АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9965/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача
Антоненко Н.О.,

суддів
Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.
при секретарі
Слащуку А.С.

за участю позивача
ОСОБА_2,

представника
позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4, який на підставі
довіреності діє в інтересах ОСОБА_2, на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 5 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору
дарування удаваним, визнання порушеним
переважного права купівлі, переведення
на співвласника прав покупця.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 5 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
договору дарування удаваним, визнання
порушеним переважного права купівлі,
переведення на співвласника прав
покупця відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно свідоцтва про право власності
на житло від 01.03.1999, виданого Державною
адміністрацією Московського району м.
Києва, 71/100 частини квартири АДРЕСА_1
належить на праві приватної спільної
(сумісної або часткової) власності гр.
ОСОБА_2 та ОСОБА_9 в рівних долях,
кімнати у вказаній квартирі спільного
заселення приватизовані згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду», загальна
площа кімнат становить 53,2 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 18.03.1999, виданого
Державною адміністрацією Московського
району м. Києва 29/100 частини квартири
АДРЕСА_1 належить на праві приватної
спільної (сумісної або часткової)
власності гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
рівних долях. Кімнати у вказаній
квартирі спільного заселення
приватизовані згідно з Законом України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», загальна площа
кімнат становить 21,3 кв.м.

28.05.2013 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 подарували
ОСОБА_8 29/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи, що позовні вимоги про
визнання договору дарування удаваним
недоведені, а поширення на комунальну
квартиру правового режиму спільної
часткової власності та застосування
переважного права на купівлю частки в
майні співвласників кімнати є
неправильним і таким, що суперечить
вимогам законодавства, - суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 ОСОБА_4 просить скасувати
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 5 червня 2014 року та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.
Посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду
позивач та її представник просили
апеляційну скаргу задовольнити з
наведених у ній доводів. Відповідачі у
судове засідання апеляційного суду не
з'явились, про дату та час розгляду
справи повідомлені належним чином (а.с.
112), заяв та клопотань про відкладення
розгляду справи не подали, що
відповідно до ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржуване рішення - залишенню без
змін з огляду на таке.

Судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи та
відповідні їм правовідносини сторін.
Зокрема, правильно встановлено, що
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 01.03.1999 71/100
приміщень спільного заселення, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
належали на праві приватної спільної
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_9 в рівних
долях.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі договору дарування від 28.05.2013
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 подарували
ОСОБА_8 29/100 частин квартири АДРЕСА_1,
якими вони володіли на праві спільної
сумісної власності у відповідності до
норм ст. 319 ЦК України; договір
посвідчений нотаріально (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Оскільки матеріали справи не містять, а
позивач не посилається на обставини,
які б давали суду підстави вважати, що
фактично відповідачі не подарували, а
продали ОСОБА_8 свою частку у спільній
власності, - у суду немає підстав
вважати доведеними позовні вимоги щодо
визнання недійсним договору дарування
з підстав ст. 235 ЦК України. Самі по собі
посилання позивача на вказані
обставини не дають підстав вважати їх
встановленими за відсутності належних
і допустимих доказів на їх
підтвердження.

Оскільки відсутні підстави для
задоволення позовних вимог про
визнання недійсним договору дарування,
- відсутні і підстави для задоволення
інших позовних вимог.

За таких обставин висновок суду,
викладений в оскаржуваному рішенні,
ґрунтується на вимогах закону і
підтверджується матеріалами справи
доказами.Передбачених ст. 309 ЦПК
України підстав для скасування рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 5 червня 2014 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 308, 309 313 - 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який на
підставі довіреності діє в інтересах
ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 5 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді
А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна