У х в а л а

ІМенем УКраїни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до українсько-канадського
спільного підприємства
«Донбас-Ліберті» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю про
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди, матеріальної допомоги
на оздоровлення з компенсацією та
індексацією виплат, за касаційною
скаргою ОСОБА_4, який діє від імені
українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю, на рішення
Харцизького міського суду Донецької
області від 16 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 16 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним
позовом. Зазначав, що працював
генеральним директором
Українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» з 1 січня
1991 року. 8 серпня 2008 року з ним був
укладений контракт строком на один рік.
19 травня 2009 року була укладена
додаткова угода до контракту згідно
якої термін дії контракту продовжений
на період з 8 серпня 2009 року до 8 серпня
2013 року. Наказом № 145 від 8 серпня 2013
року ОСОБА_3 звільнено з посади
генерального директора на підставі
рішення загальних зборів учасників.
Оскільки вважає вказаний наказ
незаконним, просив задовольнити позов.

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 16 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 16 червня 2014 року, позов задоволено
частково. Визнано незаконним наказ № 145
від 8 серпня 2013 року про звільнення
ОСОБА_3 з посади генерального директора
Українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю. Поновлено ОСОБА_3 на
посаді генерального директора
Українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
заробітну плату за час вимушеного
прогулу у розмірі 95547 грн 22 коп.,
моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
Вирішено питання про стягнення судових
витрат. У іншій частині у задоволенні
позову відмовлено.

ОСОБА_4, який діє від імені
українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю, звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював в
Українсько-канадському спільному
підприємстві «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю на посаді
генерального директора з 1 січня 1991
року.

8 серпня 2008 року з ОСОБА_3, як
генеральним директором
Українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю, відповідачем був
укладений контракт. 19 травня 2009 року
між сторонами укладено додаткову угоду
до контракту та продовжений термін
його дії на період з 8 серпня 2009 року до 8
серпня 2013 року.

Наказом № 145 від 8 серпня 2013 року
генерального директора ОСОБА_5 позивач
був звільнений з посади генерального
директора Українсько-канадського
спільного підприємства
«Донбас-Ліберті» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю на
підставі рішення загальних зборів
учасників, оформлених протоколом № 32
від 25 липня 2013 року, абзацу 1 п. 6.2
контракту з генеральним директором
Українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю від 8 серпня 2008 року
б/н та п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з п. 11.1 в) статуту
Українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю від 8 серпня 2008 року
до виключної компетенції загальних
зборів учасників товариства
відноситься призначення і укладення
контракту з генеральним директором
товариства, а також вирішення питання
про його звільнення.

Згідно протоколу № 31 від 25 червня 2013
року загальних зборів учасників
Українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю було прийняте
рішення не продовжувати термін дії
контракту від 8 серпня 2008 року з
генеральним директором товариства
ОСОБА_3

Із змісту протоколу № 32 від 25 липня 2013
року загальних зборів учасників
вбачається, що було прийняте рішення не
продовжувати термін дії контракту з
генеральним директором ОСОБА_3,
укладеного 8 серпня 2008 року, термін дії
якого закінчується 8 серпня 2013 року, у
зв'язку з порушенням ним абз. 12-13 п. 2.2.2,
п. 2.2.6 контракту від 8 серпня 2008 року,
п.13.1 статуту товариства, та
перешкоджанням роботі ревізійної
комісії товариства. Також було
прийняте рішення про обрання
генеральним директором товариства з 9
серпня 2013 року ОСОБА_5, укладення з ним
контракту строком на 6 місяців.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що наказ про звільнення ОСОБА_3
прийнятий на підставі рішення
неправомочних загальних зборів
учасників Українсько-канадського
спільного підприємства
«Донбас-Ліберті», вказаними зборами
учасників було прийнято рішення не
продовжувати дію контракту з ОСОБА_3,
укладеного 8 серпня 2009 року, а не про
його звільнення, державна реєстрація
відомостей про зміну учасників
товариства, часток у статутному
капіталі, стосовно нового генерального
директора товариства, на момент
звільнення позивача не відбулася, тому
це рішення не має чинності для третіх
осіб. Крім того, зазначили, що на день
звільнення позивача діяв статут
товариства, затверджений загальними
зборами від 8 серпня 2008 року, дата
державної реєстрації 30 жовтня 2008 року,
в якому зазначено, що генеральним
директором товариства є ОСОБА_3

Однак погодитися із такими висновками
судів не можна.

Статтею 53 Закону України «Про
господарські товариства» передбачено,
що при передачі частки (її частини)
третій особі відбувається одночасний
перехід до неї всіх прав та обов'язків,
що належали учаснику, який відступив її
повністю чи частково.

Відповідно до ст. 334 ЦК України, момент
набуття права власності за договором
визначений моментом передання майна,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

За загальним правилом, встановленим
статтею 328 ЦК України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, за
договором купівлі-продажу від 24 травня
2013 року компанія LEMONT SYSTEMS INC. придбала у
товариства з обмеженою
відповідальністю «БІЗ-ЛАЙН» та FIRST LIBERTY
GROUP INC. належні останнім, як учасникам,
частки в українсько-канадському
спільному підприємстві
«Донбас-Ліберті» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю, у розмірах
39,43% і 12,28 % статутного капіталу,
відповідно.

24 травня 2013 року відбулися загальні
збори учасників
українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» за
участю регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, компанії «First Liberty Group Inc.»,
товариства з обмеженою
відповідальністю
«БІЗ-ЛАЙН», компанії LEMONT SYSTEMS INC. та
ОСОБА_3Й, що були оформлені протоколом
№ 29, на яких було прийнято рішення про
затвердження переходу права власності
на частки від компанії «Ферст Ліберті
Груп Инк.» (попередній власник) у
розмірі 12,28 % та ТОВ «БІЗ-ЛАЙН»
(попередній власник) у розмірі 39,43% в
статутному капіталі СП
«Донбас-Ліберті» до компанії «Лемонт
Системз Інк.» (новий власник) на
підставі відповідних договорів
купівлі-продажу частки в статутному
капіталі товариства з обмеженою
відповідальністю № 1521 та № 1520 від 24
травня 2013 року, і затверджено
припинення прав попередніх власників
(компанії «Ферст Ліберті Груп Инк.» та
ТОВ «Біз Лайн»), як учасників СП
«Донбас-Ліберті», і придбання
компанією «Лемонт Системз Інк.» прав
учасника СП «Донбас - Ліберті».

Дійсно, умовами укладеного між
компанією «Лемонт Системз Інк.» та
компанією «First Liberty Group Inc.» договору
купівлі-продажу частки передбачено, що
право власності на цю частку
передається покупцеві з моменту
реєстрації відповідних змін до статуту
товариства (п. п. 6.3, 16.11
договору). Однак, з огляду на те, що
право на частку ТОВ «БІЗ-ЛАЙН»
переходило до компанії «Лемонт Системз
Інк.» з моменту укладення між ними
договору купівлі-продажу (п. 6. 3
договору) та прийняття зборами
учасників 24 травня 2013 року зазначеного
рішення, то останнє стало учасником
українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю із часткою 39,43 % і
могло брати участь у загальних зборах
учасників цього товариства.

Відповідно до п. 11.2 статуту
українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю загальні збори
учасників вважаються повноважними,
якщо на них присутні представники
учасників товариства, що володіють у
сукупності більш 60 відсотків голосів.

За таких обставин, з урахуванням часток
учасників, - регіонального відділення
Фонду держмайна по Донецькій області
48,29 %, компанії LEMONT SYSTEMS INC. 39,43 % та участь
останніх у проведенні зборів 6 червня, 25
липня 2013 року збори є повноважними,
оскільки ці учасники в сукупності
володіли більше як 60 відсотками
голосів.

Про зміну складу учасників ОСОБА_3 було
відомо, оскільки він був присутнім на
зборах 24 травня 2013 року.

Вважаючи, що на підставі ч. 5 ст. 89 ЦК
України зміни до установчих документів
юридичної особи, які стосуються
відомостей, включених до єдиного
державного реєстру, набирають чинності
для третіх осіб з дня їх державної
реєстрації, суди не врахували, що
ОСОБА_3, як генеральний директор
українсько-канадського спільного
підприємства «Донбас-Ліберті» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю, є органом управління
цієї юридичної особи та не перевірили
чи може, з огляду на зайняту ним посаду,
останній вважатись третьою особою по
відношенню до товариства в розумінні
наведеної норми та не звернули увагу на
положення ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», згідно
якої якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, не були до нього внесені, вони
не можуть бути використані у спорі з
третьою особою, крім випадків, коли
третя особа знала або могла знати ці
відомості.

За таких обставин, колегія суддів
вважає помилковими висновки судів про
неправомочність рішень учасників
загальних зборів товариства на яких
вирішувалось питання про не
продовження контракту з ОСОБА_3

Відповідно до п. 6. 6 укладеного з
позивачем контракту за 2 місяці до
закінчення строку його дії він може
бути за згодою сторони продовжений або
укладений на новий строк.

З врахуванням того, що відповідач не
погодився на продовження строку дії
контракту чи його укладення на новий
строк, то його дія припинилася 8 серпня
2013 року, а тому трудовий договір з
працівником припинився відповідно до
п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Щодо висновку суду, що термін дії
контракту із позивачем продовжився на
невизначений строк, оскільки останнім
днем роботи за контрактом було 7 серпня
2013 року і в цей день його не звільнили, а
8 серпня він працював, тобто дія
контракту продовжилася, то він є
помилковим.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України,
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін,
умови матеріального забезпечення і
організації праці, умови розірвання
договору встановлюються угодою сторін.
Сфера застосування контракту
визначається законами України, його
можна застосовувати лише у випадках,
прямо передбачених законами України.
Контракт укладається у письмовій формі
(п. 3 ст. 24 КЗпП) і підписується
роботодавцем і працівником у двох
примірниках, що мають однакову
юридичну силу і зберігаються у кожної
зі сторін. Контракт набуває чинності з
моменту його підписання або з дати,
визначеної сторонами і зазначеної в
тексті контракту.

Згідно п. 6. 2 контракту він
припиняється, зокрема, після
закінчення строку дії контракту.

У відповідності до п. 7. 6 контракту у
разі виконання умов цього контракту
після закінчення строку його дії
термін дії продовжується строком на
один рік.

Додатковою угодою від 19 травня 2009 року
термін дії контракту продовжено з 8
серпня 2009 року до 8 серпня 2013 року, тобто
на 4 роки. Таким чином, виходячи з
положень ст. 241-1 КЗпП України строк його
дії закінчувався 8 серпня 2013 року і цей
день був останнім робочим днем
працівника.

З огляду на викладене, не надходження
заяви щодо продовження строку дії
контракту із позивачем та прийняття
рішення загальними зборами учасників
товариства від 25 липня 2013 (протокол № 32)
про не продовження зазначеного
контракту, свідчить про припинення
трудових відносин між ОСОБА_3 та
українсько-канадським спільним
підприємством «Донбас-Ліберті».

Вважаючи, що згідно статуту
генеральним директором є позивач, суди
не врахували, що статутом визначено
лише порядок обрання директора.
Положення про те, хто конкретно є
директором статут не містить.

Крім того, судами не враховано, що
рішення щодо можливості продовження
контракту з позивачем ухвалювалося
зборами учасників, тобто уповноваженим
органом, який питання про його
дострокове розірвання не вирішував.
Одночасно зборами було прийнято
рішення про обрання нового директора,
який видав наказ про припинення
трудового договору.

Суди не з'ясували чи мало місце
порушення чинного законодавства при
оформленні звільнення працівника, а
якщо мало, то чи привело воно до
порушення його особистих прав і
інтересів.

При вирішенні спору суди на зазначені
положення закону та обставини справи
уваги не звернули, у порушення вимог ст.
ст. 10, 60, 179, 303, 304 ЦПК України не
перевірили законність проведення
звільнення виходячи із обставин, з
якими його пов'язував відповідач.

Допущені судами при розгляді справи
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому судові
рішення в частині задоволення позову
не можуть вважатись законними і
обґрунтованими та в силу
ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню, з передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Виходячи із розпорядження голови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 вересня 2014 року № 2710/38-14 «Про
визначення територіальної підсудності
справ», виданого відповідно до ч. 1 ст. 1
Закону України «Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції»
підсудність розгляду справи визначена
Добропільському міськрайонному суду
Донецької області.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, тому їх законність судом
касаційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від
імені українсько-канадського
спільного підприємства
«Донбас-Ліберті» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю,
задовольнити частково.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 16 січня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 16 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук