АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6272/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К.О. Доповідач -
Григорченко Е.І. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Рудь В.В., Осіяна О.М.

при секретарі - Новицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

Дніпропетровської міської ради

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 12 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Житлово-будівельний кооператив
№ 240 про визнання права власності в
порядку спадкування за законом,

встановив:

Дніпропетровська міська рада
звернулася з апеляційною скаргою на
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 травня 2014 року,
де ставить питання про його скасування
та ухвалення нового про відмову у
позові, посилаючись на те, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 травня 2014 року
позовні вимоги задоволені, визнано за
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_1, житловою площею 44,0 кв.м.,
загальною площею 59,3 кв.м., в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом першої інстанції встановлено, що
квартира АДРЕСА_1, згідно ордеру НОМЕР_1,
виданого 26.07.1977 року Виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
Ради депутатів трудящихся на підставі
списків ЖБК № 240, затверджених
виконкомом міськради депутатів
трудящих м. Дніпропетровська від
20.07.1977року, надана ОСОБА_3, на сім'ю з
трьох осіб (а.с.7).

В зазначеній квартирі були
зареєстровані ОСОБА_3, її сина ОСОБА_2
та її мати ОСОБА_4 (а.с.12).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

За життя ОСОБА_3 була членом
Житлово-будівельного кооперативу № 240,
та сплатила пайовий внесок за квартиру
АДРЕСА_1, в сумі 6706 руб. в повному обсязі
(а.с. 13).

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_3 є її мати ОСОБА_4, та діти ОСОБА_2
та ОСОБА_5

Згідно спадкової справи № 339/2013,
заведеної Другою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою, після
смерті ОСОБА_3 з заявою про прийняття
спадщини звернувся 18 травня 2013 року
позивач ОСОБА_2, з заявами про відмову
від спадщини на користь позивача
звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.73-86).

Постановою Другої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
відмовлено у посвідченні нотаріальної
дії щодо видача свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що реєстрація
права власності на вищевказане майно
не проводилася (а.с.11).

Враховуючи встановлені обставини,
вимоги законодавства, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог, оскільки
спадкодавець за життя набула право
власності на кооперативну квартиру,
тому відповідно вказане нерухоме майно
увійшло до спадкової маси після її
смерті, на яке має право позивач, як
спадкоємець.

За таких обставин суд задовольнив
позовні вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до ст.
ст. 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст.
10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позову, що спадкоємець за
життя набула право власності на
кооперативну квартиру, тому позивач, як
спадкоємець, який прийняв спадщину, має
право на зазначену квартиру.

Приведені в апеляційній скарзі доводи,
що спадкодавець не зареєструвала
право власності на квартиру, тому не
ввійшла до складу спадщини, не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", на який
посилається апелянт, права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року N 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", у разі смерті члена
житлово-будівельного кооперативу, яким
до дня смерті були внесені повністю
пайові внески, до складу спадщини
включається квартира.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 була членом
Житлово-будівельного кооперативу № 240,
та сплатила пайовий внесок за квартиру
АДРЕСА_1 в сумі 6706 руб. в повному обсязі
13.12.1989 року (а.с. 13).

Відповідно до п. 5 ст. 11 ЦК України у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
визнання за позивачем права власності
на спірну квартиру в порядку
спадкування, оскільки в даному випадку,
виникнення права власності на спірну
квартиру не залежить від державної
реєстрації, яка може бути проведена за
рішенням суду, відповідно до пункт 5
частини першої статті 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень".

Посилання апелянта на те, що інших
спадкоємців за заповітом і за законом,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини, а також
відмови від її прийняття відповідачем
у справі є територіальна громада, не
може бути підставою для скасування
рішення суду, оскільки в даному
випадку, після смерті ОСОБА_3 є
спадкоємець, який прийняв спадину.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки вони
зводяться до особистого тлумачення
апелянтом норм права, та до іншої
оцінки фактичних обставин справи, яка
відрізняється від зробленої судом
першої інстанції оцінки і висновків
суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у
відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11
ЦПК України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду в оскаржуваній частині
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: