008р. з ОСОБА_2

Виходячи з умов зазначених договорів
позивач набув право вимоги за
договором кредиту № ML-705/251/2008 та
іпотеки №PML-705/251/2008

На час розгляду справи судом, набрав
законної сили Закон України « Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» № 1304 від 03
червня 2014 року пунктом 1 частини 1 якого
встановлено, що протягом дії цього
Закону не може бути примусово стягнуте
( відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно зі статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону
України «Про іпотеку», якщо таке майно
виступає як забезпечення зобов'язань
громадянина України за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами-резидентами України в
іноземній валюті , та за умови, що :

- таке нерухоме
житлове майно використовується як
постійне проживання ;

- у позичальника
чи власника у власності не знаходиться
інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа
такого майна не перевищує 140 кв.м.

Таким чином, за змістом, вказаний
Закон України забороняє примусове
стягнення чи відчуження нерухомого
майна переданого в заставу чи іпотеку
на забезпечення виконання кредитних
договорів, отриманих в іноземній
валюті.

Згідно до вимог ст. 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність.

В ч.2 ст. 5 ЦК України також
встановлено, що акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Зазначене свідчить про те, що
вказаний Закону України пом'якшує
цивільну відповідальність особи,
оскільки забороняє примусове
стягнення чи відчуження заставного чи
іпотечного нерухомого майна, в разі
невиконання кредитних зобов'язань за
валютними кредитами, а тому має
зворотною дію у часті.

Як свідчать матеріали справи, вказаний
іпотечний договір було укладено
сторонами в забезпечення виконання
відповідачем ОСОБА_1 кредиту в розмірі
80 000,00 швейцарських франків та саме в
цей день відповідач - ОСОБА_2 придбала
квартиру АДРЕСА_1 у власність, яка є
предметом договору іпотеки. Загальна
площа вказаної квартири складає 67,9
кв.м., іншого житла у відповідачів не
має, що підтверджується інформацією
Державного реєстру прав на нерухоме
майно . При цьому згідно даних ДМС
відповідачі у квартирі, яка є предметом
іпотеки, зареєстровані, тобто
використовують як постійне
проживання.

Доказів того, що відповідачі мають у
власності інше нерухоме житлове майно,
як і доказів того, що вказана квартира
не використовується ними як постійне
проживання, матеріали справи не
містять.

Вимоги позивача щодо звернення
стягнення на належне відповідачу
вказане житлове приміщення за рішенням
суду, є видом примусового стягнення,
яке забороняється зазначеним вище
Законом України, тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Також, враховуючи відмову в позові про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, підстави для виселення та
зняття з реєстрації відповідачів -
відсутні, оскільки вони є похідними від
звернення заборгованості на предмет
іпотеки.

Враховуючи зазначене та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215 , 224-226 ЦПК України,
суд -

вирішив :

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом

десяти днів з дня його проголошення,
через суд першої інстанції. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги.

Суддя
Бородіна Н.М.