22-ц/775/1386/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції Хараджа О.О.
Доповідач - Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючого судді - Ткаченко
Т.Б.

Суддів - Баркова
В.М., Мальцевої Є.Є.

При секретарі -
Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
її виплати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 07
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з даним позовом до
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат Імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК
ім.Ілліча»), в якому просила стягнути з
відповідача на її користь
заборгованість з індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати за період з березня
2003 року по березень 2013 року у розмірі 4270
грн.52 коп., середній заробіток за весь
час затримки розрахунку при звільненні
з 28.03.2013 року по 04.03.2014 року в сумі 18824
грн.41 коп. та за час розгляду справи в
суді по день постановлення рішення,
відшкодувати моральну шкоду в розмірі
1000 грн. і витрати на правову допомогу в
сумі 609 грн.

В обґрунтування позову посилалась на
те, що в період її роботи при виплаті
заробітної плати не проводилася
індексація передбачена діючим
законодавством, внаслідок чого
порушені її права по оплаті праці.

В ході розгляду справи позивачка
зменшила свої вимоги в частині
стягнення заборгованості з індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати, просила стягнути
заборгованість по зазначеним виплатам
за період з березня 2003 року по липень 2006
року у розмірі 1070,60 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
07 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
до ПАТ «ММК ім.Ілліча» про стягнення
сум індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
її виплати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди
задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь ОСОБА_1 індексацію заробітної
плати з компенсацією заборгованості
за період з березня 2003 року по липень 2006
року включно в сумі 1070,60 грн. з
утриманням ПАТ «ММК ім.Ілліча» з цієї
суми передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при її виплаті,
суму середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 1300 грн.,у відшкодування
моральної шкоди 200 грн., а також витрати
на правову допомогу в розмірі 63,34 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь держави судовий збір у розмірі
487 грн.20 коп.

В апеляційній скарзі позивачка
ОСОБА_1, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить змінити рішення та стягнути з
відповідача середній заробіток за
весь час затримки виплати належних сум
з дня звільнення по день постановлення
рішення та витрати на правову допомогу
у розмірі, визначеному у квитанції про
сплату за надану правову допомогу. В
решті рішення просила залишити без
змін.

Зокрема, в апеляційній скарзі
зазначає про те, що суд помилково
дійшов висновку, що між сторонами виник
спір щодо суми розміру заборгованості
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків їх
виплати, чим позбавив позивачку права
на відшкодування компенсації,
передбаченої ст.117 КЗпП України,
оскільки спочатку сума невиплаченої
індексації та компенсації втрати
частини доходу була розрахована
відповідно до даних отриманої нею
заробітної плати наданих управлянням
Пенсійного фонду України, а після
надання відповідачем на попередньому
розгляді справи розрахунку
заборгованості, вона зменшила позовні
вимоги в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності позивача ОСОБА_1, яка
належним чином повідомлена про дату,
час і місце судового розгляду справи,
про що свідчить запис в журналі
телефонограм апеляційного суду за № 435.
З заявою про відкладення розгляду
справи до суду не звернулась.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення представника відповідача
ПАТ «ММК ім.Ілліча» - Романенко А.В.,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно частини 6 ст.95 КЗпП України
заробітна плата підлягає індексації.

Згідно ст. 33 Закону України від 24
березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату
праці» (далі - Закон № 108/95- ВР) в період
між переглядом розміру мінімальної
заробітної плати індивідуальна
заробітна плата підлягає індексації
згідно з чинним законодавством.

Компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати,
відповідно до ст.34 Закону № 108/95- ВР
провадиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд виходив з того, що розмір
заборгованості з індексації та
компенсації в ПАТ «ММК імені Ілліча»
перед позивачкою утворився за період з
березня 2003 року по липень 2006 року
(включно) та складає 1070,60 грн.

Визначаючи розмір відшкодування за час
затримки розрахунку при звільненні, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивачки, суд виходив з того,
що останньою заявлено позовні вимоги
про стягнення з ПАТ «ММК ім. Ілліча»
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі
18824,41 грн.

Відповідно до довідки головної
бухгалтерії відділу обліку заробітної
плати № 2/73525 середньоденна заробітна
плата ОСОБА_1 за останні два місяці
роботи становить 78,16 грн.

Станом на день винесення рішення - на 07
липня 2014 року кількість робочих днів
складає 309.

Суд прийшов до висновку, що розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, а саме за
період з 01.04.2013 року по 07.07.2014 року
складає (309 х 78,16 грн.) = 24151 грн. 44 коп.

Суд також виходив з того, що
звертаючись до суду, позивачка
визначила розмір позовних вимог,
навівши в заяві його розрахунок, але
після того, як відповідач, заперечуючи
проти розміру заявлених вимог, надав
власний розрахунок заборгованості з
компенсації та індексації, позивачка
скоригувала позовні вимоги, а отже,
зменшення розміру заявлених вимог
сталося не за рахунок добровільного
погашення відповідачем частини
заборгованої суми чи уточнення її
позивачкою внаслідок усвідомлення
помилки у підрахунках без стороннього
втручання, але відбулося під впливом
аргументів відповідача, які позивачка
змушена була визнати обґрунтованими,
що стало спонукальним чинником для
зменшення нею кількісних показників
заявлених вимог.

Визначаючи розмір відшкодування за час
затримки виплати належних позивачці
сум, суд врахував спірну суму, на яку та
мала право, частку, яку вона становить в
заявлених вимогах, істотність цієї
частки порівняно із середнім
заробітком та інших конкретних
обставин справи і, керуючись
принципами справедливості,
співмірності (постанова ВСУ від 16.01.2012
року) та розумності, стягнув з
відповідача 1300 грн.

Враховуючи ті обставини, що права
позивачки на своєчасне і в повному
обсязі отримання заробітної плати
порушені, чим їй заподіяна моральна
шкода, суд дійшов висновку про
відшкодування її позивачці в сумі 200
грн., оскільки визначений позивачкою
розмір моральної шкоди являється
значно завищеним.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК
України, у зв'язку з частковим
задоволенням позовних вимог, суд
прийшов до висновку про стягнення з
відповідача на користь позивачки у
відшкодування витрат на правову
допомогу в розмірі 63,34 грн. (сума
задоволених позовних вимог 2570,60 грн., що
складає 10,4 % від заявлених позовних
вимог, отже 10,4 % від 609 грн. = 63,34 грн.)

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися, оскільки він відповідає
обставинам справи, наданим доказам і
нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка з 02 квітня 1990 року по 31
березня 2013 року перебувала в трудових
відносинах із ПАТ «ММК ім.Ілліча», що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці (а.с.9-10).

За цей період їй нараховувалась та
виплачувалась заробітна плата, але в
період з березня 2003 року по липень 2006
року не нараховувалась індексація
заробітної плати.

Задовольняючи частково позов,
суд виходив з того, що при звільненні
ОСОБА_1 не була виплачена сума
індексації заробітної плати в розмірі
527,04 грн., а також сума компенсації за
несвоєчасну виплату заробітної плати в
розмірі 543,56 грн. за період з 01 березня
2003 року по 31 липня 2006 року. Загальна
сума індексації заробітної плати та
компенсації складає 1070 грн.60 коп., що
підтверджується довідкою підприємства
(а.с.32). З цим розміром погодилась і
позивач. Починаючи з серпня 2006
року позивачці нараховувалась
індексація випереджаючим шляхом через
підвищення заробітної плати, внаслідок
чого за вказаний період відсутня
заборгованість з індексації та
компенсації.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
індексацію грошових доходів громадян»,
індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 р. № 1078, що дає можливість
частково або повністю відшкодувати
подорожчання споживчих товарів та
послуг. Об'єктом індексації грошових
доходів населення є оплата праці як
грошовий дохід громадян, одержаний
ними в гривнях на території України і
який не має разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено
ст.2 Закону України «Про оплату праці»,
якою передбачено існування основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Додаткова заробітна плата - винагорода
за працю понад установлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість та за
особливі умови праці. Вона включає
доплати, надбавки, гарантійні та
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством, премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
Інструкції із статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004
року № 5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 року за №
114/8713.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Статтею 2 цього Закону передбачено, що
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом. Під доходами у
цьому Законі слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру: пенсії; соціальні
виплати; стипендії; заробітна плата
(грошове забезпечення) та інші.

Згідно ст. 3 Закону компенсація
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але не виплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків і
обов'язкових платежів) на індекс
інфляції в період невиплати доходу
(інфляція місяця, за який виплачується
доход, до уваги не береться).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду із позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати і у разі
порушення законодавства про її
виплату, працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Таким чином встановлено, що відповідач
фактично не розрахувався перед
позивачкою при її звільненні, і строки
для звернення до суду з вимогою про
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку для позивачки не
спливли.

Згідно із положеннями ст.117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

У відповідності із роз'ясненнями,
викладеними у п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року N 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Такі ж положення викладені і у Правових
позиціях Постанов Верховного Суду
України від 24 жовтня 2011 року у справі №
6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у
справі № 6-60 цс11.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 просила
стягнути середній заробіток за період
з 28 березня 2013 року по 04 березня 2014 року
у розмірі 18824 грн.41 коп. та середній
заробіток за час розгляду справи у суді
по день постановлення рішення,
виходячи з середньоденної заробітної
плати 82 грн.20 коп.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ПАТ
«ММК ім..Ілліча» на користь позивачки
середній заробіток за час затримки
розрахунку, суд першої інстанції
виходив з того, що час затримки
розрахунку при звільненні слід
рахувати з дня, наступного за днем
звільнення, тобто з 01 квітня 2013 року, що
становить 309 робочих днів.

Згідно з довідкою відповідача
середньоденний заробіток позивачки за
два останні місяця перед звільненням
складає 78 грн.16 коп. (а.с.39).

Таким чином, розмір середнього
заробітку з дня звільнення по 07 липня
2014 року складає 24151 грн.44 коп. (78,16 грн. х
309).

Переглядаючи судове рішення в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
судова колегія погоджується з
висновком суду щодо часткового
задоволення позову в цій частині і
стягнення на користь позивачки
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 1300
грн., оскільки між сторонами виник спір
відносно невиплаченої суми індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини доходів, а також і періоду
стягнення заборгованості вказаних
виплат, який був вирішений на користь
відповідача, оскільки позивачка
звернулась із заявою про зменшення
розміру позовних вимог погоджуючись з
аргументами відповідача щодо розміру
невиплачених позивачці сум індексації
заробітної плати і компенсації втрати
частини доходів та періоду
заборгованості.

А тому погодитись з доводами
апеляційної скарги, що між сторонами не
виник спір щодо сум заборгованості і
її періоду, не можна.

Крім того, визначаючи розмір
відшкодування за час затримки виплати
належних позивачці сум, судом
правильно враховано розмір спірної
суми, на яку та мала право, частку, яку
вона становила у заявлених вимогах,
істотність цієї частки порівняно із
середнім заробітком та принцип
співмірності.

Колегія суддів вважає, що суд
дотримався вимог ст. 117 КЗпП України,
роз'яснень п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», та вимог розумності і
справедливості. Тому рішення суду в
цій частині скасуванню не підлягає.

Рішення суду в частині стягнення суми
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини доходу у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати, відшкодування моральної шкоди
та витрат на правову допомогу,
відповідачкою не оскаржувалось. Тому,
відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК
України, колегією суддів не
переглядається.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення
суду позивачкою не надано.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 07 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.Б.Ткаченко

Судді
В.М.Барков

Є.Є.Мальцева