Справа № 128/6176/13-ц Провадження №
22-ц/772/2939/2014Головуючий в суді першої
інстанції Шевчук Л. П.Категорія 27
Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі:

головуючої: Шемети Т.М.,

суддів: Матківської М.В., Чорного
В.І.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Апеляційного суду Вінницької області
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
Вінницького районного суду Вінницької
області від 12.09.2014 року

по цивільній справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

09.12.2013 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи " звернулося до суду із
зазначеним позовом та висувало вимогу
стягнути з відповідача 625 455 грн. 60 коп.
заборгованості за кредитним договором
від 19.02.2007 року № 0101/0207/88-007.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 12.09.2014 року
позов задоволено:

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «
Кредитні ініціативи» заборгованість
станом на 01.11.2013 року за кредитним
договором від 19.02.2007 року № 0101/0207/88-007 в
сумі 625 455 грн. 60 коп., з яких 270 137 грн. 02
коп. - заборгованість по тілу кредиту, 73
737 грн. 10 коп. - заборгованість по
процентах, 281 581 грн. 48 коп. - пеня.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 3 441 грн. понесених позивачем
судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
процесуального права та
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати прийняте рішення та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити. Апеляційну скаргу мотивує
тим, що, по-перше, суд дійшов
безпідставного висновку про
доведеність права вимоги позивача до
відповідача, хоча підтверджень цьому в
матеріалах справи немає, по-друге,
ОСОБА_3 не був попереджений як того
вимагає законодавство про перехід
права вимоги до позивача, по-третє, суд
не звернув уваги на те, що ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
не мала права відступати права на
користь ТОВ «Кредитні ініціативи», так
як відсутнє письмове погодження
Спостережної Ради Банку, по-четверте,
заборгованість по кредиту була
погашена за рахунок проданого
іпотечного майна: вбудованих
нежитлових приміщень в буд. № 105 по вул.
Келецькій в м. Вінниця, що теж не було
враховано судом, і по-п'яте,
заборгованість по кредиту визначена
одним платежем і тому не зрозуміло, за
який період виникла ця заборгованість
та як обрахована пеня, як це
узгоджується з графіком погашення
заборгованості.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача ОСОБА_2 подану
апеляційну скаргу підтримав з
викладених у ній підстав. Представник
позивача в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується потовим повідомленням
про вручення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
представника відповідача, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом першої інстанції було
встановлено наступне:

- 19.02.2007 року між Акціонерним
комерційним банком №»ТАС - Комерцбанк»
та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір №0101/0207/88-007 (а.с. 5-9), відповідно
до умов якого банк зобов'язується
надати позичальнику кредит у сумі 50
000,00 (п'ятдесят тисяч) доларів США на
строк 120 місяців: з 19.02.2007 року по 18.02.2017
року та на умовах, передбачених у цьому
договорі, а позичальник зобов'язується
повернути кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати свої
зобов'язання у повному обсязі у строки,
передбачені цим договором. Згідно п.п.
1.3 кредитного договору передбачено, що
позичальник сплачує банку проценти за
користування кредитом у розмірі 14%
річних за весь строк фактичного
користування (а.с.5-9).

- 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ «ТАС -
Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» було укладено
договір Факторингу №15, згідно умов
якого банк відступає Фактору свої
права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених з
боржниками, зазначених у реєстрі
заборгованості боржників, право на
вимогу якої належить банку на підставі
документації, а Фактор шляхом надання
фінансової допомоги банку набуває
права вимоги такої заборгованості від
боржників та передає банку за плату
грошові кошти, розпорядження у розмірі,
що становить ціну продажу та в порядку,
передбаченому даним договором. (а.с.
140-164). Згідно акту прийому - передачі
Реєстру Заборгованостей боржників за
договором про надання факторингу №15
від 28.11.2012 року, вбачається, що на
виконання п.п. 2.3., 3.1. договору
факторингу №15, банк передав, а фактор
прийняв реєстр заборгованостей
боржників від 28.11.2012 року, після чого за
умови настання розрахункової дати від
банку до фактора переходять права
вимоги заборгованостей від боржників і
фактор стає новим кредитором по
відношенню до боржників стосовно
заборгованостей (а.с.165).

- 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» було укладено
договір Факторингу, згідно умов якого
клієнт відступає Фактору свої права
вимоги заборгованості по кредитних
договорах, укладених з боржниками,
зазначених у реєстрі заборгованості
боржників та у переліку кредитних
договорів та договорів забезпечення,
право на вимогу якої належить клієнту
на підставі документації, а Фактор
шляхом надання фінансової послуги
клієнту набуває права вимоги такої
заборгованості від боржників та
передає клієнту за плату грошові кошти
в розпорядження у розмірі, що становить
ціну продажу та в порядку,
передбаченому даним договором. (а.с.
121-138). Згідно акту прийому - передачі
Реєстру Заборгованостей боржників за
договором про надання факторингу №15
від 28.11.2012 року, вбачається, що на
виконання п.п. 2.3., 3.1. договору
факторингу, укладеного між клієнтом та
фактором 28.11.2012 року, клієнт передав, а
фактор прийняв реєстр заборгованостей
боржників від 28.11.2012 року, після чого за
умови настання розрахункової дати від
клієнта до фактора переходять права
вимоги заборгованостей від боржників і
фактор стає новим кредитором по
відношенню до боржників стосовно
заборгованостей (а.с.139).

-2-

- Позивач направляв на адресу
відповідача вимогу про виконання
зобов'язань за кредитним договором та
погашення заборгованості (а.с.12-15).

- Відповідач взяті на себе зобов'язання
за кредитним договором ОСОБА_3 належним
чином не виконав, внаслідок чого станом
на 01.11.2013 року виникла заборгованість в
розмірі 625 455,60 (шістсот двадцять п'ять
тисяч чотириста п'ятдесят п'ять) грн. 60
коп., з яких: по кредиту - 270 137,02 (Двісті
сімдесят тисяч сто тридцять сім) грн. 02
коп.; по процентах - 73 737,10 (Сімдесят три
тисячі сімсот тридцять сім) грн. 10 коп.;
пеня - 281 581,48 (Двісті вісімдесят одна
тисяча п'ятсот вісімдесят одна) грн.48
коп. (а.с. 119 - 120).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що між сторонами
виникли договірні правовідносини,
згідно з ст. ст. 525, 526, 530, 536, 543 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання то воно підлягає виконанню у
цей строк. За користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
У разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-якого з них окремо. Право заміни
кредитора у зобов'язанні закріплено в
статті 512 ЦК України, при цьому згода
боржника на заміну кредитора не
вимагається (ст. 516 ЦК України). Оскільки
відповідач не виконав взяті на себе
зобов'язання по кредитному договору,
суд дійшов висновку про стягнення суми
заборгованості на користь позивача, в
тому числі і пені за неналежне
виконання зобов'язання.

Такий висновок суду вірний та
ґрунтується на матеріалах справи та
нормах закону.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що право вимоги позивачем не
доведено, його не було повідомлено про
зміну кредитора. На це слід зазначити
наступне:

- Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

- Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги). Такі договори, як
зазначалося вище, були укладені.

- Згідно статті 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом, або якщо
він не визнаний судом недійсним
(презумпція правомірності правочину).

Таким чином, беручи до уваги, що
укладені договори уступки права вимоги
є дійсними, а згідно статті 526 ЦК
України, зобов'язання за договором має
виконуватися належним чином, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про наявність у позивача
права вимоги.

Єдиним негативним наслідком для нового
кредитора в зобов'язанні, який
передбачений частиною 2 статті 516 ЦК
України, згідно якої новий кредитор
несе ризик настання несприятливих для
нього наслідків, якщо боржник не був
письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні та ці
несприятливі наслідки полягають в
тому, що боржник може виконати
зобов'язання первісному кредитору і
таке виконання є належним.

Боржник має право заперечувати проти
вимог нового кредитора (ст. 518 ЦК
України) лише в разі, коли він мав ці
заперечення проти первісного
кредитора на момент одержання
письмового повідомлення про заміну
кредитора.

З матеріалів даної справи вбачається,
що боржник неналежним чином виконував
зобов'язання перед первісним
кредитором: з травня 2009 року боржник
припинив вносити грошові кошти на
погашення чергових платежів, що
підтверджується розрахунком
заборгованості по кредиту (а.с.119-120) і в
2012 році після укладення договору
переуступки права вимоги до нового
кредитора станом на 28.11.2012 року
перейшло 33 796, 70 доларів США
заборгованості по основній сумі
кредиту, 4 782, 82 долари США
заборгованості по процентах (а.с.32),
загальна сума боргу що відступається -
68 384, 74 долари США. З простроченням
виконання 1 406 днів (а.с.32) .

Дійсно, в матеріалах справи відсутня
інформація вручення боржнику
повідомлення про заміну кредитора,
існує лише доказ відправлення такого
повідомлення (а.с.12-14), однак, як
зазначалося вище, це не звільняє
боржника від виконання взятого на себе
зобов'язання.

В апеляційній скарзі відповідач вказує
на те, що перехід права вимоги до ТОВ
«Кредитні ініціативи» від ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор плюс»
відбувся з порушенням, так як відсутнє
письмове погодження Спостережної Ради
Банку. Однак ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор плюс» не оспорює
правомірність відступлення права
вимоги, а відповідач не уповноважений
нею на захист її інтересів, тому цей
аргумент не заслуговує на увагу.

Твердження відповідача про те, що
погашення заборгованості відбулося з
реалізацією іпотечного майна, що не
було враховано судом першої інстанції,
спростовується наступним: реалізація
іпотечного майна відбулася 27.04.2011 року,
що встановлено рішенням
Господарського суду Вінницької
області від 03.12.2013 року (а.с. 214-223,
зокрема це зазначено на звороті а.с. 219
та а.с. 220), тобто задовго до передачі
прав вимоги по кредитному договору до
нового боржника, який є позивачем по
даній справі, а тому твердження
відповідача, що сума від реалізації
іпотечного майна не була врахована, є
безпідставним, це ж спростовується і
розрахунком заборгованості (а.с. 119-120)
та тим, що при передачі права вимоги
було передано і заборгованість за
кредитним договором, про що вже
зазначалося вище.

Рішення суду першої інстанції щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача суми заборгованості по
кредитному договору є вірним, однак
визначаючи розмір заборгованості, що
підлягає стягненню, суд не звернув
уваги на розмір пені по договору та не
визначив її розмір з урахуванням вимог
закону:

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч.2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК
України).

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України, право
на неустойку (штраф, пеню) виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Як установлено судом, пунктом 8.1
Договору (а.с. 5-6) передбачено, що у разі
порушення строків погашення
заборгованості за кредитом та/або
строків сплати процентів за
користування кредитом, Позичальник
сплачує пеню за кожен день
прострочення в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ.

За загальним правилом період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не може
перевищувати один рік (пункт перший
частини другої статті 258 ЦК України).
При цьому виходячи з правової природи
пені, яка нараховується за кожен день
прострочення, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до статті 253
ЦК України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Оскільки право на стягнення пені в
первісного кредитора виникло з
наступного дня після 05.12.2008 року (п.29
Розрахунку заборгованості: а.с. 119-120), це
право в подальшому

-3-

перейшло до нового кредитора, що
підтверджується витягом з реєстру до
договору факторингу. В якому зазначено
кількість днів прострочення 1406 (а.с.32), а
до суду позивач звернувся лише 09.12.2013
року про стягнення заборгованості, що
склалася станом на 01.11.2013 року, то пеня
підлягала стягненню лише в межах
одного року до дня пред'явлення позову.

Стягнувши пеню за весь час
прострочення, починаючи з 01.12.2008 року в
розмірі 35 226, 80 доларів США, що
еквівалентно 281 567, 81 грн., суд
неправильно застосував норму пункту
першого частини другої статті 258 ЦК
України.

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК
України передбачено, зокрема, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України
з урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
збитків.

Установивши, що розмір неустойки
практично дорівнює розміру грошового
зобов'язання (тіла кредиту з
відсотками), суд не застосував до
спірних правовідносин норму частини
третьої статті 551 ЦК України, яка
підлягала застосуванню. (Судові
прецеденти, Постанова, Верховний
Суд|Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду, від 03.09.2014, № 6-100цс14).

Отже, в цій частині оскаржуване рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню, а з відповідача слід
стягнути на користь позивача слід
стягнути 46 787 грн. 82 коп. пені за період
з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року, при цьому
загальна сума заборгованості
становитиме 390 661 грн. 94 коп., з яких 270 137
грн. 02 коп. - заборгованість по тілу
кредиту, 73 737 грн. 10 коп. - заборгованість
по процентах, 46 787 грн. 82 коп. - пеня за
період з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року.

З урахуванням вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 12.09.2014 року в
частині розміру стягнутої
заборгованості скасувати та в цій
частині ухвалити нове:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Кредитні ініціативи», заборгованість
станом на 01.11.2013 року за кредитним
договором від 19.02.20107 року № 0101/0207/88-007 в
сумі 390 661 грн. 94 коп., з яких 270 137 грн. 02
коп. - заборгованість по тілу кредиту, 73
737 грн. 10 коп. - заборгованість по
процентах, 46 787 грн. 82 коп. - пеня за
період з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча:
Т. М. Шемета

Судді:
М.В. Матківська

В.І.Чорний