АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8580/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Казак С.Ю. Доповідач - Демченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» на рішення Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська від
03 вересня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до державного підприємства
«Придніпровська залізниця» про захист
прав споживачів, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з уточненим позовом до
державного підприємства
«Придніпровська залізниця» (далі - ДП
«Придніпровська залізниця») про захист
прав споживачів, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
мотивуючи тим, що 02 липня 2013 року вона
зі своїм сином поверталась з
відпочинку. Квитки на потяг №146
сполученням «Сімферополь-Київ», який
проходив повз станції Новоолексіївка
та на якій вона й планувала сісти,
придбала заздалегідь. О 22 годині 10
хвилин вона прибула на станцію.

Зазначала, що у неї було в наявності
свідоцтво про народження сина, але
провідником пасажирського вагону їй
було відмовлено у здійсненні посадки
до вагону з малолітньою дитиною. Свою
відмову провідник нічим не
аргументував. Незабаром потяг почав
рух, вона намагалася здійснити
посадку,бігла з дитиною на руках за ним,
просила зірвати стоп-кран, але
провідник проігнорував. Після цього
вона звернулася до каси, де лише
частково повернули гроші за квиток.

Посилаючись на те, що неправомірні дії
провідника порушили її звичайний
життєвий ритм, внаслідок фізичної і
психічної виснаженості вона з дитиною
вимушена була докладати додаткових
зусиль задля відновлення власного
фізичного та психологічного стану,
через що зазнала матеріальної та
моральної шкоди, просила суд стягнути з
ДП «Придніпровська залізниця» 9.244 грн.90
коп. відшкодування матеріальної шкоди
та 25.000 грн. у рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 03 вересня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково. Стягнуто з ДП
«Придніпровська залізниця» у рахунок
відшкодування моральної шкоди 5.000
грн. Вирішено питання стосовно судових
витрат.

В апеляційній скарзі ДП
«Придніпровська залізниця»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська від 03 вересня
2014 року скасувати та постановити нове,
яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити
без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5)чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6)як розподілити між
сторонами судові витрати; 7)чи є негайні
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8)чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення суду не
відповідає.

Статтею 908 ЦК України визначено, що
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Пунктом 1 ст.8 Закону України «Про
залізничний транспорт» встановлено, що
перевезення вантажів, пасажирів,
багажу, вантажобагажу і пошти
залізничним транспортом загального
користування організується на
договірних засадах. Для забезпечення
виконання договірних зобов'язань
здійснюється перспективне та поточне
планування перевезень.

Частиною 5 ст.22 Закону України «Про
залізничний транспорт» передбачено, що
відшкодування збитків користувачам
послуг залізничного транспорту
загального користування у разі
порушення договірних обов'язків
здійснюється в порядку, що
встановляється Статутом залізниць
України і контролюється центральним
органом виконавчої влади в галузі
транспорту.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується матеріалами справи,
що 02 липня 2013 року позивачка разом із
своїм малолітнім сином, подругою та її
дитиною повертались додому з
відпочинку.

Нею було придбано квитки на потяг №146
сполученням «Сімферополь-Київ», який
проходив через залізничну станцію
Новоолексіївка, на якій вона зі своїм
сином і збиралися сісти до потягу.

Прибувши на зазначену станцію вони
підійшли до свого вагону з метою
здійснити посадку. Однак провідник
пасажирського вагону безпідставно
відмовив їй у здійсненні посадки.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що діями працівника
підприємства відповідача позивачу
було заподіяно моральну шкоду, яка
підлягає відшкодуванню.

Але такий висновок суду першої
інстанції зроблений з порушенням норм
матеріального права.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про
захист прав споживачів», споживачі під
час придбання, замовлення або
використання продукції, яка
реалізується на території України, для
задоволення своїх особистих потреб
мають право на захист своїх прав
державою, належну якість продукції та
обслуговування, безпеку продукції,
необхідну, достовірну та своєчасну
інформацію про продукцію, її кількість,
якість, асортимент, відшкодування
шкоди (збитків), завданих дефектною чи
фальсифікованою продукцією або
продукцією неналежної якості, а також
майнової та моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної для життя і здоров`я
людей продукцією у випадках
передбачених законодавством.

Як зазначив Пленум Верховного Суду
України у п.2 постанови «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року №4 спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної (немайнової)
шкоди розглядаються, зокрема: коли
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
конституції або випливає з її
положень; у випадках коли встановлена
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; при порушенні
зобов`язань, які підпадають під дію
Закону «Про захист прав споживачів» чи
інших законів, що регулюють такі
зобов'язання і передбачають
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року №4 судам роз'яснено, що у кожній
справі необхідно з'ясовувати характер
правовідносин сторін і встановлювати
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин,
коли набрав чинності законодавчий акт,
що визначає умови і порядок
відшкодування моральної шкоди в цих
випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду.

Згідно зі ст.105 Статуту залізниць
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 06
квітня 1998 року №457, залізниці,
вантажовідправники,
вантажоодержувачі, пасажири,
транспортні, експедиторські і
посередницькі організації та особи,
які виступають від імені
вантажовідправника і
вантажоодержувача, несуть матеріальну
відповідальність за перевезення у
межах і розмірах, передбачених цим
Статутом та окремими договорами.

Задовольняючи позов про стягнення
компенсації моральної шкоди на
підставі ст.1167 ЦК України, суд першої
інстанції не врахував, що між сторонами
був укладений договір перевезення, що
виключає можливість застосування ст.1167
ЦК України.

Крім того, районний суд не звернув
увагу на п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
установлено, що споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок недоліків
продукції (дефекту продукції),
відповідно до закону.

Оскільки застосування районним судом
норм матеріального права, що не
підлягали застосуванню, призвели до
неправильного вирішення справи,
рішення суду в частині стягнення
моральної шкоди підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

В іншій частині рішення Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська від
03 вересня 2014 року не оскаржувалося.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 03 вересня 2014
року в частині відшкодування моральної
шкоди скасувати і в цій частині позову
ОСОБА_2 відмовити. В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду чинне
з моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Демченко Е.Л.

Судді:
Волошин М.П.

Куценко Т.Р.