Справа № 352/1071/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2242/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Бойчука І.В.,
Проскурніцького П.І.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника апелянта
Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" на рішення
Тисменицького районного суду від 16
вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк")
звернулося в суд з вказаним позовом,
посилаючись на те, що відповідно до
укладеного договору б/н від 12.10.2007 р.
ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 3000 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Договір
між сторонами укладено у порядку ч.1
ст.634 ЦК України шляхом приєднання,
відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява разом з Умовами
та правилами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою та Тарифами банку,
викладеними на банківському сайті,
складає між ним та банком договір.
Згідно п.6.5 Умов та правил надання
банківських послуг позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії, передбачені договором. У
зв'язку з невиконанням відповідачем
цих зобов'язань станом на 15.04.2014 р.
утворилась заборгованість у сумі 24762,17
грн., що складається з 3000 грн.
заборгованості за кредитом, 13467,17 грн.
заборгованості по відсотках за
користування кредитом, 8295 грн.
заборгованості по комісії; від цієї
суми заборгованості слід відняти суму
в розмірі 4015,78 грн., яка була
стягнута з відповідача судовим наказом
Тисменицького районного суду від 19.09.2008
р., різниця становить 20746,39 грн., що
підлягає стягненню. Крім того, позивач
просив стягнути з відповідача 500 грн.
штрафу (фіксована частина) та 1037,32 грн.
штрафу (процентна складова) і судові
витрати.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 16 вересня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено за спливом
позовної давності.

На дане рішення ПАТ КБ "ПриватБанк"
подало апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, та на
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зокрема, апелянт
зазначає, що судом не враховано, що
сторони по справі у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності стосовно виконання
умов договору, встановивши строк дії
договору, що рівний строку дії
картрахунку, що не заборонено ст.259 ЦК
України. В зв'язку з цим апелянт вказує,
що оскільки строк дії договору
продовжено у відповідності до п.9.12
договору і картка є чинною, то строк
позовної давності не може бути
пропущеним. Також стверджує, що до
банку відповідач не надавав письмової
заяви про закриття картрахунку, у
зв'язку з чим на підставі Умов строк дії
картки відповідача було продовжено на
такий же строк. На підставі продовження
строку дії картки, строк дії кредитного
договору також було продовжено на
строк дії картки. З огляду на це,
апелянт вважає помилковим висновок
суду про те, що строк дії картки
закінчився 12.10.2008 року, а тому позивачем
пропущено загальний строк позовної
давності. Крім того вважає, що судом
порушено норми процесуального права -
статті 1, 5, 10, 60 ЦПК України. З цих
підстав апелянт просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В судовому засіданні представник
апелянта Рокетська С.В. апеляційну
скаргу підтримала з наведених у ній
мотивів та просила скаргу
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
прибув, проте належно був повідомлений
про розгляд справи, що дає колегії
суддів право продовжувати розгляд
справи за його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, обговоривши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам
відповідає.

Судом встановлено, що 12.10.2007 р. між ЗАТ
КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, згідно
якого позивач надав відповідачу кредит
у розмірі 3000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Договір, що укладений між
сторонами у порядку ч.1 ст.634 ЦК України
шляхом приєднання, складається із
заяви відповідача, Умов та правил
надання банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою та
Тарифів банку (а.с.13-19).

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку (а.с.8-12) заборгованість
відповідача станом на 15.04.2014 р. у зв'язку
з невиконанням останнім своїх
зобов'язань за договором склала 24762,17
грн., з яких 3000 грн. - заборгованість за
кредитом, 13467,17 грн. - заборгованість по
відсотках за користування кредитом, 8295
грн. - заборгованість по комісії;
різниця між поточною заборгованістю та
сумою заборгованості в розмірі 4015,78
грн., яка була стягнута з відповідача
судовим наказом Тисменицького
районного суду від 19.09.2008 р.,
становить 20746,39 грн., яка заявлена
позивачем до стягнення, до якої позивач
доплюсував 500 грн. штрафу (фіксована
частина) та 1037,32 грн. штрафу (процентна
складова), а всього сума
заборгованості, яку позивач просив
стягнути на свою користь з відповідача
становить 22283,71 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачем пропущено
строк позовної давності, про
застосування якої заявлено
представником відповідача, що
відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є
підставою для відмови в позові.

Такий висновок відповідає
обставинам справи та нормам чинного
законодавства.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу; загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила; за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до Правил користування
платіжною карткою кредит наданий
відповідачу на строк дії кредитної
картки, яку він отримав 12.10.2007 р. Після
закінчення строку дії картки на вимогу
клієнта йому повинна видаватися нова
картка, якщо від нього не поступила
заява про закриття картрахунку (п.п.3.1.1,
3.1.2, 3.1.3 Правил).

Як вірно встановив суд, дія картки
відповідача закінчилась 12.10.2008 р. і
строк її дії позивачем не продовжений.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання; якщо протягом цього строку
ні одна із сторін не повідомила іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгується на такий же
строк.

Суд правильно вважав, що зазначене
положення договору не відповідає
вимогам ст.ст.251, 252 ЦК України щодо
поняття і визначення строку та терміну,
а тому не свідчить про те, що укладений
між сторонами договір не має строку
виконання.

Суд вірно вважав необгрунтованим
посилання позивача у позовній заяві на
те, що укладений з відповідачем договір
діє до моменту повного виконання
зобов'язань, та прийшов до
обгрунтованого висновку, що п.п. 9.3, 9.4,
9.6, 9.7 Умов та правил надання
банківських послуг, п.п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3
Правил користування платіжною карткою
свідчать про встановлення строку дії
кредитного договору та початок
перебігу строку, з якого дія кредитної
картки припиняється, а банк набуває
права вимоги за договором, а також
початок перебігу строку, з якого у
банку виникає право на звернення до
суду з позовом про стягнення
заборгованості.

При цьому судом правильно враховано
правову позицію, яка висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 19.03.2014 р у справі № 6-14 цс 14 (а.с.45-51),
яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів, згідно якої
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку; за таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг позовної давності (ст.257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі - зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Як видно із матеріалів справи, з даним
позовом до суду позивач звернувся
08.05.2014 р., у той час, як кредитна картка
діяла 12 місяців з часу підписання
договору, тобто до 12.10.2008 р.

З огляду на викладене, враховуючи, що
відповідач заявив про пропущення
позивачем позовної давності і просив з
цієї підстави у позові відмовити, а
позивач, маючи об'єктивну можливість
здійснити захист свого права, з позовом
до суду звернувся після спливу
позовної давності, не обґрунтувавши
поважності причин пропущення позовної
давності і не заявивши вимоги про
поновлення строку, - суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову в позові за спливом позовної
давності.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі
не впливають на правильність висновків
суду, оскільки були предметом розгляду
в суді, і їм судом дана належна оцінка.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення судом
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду
від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький