Справа № 266/3975/14-ц
Провадженя № 2/266/1180/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя
Донецької області у складі :

головуючого судді
Шишиліна О.Г.,

при секретарі
Маросіній Є.М.,

позивача ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Маріуполя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 третя особа орган опіки та
піклування Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради про надання дозволу на
виїзд малолітньої дитини

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 (Відповідач)
третя особа орган опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради про надання дозволу на виїзд
малолітньої дитини. В обґрунтування
позовних вимог зазначила, що з 2009 року
перебувала у цивільному шлюбі з
Відповідачем, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у
них народилася дитина ОСОБА_4. На даний
час шлюбні стосунки з Відповідачем
фактично припинені, дитина проживає з
нею окремо від Відповідача, та
знаходиться на її утриманні і
вихованні. У зв'язку із складною
обстановкою в регіоні яка склалася
внаслідок проведення
антитерористичної операції та
погрозою початку військових дій у м.
Маріуполі вона з ціллю збереження
життя та здоров'я дитини має намір
тимчасово виїхати на оздоровлення до
стабілізації ситуації в РФ до своїх
родичів, однак після звернення до
Відповідача з проханням надати їй
нотаріальну згоду на виїзд дитини,
останній відмовився, тому вона змушена
була звернутися до суду. В уточненій
позовній заяві просила суд надати
дозвіл на виїзд малолітньої дитини
ОСОБА_4 за межі України в Російську
Федерацію до 31.12.2020р. без згоди та
супроводу батька.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги уточненого
позову та надала пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві. Додатково
зазначила, має намір виїхати до РФ у
АДРЕСА_1 де мешкають її родичі, а саме
сестра її матері ОСОБА_5, яка мешкає зі
своєю матір'ю та сином та які нададуть
належні умови для проживання її та її
дитині,однак документів які б
підтверджували ці умови вона не має.
Окрім того дитина потребує
оздоровлення у зв'язку з тим, що часто
хворіє простудними захворюваннями ОРЗ,
та знаходиться на Д-обліку, що
підтверджено довідкою від 03.09.2014 р. яка
міститься в матеріалах справи.
Зазначила, що має намір тимчасово
виїхати до РФ з метою збереження
здоров'я та життя дитини на строк саме
до 31.12.2020 року для того, щоб вони могли в
цей період кілька разів без перешкоди
виїжджати до РФ та повертися не
потребуючи дозволу батька та без його
супроводу. Вимоги, щодо виїзду в інші
країни вона не підтримує.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав повністю,
надавши письмові заперечення.
Додатково зазначив, що позивачем не
надано належних доказів, що дитина
потребує спеціального оздоровлення
або лікування, тому мається можливість
виїхати позивачу разом із сином з метою
його оздоровлення до Західної України,
що на його думку буде достатнім. Окрім
того, якщо позивач виїздить разом з
дитиною до РФ на такий тривалий строк,
як просить позивач він не зможе в
загалі виконувати свої обов'язки по
вихованню дитини.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав
повністю, підтримав заперечення
відповідача, додатково зазначив, що
взагалі відсутні висновки органів
опіки та піклування про умови
проживання дитини у РФ, відсутній
висновок медичних установ міста до
якого хоче виїхати позивач в РФ
стосовно того, чи може дитина з тими
захворюваннями стосовно яких вона
перебуває на Д-обліку знаходитись на
території м. Болхов, чи не зашкодить
здоров'ю дитини той клімат.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради до судового засідання не
з'явився, але надіслав письмову заяву в
якій просив справу розглянути без його
участі, позов не визнав, просив
відмовити у його задоволенні .

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що позивач
є її рідною донькою, відповідач батько
її онука. Вона та її донька разом з
онуком мають намір виїхати до РФ
АДРЕСА_1 до родичів, а саме до її сестри,
яка мешкає разом зі своєю матір'ю та
сином у зв'язку із складною та
небезпечною ситуацією яка склалася у
регіоні. Сестра знає про те, що вони
мають намір приїхати, ні якої письмової
згоди сестра не давала на їх приїзд.

Суд вислухав сторони, допитавши
свідків, дослідивши письмові матеріали
справи приходе до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст..10, 11, 60, 61 ЦК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 58, 59 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом встановлено, що батьками
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
являються громадяни України ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про народження дитини видане
Орджонікідзевським відділом державної
РАЦС реєстраційної служби ММУЮ у
Донецькій області 30.08.2013р. серія НОМЕР_1,
актовий запис №717 (а.с. 5).

З довідки про склад сім'ї від 03.09.2014р.
вбачається що малолітня дитина ОСОБА_4
проживає з позивачем за адресою
АДРЕСА_2 (а.с. 6) та перебуває в КУ ЦПМСП
№5 (довідка №847 від 03.09.2014р.) на «Д»
обліку з діагнозом ЖДА- часто хворіє
гострими респіраторними вірусними
інфекціями. Рекомендовано з
урахуванням екологічної обстановки
виїзд на оздоровлення (а.с. 7).

Ч.3 ст.313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Сторони в судовому засіданні
зазначили, що яких не будь рішень
органом опіки та піклування з приводу
предмету позовних вимог не приймалося,
і позивач до нього не звертався.

Як вбачається з пояснень відповідача в
судовому засіданні (листа ОСОБА_1 а.с. 23,
24, 25) від 29.08.2014р. він заперечує про
надання дозволу на виїзд дитини за межі
України, бажає приймати участь у
вихованні дитини та бажає знати де в
який час і з ким знаходиться її дитина,
що виїзд за межі України на тривалий
час може позбавити його права участі у
спілкуванні з дитиною, тому не згоден
надавати такий дозвіл в т.ч. і
нотаріально посвідчений.

Згідно ч.2 ст..4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня1995р. №57 (57-95п) «Про
затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України» виїзд за межі України
громадянина, який не досяг 16-річного
віку, і без згоди та супроводу другого з
батьків може бути дозволено на
підставі рішення суду. Проїзний
документ на дитину оформляється
терміном на три роки або до досягнення
нею 18-річного віку.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.95 №
57 виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків здійснюється за
нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків
відсутній у пункті пропуску; без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків здійснюється зокрема за
рішенням суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

У ст. 141, 153 СК України визначена
рівність прав і обов'язків батьків
відносно дитини. Мати, батько та дитина
мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.

Однак в судовому засіданні позивач
зазначив, що просить дати дозвіл на
виїзд дитини аж до 31.12.2020р. та на
невизначений термін перебування,
оскільки планує декілька разів
виїжджати з України та повертатися
назад у незаплановані моменти,
оскільки вважає що у такий спосіб буде
не потрібно кожного разу звертатися до
суду про надання відповідного дозволу,
притому доказів на вимогу суду на виїзд
до країни спрямування та житлових умов
в країні перебування суду не надав, не
надав також і відомостей про час
повернення дитини до постійного місця
проживання та належних доказів потреби
дитини у оздоровленні та можливості
проведення такого оздоровлення саме за
місцем перебування в РФ.

З пояснень позивача вбачається, що
метою виїзду дитини за кордон, є
уникнення загрози, що сталася
внаслідок проведення
антитерористичної операції,
оздоровлення дитини, а виїзд пов'язаний
з багаторазовими виїздами та в'їздами,
що можливо відбудуться у майбутньому
до 31.12.2020р., що суперечить
вищенаведеному законодавству України
та суперечить нормам матеріального
права, які визначають рівність прав та
обов'язків батьків відносно виховання
дітей, що фактично позбавляє батька
можливості брати участь у вихованні
дитини і навпаки спілкування дитини з
батьком, що може зашкодити інтересам
дитини.

Мотиви позивача, носять характер
припущень і докази подані ним
(нотаріально посвідчена заява ОСОБА_7
від 30.09.2014р. а.с.40, довідка про
зареєстрованих осіб №2975 від 24.09.2014р.
а.с.41, свідоцтво по державну реєстрацію
права на будинок АДРЕСА_1 від 02.04.2014р.
а.с.42, показання свідка ОСОБА_6), не
відображають реальну можливість
забезпечити малолітню дитину всіма
необхідними умовами для її нормального
розвитку, оздоровлення та виховання за
межами України, а вищезазначена
довідка лікаря №847 (а.с.7) не вказує на
необхідність оздоровлення дитини в
країні спрямування протягом
зазначеного часу. У зв'язку із чим суд
вважає недоведеними обставини, якими
позивач обґрунтовувала свій позов.

За таких підстав вимоги позивача не
підлягають задоволенню.

Таких саме висновків дійшов і ВССУ у
справі №6-45490св12 від 27.02.2013р.

Інші документи подані сторонами суд не
враховує як належний та допустимий
доказ, оскільки вони не стосуються
предмету позовів, та не впливають на
висновки суду.

Враховуючи, що позов не підлягає
задоволенню повністю, відповідно до
вимог ст.88 ЦПК України судові витрати
покладаються на позивача.

Керуючись ст. 10, 11, 59, 60, 209, 212, 213, 215,
367 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
третя особа орган опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради про надання дозволу на виїзд
малолітньої дитини ОСОБА_4 за межі
України в Російську Федерацію до
31.12.2020р. без згоди та супроводу батька -
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Донецької області в м. Маріуполі, через
Приморський районний суд м. Маріуполя
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, у разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя:
Шишилін О. Г.