Справа № 2-89/12 Головуючий у І інстанції
Ковальчук Л.М,Провадження № 22-ц/780/4672/14
Доповідач у 2 інстанції
УХВАЛА

Іменем України

28 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Бевзюк М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_1, яка діє від свого
імені та в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

В С Т А Н О
В И Л А:

В березні 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернувся до суду з вказаним
позовом до ОСОБА_1 і просив стягнути
на свою користь заборгованість за
кредитним договором в сумі 348 453,95 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 23
червня 2011 року залучено до участі у
розгляді справи правонаступників
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
а саме: ОСОБА_4 і ОСОБА_1, яка діє від
свого імені та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3.

В липні 2011 року уточнивши позовні
вимоги, позивач просив стягнути з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором в сумі 348 453,95грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
20.08.2007 року між Банком та ОСОБА_5 був
укладений кредитний договір, згідно
якого Банк надав позичальнику кредитні
кошти у вигляді не відновлювальної
кредитної лінії з лімітом 69 832 доларів
США на строк з 20.08.2007 року по 20.08.2027 року.

Посилався також на те, що взяті на
себе зобов'язання по поверненню
кредитних коштів ОСОБА_5 виконував
не в повному обсязі, тому 23 липня 2009
року між сторонами було укладено
додаткову угоду, за умовами якої
прострочену заборгованість було
додано до основної суми боргу.

Після смерті ОСОБА_5 ніхто із
спадкоємців не повідомив Банк про
його смерть і відкриття спадщини.

З настанням смерті позичальника його
дружина ОСОБА_1 взяла на себе
кредитні зобов'язання, здійснивши
кілька погашень заборгованості,
проте графік погашення порушила.
26.08.2010 року ОСОБА_1 було надіслано
претензію-вимогу, проте остання не
задовольнила вимоги кредитора про
погашення заборгованості.

В обгрунтування позову посилався на
положення статей 1216, 1282 ЦК України,
згідно яких спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
особисто у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Заочним рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від

18 грудня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» 116 151 грн. 31 коп.
суми заборгованості за кредитним
договором.

Стягнуто з ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 116
151 грн. 31 коп. суми заборгованості за
кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» 116 151 грн. 31 коп.
суми заборгованості за кредитним
договором. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду в частині позовних
вимог до неї скасувати, ухвалити в
цій частині нове рішення, яким
відмовити Банку в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_1, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, які
мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить
до висновку про відхилення
апеляційної скарги із наступних
підстав.

Ухвалюючи заочне рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач є
кредитором спадкодавця ОСОБА_5, з яким
був укладений кредитний договір.

Оскільки зобов'язання ОСОБА_5 за
вказаним договором по поверненню
кредиту за життя не були ним виконані,
а спадкоємці ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
прийняли спадщину після його смерті,
то вони є боржниками і відповідають
перед кредитором в межах вартості
майна, одержаного у спадщину, а саме
квартири АДРЕСА_1.

Судом враховано, що заставна вартість
предмета іпотеки і спадкового майна
становить 434 400грн., а заборгованість
за кредитним договором станом на
ІНФОРМАЦІЯ_3 року складає 43 138, 79
доларів США по тілу кредиту та 573, 68
доларів США за відсотками, що за
курсом НБУ становить 348 453, 95 гривень.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду, так як вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті
відповідно до ст.1218 ЦК України.

Згідно із ст. 1281 ЦК України спадкоємці
зобов'язані повідомити кредитора
спадкодавця про відкриття спадщини,
якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не
міг знати про відкриття спадщини, він
має право пред'явити свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
протягом одного року від настання
строку вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Судом першої інстанції встановлено,
що 20 серпня 2007 року між Банком та
ОСОБА_5 був укладений кредитний
договір, згідно якого банк надав
позичальнику кредитні кошти у вигляді
не відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 69 832 доларів США на строк з
20.08.2007 року по 20.08.2027 року зі сплатою за
користування кредитом процентів, які
становлять 14,25% річних з цільовим
призначенням на споживчі цілі: майнові
права на 3-х кімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9-12).

В рахунок забезпечення зобов'язань за
кредитним договором 20 серпня 2007 року
між Банком та ОСОБА_5 був укладений
договір іпотеки, відповідно до умов
якого іпотекодавець передав в іпотеку
іпотекодержателю право вимоги
отримання нерухомості в майбутньому на
3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1
заставною вартістю 434 400грн.

(т.1 а.с. 166-169).

19 грудня 2008 року виконкомом
Гореницької сільської ради на ім.'я
ОСОБА_5 видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, згідно
якого йому на праві приватної
власності належить трикімнатна
квартира, розташована в АДРЕСА_1. (том
1 а.с.175).

23 липня 2009 року між Банком та ОСОБА_5
була укладена додаткова угода до
кредитного договору про зміну умов
погашення (реструктуризацію) кредиту.

(т.1 а.с. 19-20).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 21 грудня 2009 року (т.1 а.с. 27).

Із спадкової справи до майна
померлого ОСОБА_5 вбачається, що 21
травня 2010 року ОСОБА_4 - мати
спадкодавця звернулась до
Києво-Святошинської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, яка залишилась
після смерті її сина, а саме квартири
АДРЕСА_1. (том 1 а.с.60), а 19 липня 2010 року
із такою-ж заявою про прийняття
спадщини в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3
- ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась ОСОБА_1 -
дружина спадкодавця. (том 1 а.с. 67).

Таким чином спадщину відповідно
до вимог ст.ст.1268, 1269 ЦК України
прийняли: ОСОБА_4 - мати спадкодавця,
ОСОБА_1 - дружина спадкодавця і ОСОБА_3
- донька спадкодавця. Всі спадкоємці
відносяться до першої черги
спадкоємців за законом.

26 серпня 2010 року Банк направив
ОСОБА_1 претензію-вимогу, в якій
повідомив про необхідність сплатити в
тридцятиденний термін заборгованість
за кредитом в сумі 46 617,06 доларів США та
попередив, що в разі несплати буде
здійснено процедуру звернення
стягнення на предмет іпотеки. (том 1
а.с.24).

На час смерті спадкодавця станом на
17 грудня 2009 року заборгованість
Позичальника перед Банком за
кредитним договором становила 43 138, 79
доларів США по тілу кредиту та 573, 68
доларів США за відсотками, що за
курсом НБУ становить 348 453, 95 гривень.
(том 1 а.с.82-83).

Останній платіж - погашення за
кредитним договором було здійснено 24
березня 2010 року ОСОБА_1 (том 1 а.с.7).

Вказані обставини, встановлені судом
першої інстанції, підтверджуються
належними доказами, яким суд дав
вірну правову оцінку і прийшов до
законного та обґрунтованого висновку
про наявність правових підстав для
стягнення із кожного із
відповідачів на користь Банку
заборгованості за кредитним
договором у розмірі, який відповідає
частці відповідачів у спадщині.

Визначаючи частку кожного із
відповідачів у спадщині в сумі 116 151
грн. 31 коп. відносно обсягу вимог
кредитора в розмірі 348 453, 95 грн. (348 453, 95
:3 =116151, 31), суд обгрунтовано виходив
із заставної вартості спадкового
майна, визначеної договором іпотеки
в розмірі 434 400грн., оскільки інших
доказів про оцінку спадкового майна
матеріали справи не містять.

Суд вірно визначив правовідносини
сторін і правильно застосував
положення норм матеріального права:
статті 1216, 1218, 1281, 1282 Цивільного
кодексу України.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і передбачених законом підстав
для його скасування при
апеляційному розгляді не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що
Банком пропущений шестимісячний строк
для пред'явлення вимоги до спадкоємців,
визначений ст.1281 ЦК України,
підлягають відхиленню із наступних
підстав.

Посилання апелянта на те, що Банк
дізнався про смерть спадкодавця і
боржника за кредитним договором 17
грудня 2009 року належними доказами не
підтверджені.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1,
наданих 2 березня 2010 року відділу
досудового провадження управління
пізнього збору проблемної
заборгованості клієнтів Київської
регіональної дирекції АТ
««Райффайзен Банк Аваль», Банку стало
відомо про смерть ОСОБА_5 2 березня 2010
року від ОСОБА_1, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
поясненнями від останньої, в яких вона
зазначає, що від кредитних зобов'язань
не відмовляється та після вступу у
права спадкування має намір
переоформити кредит на себе. (а.с. 26).

Доказів того, що відповідачі як
спадкоємці позичальника, повідомили
Банк про смерть спадкодавця і
відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 року
або до 2 березня 2010 року матеріали
справи не містять.

Згідно ст. 68 ЦПК України строки,
встановлені законом або судом,
обчислюються роками, місяцями і днями,
а також можуть визначатись вказівкою
на подію, яка повинна неминуче настати.

Статтею 69 ЦПК України встановлено, що
перебіг процесуального строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язаний його
початок.

Таким чином перебіг процесуального
строку для пред'явлення вимоги
спадкоємцям боржника у позивача
почався 3 березня 2010 року, а кінцевою
датою пред'явлення такої вимоги в
межах шестимісячного строку
відповідно до положень ч.1,2 ст. 1281 ЦК
України є 03 вересня 2010 року.

Оскільки Банк направив ОСОБА_1
письмову вимогу про погашення
заборгованості 26 серпня 2010 року,
тобто в межах шестимісячного строку
із дня, коли він дізнався або міг
дізнатися про відкриття спадщини, то
вимоги Банку до спадкоємців, які
прийняли спадщину, є законними.

Інші доводи апелянта на те, що суд
стягнув заборгованість за кредитним
договором із ОСОБА_4, яка померла, не
заслуговують на увагу із наступних
підстав.

Як встановлено в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_4 дійсно померла 21
березня 2014 року, тобто після
ухвалення оскаржуваного рішення
суду. (том 2 а.с.34).

За свого життя правом на апеляційне
оскарження рішення суду ОСОБА_4 не
скористалась.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_4
за даними інформаційної довідки із
спадкового реєстру спадкова справа
після її смерті Першою Львівською
державною нотарільною конторою та
Четвертою Львівською державною
нотаріальною конторою не заводилась.
(том 2 а.с.28-29, 31).

Незважаючи на те, що спірні
правовідносини допускають
правонаступництво з врахуванням
обставин, встановлених при
апеляційному розгляді справи про
відсутність спадкової справи та
враховуючи вимоги ст.303 ЦПК України,
що регулює межі розгляду справи
апеляційним судом, колегія приходить
до висновку про відсутність підстав
для зупинення провадження у справі у
зв'язку із смертю фізичної особи,
яка була стороною у справі.

Також колегія суддів вважає, що
зазначені доводи апелянта не
впливають на обов'язки ОСОБА_1, яка
діє у власних інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3, задовольнити
вимоги кредитора, заявлені з підстав,
визначених статтею 1282 ЦК України, у
розмірі, який відповідає частці
кожного із цих відповідачів у
спадщині.

Доводи представника апелянта на те,
що заява ОСОБА_8 про прийняття
спадщини подана нею з порушенням
встановленого законом шестимісячного
строку для подання заяви про
прийняття спадщини, а тому не можна
вважати, що вона прийняла спадщину,
підлягають відхиленню.

В заяві до Києво-Святошинської
державної нотаріальної контори,
поданій 19 липня 2010 року ОСОБА_8 в своїх
інтересах та інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_3, нею
зазначено, що спадкоємці на час
відкриття спадщини проживали разом
із спадкодавцем, а тому вважаються
такими, що прийняли спадщину. ( том 1
а.с.67).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

З врахуванням вимог ч.3 ст.1268 ЦК
Україн, оскільки протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, ОСОБА_8 не заявила про
відмову від спадщини, вважається, що
вона і її донька ОСОБА_3 прийняли
спадщину.

Інші доводи представника апелянта на
те, що ОСОБА_8 як особа, яка умисно
позбавила життя спадкодавця, немає
права на спадкування, також не
заслуговують на увагу із таких
підстав.

Згідно із ч.1 ст.1224 ЦК України не
мають права на спадкування особи, які
умисно позбавили життя спадкодавця чи
будь-кого з можливих спадкоємців або
вчинили замах на їхнє життя.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
3 листопада 2010 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 8 серпня 2013
року у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
усунення від права на спадкування
відмовлено. ( том 1 а.с.144-145).

Матеріали справи не містять вироку
суду, який в установленому законом
порядку набрав законної сили, про
визнання ОСОБА_8 винною у скоєнні
умисного злочину, що позбавило життя
спадкодавця.

Інші доводи апеляційної скарги про
неповне з'ясування обставин, які
мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права не заслуговують
на увагу і не спростовують
законність і обґрунтованість рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 18
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: