АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5644/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Подобєд О. К. Доповідач -
Черненкова Л.А.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 23 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
Баглійського відділу державної
виконавчої служби Дніпродзержинського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, третя особа
приватний нотаріус
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, визнання
недійсними постанов державної
виконавчої служби та скасування
державної реєстрації нерухомого майна
та за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа Баглійський районний відділ в м.
Дніпродзержинську Головного
управління департаменту міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про усунення перешкод та
зняття з реєстрації, -

В С Т А
Н О В И Л А:

06 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зазначеним позовом, який
уточнила 25 лютого 2014 року, та за яким
просила визнати виконавчий напис б/н
від 06.06.2012 року вчинений приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 на підставі
договору позики № 912 від 19.03.2012 року,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 таким,
що не підлягає виконанню; визнати
постанову державного виконавця
Баглійського ВДВС Дніпродзержинського
МУЮ Дніпропетровської області
Сергієнко О.В. про відкриття
виконавчого провадження від 08.06.2012 року
на підставі виконавчого напису б/н від
06.06.2012 року недійсною; визнати
постанову державного виконавця
Баглійського ВДВС Дніпродзержинського
МУЮ Дніпропетровської області Грек І.І.
про передачу стягувачу ОСОБА_4
непроданого майна від 15.11.2013 року
недійсною; визнати Акт державного
виконавця Баглійського ВДВС
Дніпродзержинського МУЮ
Дніпропетровської області Пилипенко
А.С. про передачу нерухомого майна
стягувачу в зв'язку з тим, що прилюдні
торги не відбулися від 15.11.2013 року
недійсним; визнати свідоцтво видане
приватним нотаріусом
Дніпродзержинського МНО ОСОБА_6 про
належність права власності на квартиру
АДРЕСА_1 від 28.11.2013 року, зареєстроване у
реєстрі № 2249 недійсним; скасувати
державну реєстрацію права власності на
квартиру, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_4; судові витрати
покласти на відповідача. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 19.03.2012 року між нею та
ОСОБА_4 було укладено договір позики,
якій був нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 912.
Згідно умов договору позики, вона
позичила у ОСОБА_4 гроші в сумі 40000 грн.,
які зобов'язалася повернути до 19.04.2012
року. У листопаді 2013 року їй стало
відомо, що приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 був
вчинений виконавчий напис, згідно з
яким було звернуто стягнення на майно у
зв'язку з несплатою коштів за договором
позики, а саме - квартиру за адресою
АДРЕСА_1. Надалі, 15.11.2013 року за заявою
стягувача Баглійським відділом
державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції було відкрито
виконавче провадження ВП № 459 по
примусовому виконанню виконавчого
напису, вчиненого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 Державним
виконавцем був накладений арешт на
вищевказану квартиру, і оскільки вона
не була продана під час торгів, ОСОБА_4
письмово виявив бажання залишити за
собою непродане майно. Вважає, що
приватний нотаріус не мав права
вчиняти виконавчий напис, оскільки
вона не отримувала письмову вимогу про
повернення боргу, та і не могла
отримати, оскільки у вищевказаних
документах невірно зазначена її
адреса, а тому цей напис є таким, що не
підлягає виконанню. Крім того, в
постанові про відкриття виконавчого
провадження неправильно вказана дата й
номер виконавчого напису, у зв'язку з
чим, вона не є дійсною й не підлягає
виконанню, і як наслідок є недійсними
всі подальші дії виконавчої служби
пов'язані з передачею майна ОСОБА_4
Внаслідок незаконності вищевказаного
Акту державного виконавця відповідачу
було видано свідоцтво приватним
нотаріусом Дніпродзержинського МНО
ОСОБА_6 про належність права власності
на квартиру АДРЕСА_1 від 28.11.2013 року,
зареєстроване у реєстрі № 2249, яке
необхідно визнати недійсним та
скасувати державну реєстрацію ОСОБА_4
на вказану квартиру, право власності на
спірну квартиру підлягає поновленню за
позивачем шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно. В зв'язку з чим просила
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

04 грудня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вказаною позовною заявою, за
якою просив суд усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_4 належною йому на
праві приватної власності квартири
АДРЕСА_1; визнати ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1; зняти ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1. ОСОБА_4 уточнив свої позовні
вимоги 29 січня 2014 року, та просив
усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_4 належною йому на праві
власності квартири АДРЕСА_1; зняти
ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1. В обґрунтування позову
посилався на те, що 28 листопада 2013 року
на підставі свідоцтва серія та номер 2249
виданого приватним нотаріусом
Дніпродзержинського МНО ОСОБА_6 ОСОБА_4
став власником квартири АДРЕСА_1. Право
власності було зареєстровано у
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, номер запису про право
власності - 3590410, реєстраційний номер
об'єкта нерухомості - 04. Звернення
стягнення на квартиру було здійснено
Баглійським відділом ДВС
Дніпродзержинського МУЮ при
примусовому виконанні виконавчого
напису б/№ від 06.06.2012 року, виданого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_5 про звернення стягнення
на майно та грошові кошти, що належать
на праві власності ОСОБА_2 на його
користь у розмірі 40 000 грн. Придбана
позивачем квартира належала ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу
посвідченого 12.01.2012 року приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
за реєстровим номером 43 та витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 10925213, виданого 12.01.2012 року ОКП
«Дніпродзержинське бюро технічної
інвентаризації, номер запису 22017 в
книзі 145 від 30.01.2012 року. Після
оформлення права власності позивач
постав перед фактом реєстрації
відповідачів за адресою придбаної
квартири. Вважає, що дана реєстрація
порушує його права як власника майна.
Вказана реєстрація чинить йому
перешкоди у користуванні його
квартирою. Вважає, що у зв'язку з
припиненням права власності ОСОБА_2 на
спірну квартиру відповідачі втратили
право володіння та користування
вказаною квартирою.

Ухвалою Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 29 січня 2014 року цивільні
справи за вказаними позовами ОСОБА_2
та ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 23 квітня
2014 року ухвалено: в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити;
зустрічну позовну заяву ОСОБА_4
задовольнити; визнати ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ОСОБА_9 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1, що є
підставою для зняття їх з реєстрації за
адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 05 червня 2014 року та ухвалою
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 02 липня 2014 року внесені
виправлення в рішення Баглійського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 23 квітня
2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, через
свого представника ОСОБА_3. просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі, а в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу
приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_5
просить апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, як законне, обґрунтоване, та
таке, що ухвалене з додержанням норма
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
19.03.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був
укладений договір позики, який було
посвідчено приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 912.
Згідно умов договору позики, ОСОБА_2
позичила у ОСОБА_4 гроші в сумі 40 000 грн.,
в договорі був встановлений строк
повернення позики до 19.04.2012 року.
Відповідно до п. 6 договору, у разі, якщо
ОСОБА_2 своєчасно не поверне позичені
кошти, ОСОБА_4 має право подати цей
договір до стягнення у строки,
передбачені чинним законодавством
України. Звернення стягнення
здійснюється як за рішенням суду, так і
на підставі виконавчого напису
нотаріуса на майно та грошові кошти, що
належать на підставі приватної
власності позичальнику. В п.7
зазначеного договору вказано, що
позичальник не матиме заперечень проти
вчинення виконавчого напису про
безспірне стягнення заборгованості у
разі невиконання ним свого
зобов'язання. ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 12.01.2012
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
зареєстрованого в реєстрі № 43 належала
квартира за адресою АДРЕСА_1. Свої
зобов'язання по поверненню грошових
коштів за договором позики ОСОБА_2 не
виконала, заборгованість не сплатила. У
зв'язку з чим, 06.06.2012 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
був вчинений виконавчий напис про
звернення стягнення на майно й грошові
кошти боржника. Виконавчий напис було
вчинено на підставі наданого ОСОБА_4
оригіналу договору позики по спливу
строку повернення грошових коштів
боржником, що свідчило про порушення
своїх зобов'язань з боку боржника по
сплаті грошових коштів, як передбачено
в п. 5 договору позики, а саме: наявність
у позикодавця після спливу терміну
повернення грошей примірника цього
договору, є свідченням прострочення
виконання позичальником свого
зобов'язання. Звернення стягнення на
квартиру було здійснено Баглійським
відділом державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції по примусовому
виконанню виконавчого напису, виданого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 Виконавчі
дії проводилися Баглійським відділом
державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції в межах виконавчого
провадження № 459/03, номер за ЄДРВП №
32998300. Постановою від 08.06.2012 року, ЄДРВП
№ 32998300 було відкрито виконавче
провадження по примусовому виконанню
виконавчого напису б/н, виданого 06.06.2012
року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 18.06.2012 року
постановою Баглійського відділу
державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції був накладений
арешт на належну ОСОБА_2 квартиру за
адресою: АДРЕСА_1. Згідно оцінки
початкова вартість двокімнатної
квартири загальною площею 38,9 кв. м,
житловою 25,4 кв. м, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, склала 36900,00 грн. без
ПДВ. 01.10.2012 року державним виконавцем
Баглійського відділу державної
виконавчої служби Дніпродзержинського
міського управління юстиції була
винесена постанова про звернення
стягнення на майно боржника в обсягах,
необхідних для виконання за
виконавчими документами з урахуванням
витрат та стягнення виконавчого збору.
Прилюдні торги по реалізації вказаного
майна не були здійснені в зв'язку з
відсутністю заявок покупців. 28.11.2013
року ОСОБА_4 на підставі свідоцтва № 2249,
виданого приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 став
власником квартири за адресою АДРЕСА_1.
Право власності було зареєстроване в
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, номер запису про право
власності 3590410, реєстраційний номер
об'єкта нерухомого майна 04. Згідно
довідки ТОВ "Абонент ХХІ" в квартирі за
адресою АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний
позов, районний суд виходив з того, що
ОСОБА_4 виконав зазначені умови та
надав нотаріусу оригінал договору
позики, на підставі якого виникла
заборгованість та проводиться
стягнення, а нотаріус надіслав
боржниці повідомлення в якому було
зазначено суму заборгованості, строки
її погашення та попередження про
можливість вчинення виконавчого
напису, за адресою вказаною особисто
ОСОБА_2 в договорі позики і за місцем її
реєстрації. До нотаріуса ОСОБА_2 не
звернулася і суму боргу не оспорювала.
Отже, у нотаріуса були відсутні
підстави вважати, що розмір
заборгованості позивача перед
відповідачем, є спірним. Дослідивши
докази, що містяться в матеріалах
справи, зокрема документи отримані
нотаріусом у ОСОБА_4 для вчинення
виконавчого напису, копії яких
містяться в матеріалах справи,
районний суд вважав, що вони
підтверджують безспірність та дійсну
суму боргу. Висновок нотаріуса про
безспірність боргу, на підставі якого
він вчинив виконавчий напис,
підтверджується у тому числі тим
фактом, що позивач не надала ніяких
доказів того, що борг є меншим від того,
що вказаний у виконавчому написі чи
відсутній взагалі. Тобто позивач не
довів цього факту, в той час, як
відповідно ч.1. ст. 60 ЦПК України
обов'язок доведення тих чи інших
обставин покладається на сторону, яка
на них посилається. Таким чином,
аналізуючи в сукупності наявні по
справі докази, районний суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є не
обґрунтованими, в повному обсязі не
доведеними та такими що не підлягають
задоволенню. Стосовно зустрічних
позовних вимог ОСОБА_4, то суд вважає їх
такими, що підлягають задоволенню,
оскільки власником квартири на
теперішній час є ОСОБА_4, а ОСОБА_2 не є
ні власником квартири, ні членом сім'ї
власника.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна, оскільки суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення у
справі, не встановлені судом спірні
правовідносини, які виникли у сторін та
не надано їм оцінку; суд неправильно
застосував норми матеріального права.

Суд першої інстанції не перевірив
доводи позивача ОСОБА_2, що про
наявність боргу за договором позики
позикодавець не повідомляв боржника та
не направляв йому повідомлення про
наявність заборгованості за цим
договором і попередження про примусове
стягнення останньої, яке також не
отримував позивач. Суд першої
інстанції не перевірив ці обставини,
безпідставно не витребував у нотаріуса
матеріалів справи по вчиненню
виконавчого напису, та ці матеріали суд
першої інстанції не досліджував.

Не прийняв до уваги суд першої
інстанції і ту обставину, що договір
позики від 19.03.2012 року та виконавчий
напис від 06.06.2012 року були виконані
(посвідчено, вчинено) одним і тим же
нотаріусом, який при посвідченні
договору позики перевіряє особу за
паспортом, і з нього вписує в
нотаріально посвідчений документ
анкетні дані осіб, які укладають
договір або іншу угоду. Однак з
паспорту ОСОБА_2 вбачається, що вона
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.7), проте в договорі позики та
виконавчому написі зазначена адреса
будинку без зазначення номеру
квартири. Зважаючи на те, що будинок
АДРЕСА_1 є багатоквартирним будинком,
то наявні порушені права вказаного
позивача у зв'язку з не отриманням нею
вимоги позикодавця щодо стягнення
заборгованості за договором позики в
примусовому порядку. Ці обставини
спростовують помилкову мотивацію суду
першої інстанції про те, що невірну
адресу зазначила сама позивач ОСОБА_2

Не звернув увагу суд першої інстанції
на те, що за договором позики від 19.03.2012
року не укладався ні договір застави ні
договір іпотеки для забезпечення
виконання зобов'язання та за якими
можна звернути стягнення на майно
боржника. Посилання в договорі позики в
пунктах 6,7 про право позикодавця на
звернення стягнення на майно
позичальника є неправомірним оскільки
обтяження майна регулюється
спеціальними законами з різним
правовим режимом, у зв'язку з чим є
нікчемними.

Не з'ясував суд першої інстанції на те
чи має право нотаріус звертати
стягнення на майно боржника без
підстави наявності договору застави
або договору іпотеки.

Не має в рішенні суду першої інстанції
належного обґрунтування щодо
задоволеного зустрічного позову.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції не виконав
зазначені вимоги закону.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує та ухвалює нове рішення із
наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами, зокрема, щодо визнання
виконавчого напису вчиненого на
підставі договору позики таким, що не
підлягає виконанню; щодо визнання
рішень державних виконавців
недійсними, щодо визнання недійсним
свідоцтва про належність права
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
скасування державної реєстрації права
власності на цю квартиру за ОСОБА_4

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
06.06.2012 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 був
вчинений виконавчий напис про
звернення стягнення на майно й грошові
кошти боржника та зареєстрований в
реєстрі за №1944 у зв'язку з не
поверненням суми боргу позичальником
ОСОБА_2 за умовами договору позики від
19.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, який було посвідчено приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований в реєстрі за № 912
(а.с.225-235).

Відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону
України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє
виконавчий напис за умови, що наявність
безспірної заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем підтверджується
документами, передбаченими
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№ 1172

Вчинення виконавчих написів
врегульовано Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 20/5 від 3
березня 2004 року в розділі 32, де
передбачено, зокрема, в п.282 - для
стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість.

Пункт 283 вказаної Інструкції
передбачає, що вчинення виконавчого
напису в разі порушення основного
зобов'язання та (або) умов іпотечного
договору здійснюється нотаріусом
після спливу тридцяти днів з моменту
одержання іпотекодавцем та боржником,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушень.

Пункт 286 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України передбачає, що при вчиненні
виконавчого напису нотаріус повинен
перевірити, чи подано на обґрунтування
стягнення документи, зазначені у
Переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних
дій, затвердженого Наказом
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2012 року за № 296/5 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2012 року за № 282/20595 у главі 16
передбачений порядок вчинення
нотаріусами виконавчих написів,
зокрема, п.п. 1.1. - для стягнення грошових
сум або витребування від боржника
майна нотаріуси вчиняють виконавчі
написи на документах, що встановлюють
заборгованість, або на правочинах, що
передбачають звернення стягнення на
майно на підставі виконавчих написів;
п.п.2.3. - вчинення виконавчого напису в
разі порушення основного зобов'язання
та (або) умов іпотечного договору
здійснюється нотаріусом після спливу
тридцяти днів з моменту надісланих
іпотекодержателем повідомлень -
письмової вимоги про усунення порушень
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця.
Повідомлення вважається надісланим,
якщо є відмітка іпотекодавця на
письмовому повідомленні про його
отримання або відмітка поштового
відділення зв'язку про відправлення
повідомлення на вказану в іпотечному
договорі адресу.

Відповідно до зазначеного Порядку п.4
зміст виконавчого напису має містити,
зокрема, дату (рік, місяць, число)
вчинення, посаду, прізвище, ім'я, по
батькові нотаріуса, який вчинив
виконавчий напис; найменування та
місце проживання (місцезнаходження)
стягувача; найменування та місце
проживання (місцезнаходження)
боржника, дату й місце його народження,
місце роботи (для фізичних осіб), номери
рахунків в установах банків (для
юридичних осіб); строк, за який
провадиться стягнення; суми, що
підлягають стягненню, або предмети, які
підлягають витребуванню, у тому числі
пеня, проценти, якщо такі належать до
стягнення; розмір плати, суму
державного мита, сплачуваного
стягувачем, або мита, яке підлягає
стягненню з боржника; дату набрання
чинності виконавчим написом; строк
пред'явлення виконавчого напису до
виконання.

Спірний виконавчий напис вчинений
приватним нотаріусом ОСОБА_5 06.06.2012 року
не відповідає по змісту вказаним
вимогам, а саме: виконавчий напис не
містить в собі: ім'я, по батькові
нотаріуса, місце проживання
(місцезнаходження) стягувача, місце
проживання (місцезнаходження)
боржника, суми, що підлягають
стягненню, або предмети, які підлягають
витребуванню, розмір плати, суму
державного мита, сплачуваного
стягувачем, або мита, яке підлягає
стягненню з боржника; дату набрання
чинності виконавчим написом.

Відповідно до зазначеного Порядку п 5.1.
виконавчий напис вчинюється на
оригіналі документа (дублікаті
документа, що має силу оригіналу), що
встановлює заборгованість; п.5.2. якщо
виконавчий напис не вміщується на
документі, що встановлює
заборгованість, він може бути
продовжений чи викладений повністю на
прикріпленому до документа
спеціальному бланку нотаріальних
документів.

Пунктом 6.3. зазначеного Порядку
передбачено, що вчинення виконавчого
напису за договором позики
здійснюється з урахуванням вимог
статті 1050 Цивільного кодексу України.

Згідно до статті 1050 ЦК України, ч1 - якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549 - 552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу;
ч.2 - якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зі змісту вказаної норми Закону
випливає обов'язок позичальника
сплатити борг у грошовій сумі, якщо за
договором позики він отримав саме
грошову суму.

Таким чином, є незаконним звернення
стягнення на майно позичальника за
виконавчим написом нотаріуса.

Звернення стягнення на нерухоме майно
боржника регулюється Законом України
«Про іпотеку».

З цього Закону випливає, що
іпотекодержатель вправі розпочати
звернення стягнення на предмет іпотеки
лише після закінчення 30-ти денного
строку після отримання іпотекодателем
письмової вимоги про усунення
порушення.

З витребуваних судовою колегією
нотаріальної справи щодо вчинення
виконавчого напису 06 червня 2012 року за
реєстровим № 1944 вбачається, що ОСОБА_4
саме 06 червня 2012 року надана нотаріусу
заява про вчинення виконавчого напису
та 01 червня 2012 року його письмова
вимога на ім'я позивача ОСОБА_2 щодо
погашення заборгованості за договором
позики з попередженням що у разі не
повернення суми боргу до 06.06.2012 року,
він звернеться за вчиненням
виконавчого напису, однак в матеріалах
нотаріальної справи не має відомостей
про направлення цієї заяви на адресу
позичальника, не має відомостей про те,
що позичальник повідомлений про вимоги
позикодавця.

Аналізуючи зазначені докази, з огляду
на те, що позивач ОСОБА_2 заперечує
отримання письмового повідомлення
відповідача ОСОБА_4 і протилежних
доказів в матеріалах справи не має, то
судова колегія вважає, що нотаріус
повинен був пересвідчитися у
виконанні позикодавцем вимоги закону
відносно дотримання 30-денного терміну
на починання процесу примусового
стягнення після отримання боржником
письмової вимоги стягувача.

У зв'язку з тим, що суду не надано
належних та допустимих доказів
отримання позивачем письмової вимоги
відповідача щодо погашення
заборгованості за договором позики, то
виконавчий напис 06 червня 2012 року за
реєстровим № 1944 вчинений приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 також з
порушенням порядку вчинення
виконавчого напису, про що вище
зазначено, визнається судовою колегією
таким, що не підлягає виконанню.

На підставі спірного виконавчого
напису нотаріуса було відкрито
виконавче провадження і проведено
виконавчі дії державним виконавцем
щодо виконання цього виконавчого
напису, які позивач ОСОБА_2 просить
визнати недійсними.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
15.11.2013 року за заявою стягувача ОСОБА_4
за спірним виконавчим написом
нотаріуса Баглійським відділом
державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції відкрито виконавче
провадження ВП № 459 (а.с. 102-167). Державним
виконавцем була винесена постанова про
звернення стягнення на майно боржника
від 01.10. 2012 року (а.с.125), був накладений
арешт на квартиру АДРЕСА_1, належної на
праві власності ОСОБА_2 згідно акту
опису й арешту майна від 05 жовтня 2012
року (а.с.133-134), державним виконавцем
надана заявка на реалізацію
арештованого майна 22.04.2013 року (а.с.144
звор.) і оскільки зазначена квартира не
була продана під час публічних торгів,
а ОСОБА_4 письмово виявив бажання
залишити за собою непродане майно, то
постановою державного виконавця
Баглійського ВДВС Дніпродзержинського
МУЮ Дніпропетровської області Грек І.І.
від 15.11.2013 року передана спірна
квартира стягувачу ОСОБА_4 28 листопада
2013 року на підставі свідоцтва виданого
приватним нотаріусом
Дніпродзержинського МНО ОСОБА_6 ОСОБА_4
став власником квартири АДРЕСА_1,
зареєстрованого в реєстрі за № 2249 на
підставі акта про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу,
затвердженого начальником
Баглійського відділу державної
виконавчої служби Дніпродзержинського
міського управління юстиції 15
листопада 2013 року (а.с.30,32). Право
власності було зареєстровано у
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, номер запису про право
власності - 3590410, реєстраційний номер
об'єкта нерухомості - 04 (а.с.31).

Судова колегія, переглядаючи справу в
апеляційному порядку, оцінюючи
обставини справи та наявні докази,
дійшла висновку про те, що в даній
частині позову, а саме: визнання
постанови державного виконавця
Баглійського ВДВС Дніпродзержинського
МУЮ Дніпропетровської області
Сергієнко О.В. про відкриття
виконавчого провадження від 08.06.2012 року
на підставі виконавчого напису б/н від
06.06.2012 року недійсною; визнання
постанови державного виконавця
Баглійського ВДВС Дніпродзержинського
МУЮ Дніпропетровської області Грек І.І.
про передачу стягувачу ОСОБА_4
непроданого майна від 15.11.2013року
недійсною; визнання Акту державного
виконавця Баглійського ВДВС
Дніпродзержинського МУЮ
Дніпропетровської області Пилипенко
А.С. про передачу нерухомого майна
стягувачу в зв'язку з тим, що прилюдні
торги не відбулися від 15.11.2013 року
недійсним, - не підлягають задоволенню,
оскільки рішення, дії, бездіяльність
державних виконавців не є правочином,
який відповідно до вимог закону
можливо визнавати недійсним, а тому
правових підстав для задоволення
позову в цій частині не має.

У зв'язку з тим, що судовою колегією
визнано виконавчий напис таким, що не
підлягає виконанню, то підстава
виконавчий напис, яка слугувала для
продажу спірної квартири з прилюдних
торгів та передача цієї квартири
стягувачу в рахунок погашення боргу, -
відпала внаслідок визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, а тому всі дії, які
були вчинені на підставі вказаного
виконавчого напису, в тому числі
набуття права власності на спірну
квартиру ОСОБА_4, є безпідставними.

Таким чином, свідоцтво від 28 листопада
2013 року, посвідчене приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_6 про
належність ОСОБА_4 права власності на
квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрованого в
реєстрі за № 2249 необхідно визнати
недійсним з підстав ч.1 статті 203, ч.1 ст.
215 ЦК України.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1
- 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Статтею 658 ЦК України визначено, що
право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить лише
власникові товару.

За змістом ст. 215 ЦК України та згідно з
роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду
України в абз. 5 п. 5 постанови від 6
листопада 2009 року N 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Отже, такий спосіб захисту прав
позивача по справі не суперечить ст. ст.
16, 215 ЦК України.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що оспорюване свідоцтво про право
власності ОСОБА_4 на спірну квартиру
суперечить ст. 658 ЦК України, оскільки
примусовий продаж цієї квартири ВДВС є
безпідставним, тому що здійснений на
підставі виконання виконавчого напису
нотаріуса, який судом визнано таким, що
не підлягає виконанню, і тому підлягає
визнанню недійсним з підстав
зазначених в ч.1 ст. 215, ч.1 ст.203 ЦК
України.

У разі визнання недійсним
правовстановлюючого документу за
рішенням суду, реєструючий орган право
власності на нерухоме майно за таким
документом анулює.

У зв'язку з чим позовні вимоги про
скасування державної реєстрації права
власності ОСОБА_4 на спірну квартиру не
підлягають задоволенню, оскільки є
безпідставними.

Позовні вимоги ОСОБА_4, які визначені
судом першої інстанції, як зустрічний
позов, задоволенню не підлягають,
оскільки на підставі рішення
апеляційного суду ОСОБА_4 не має права
власності на спірну квартиру, у зв'язку
з чим у нього відпали підстави для
усунення перешкод у користуванні
спірною квартирою. Крім того, із
позовної заяви ОСОБА_4 не вбачається
правової підстави для визнання ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили
право на користування житловим
приміщенням в спірній квартирі та
зняття їх з реєстраційного обліку за
адресою спірної квартири.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд
апеляційної інстанції змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням того, що
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково, то понесені нею судові
витрати стягуються з відповідача
ОСОБА_4, пропорційно до задоволеного
позову в розмірі 960,20 гривень
сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 23 квітня 2014 року -
скасувати з ухваленням нового рішення.

Частково задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
Баглійського відділу державної
виконавчої служби Дніпродзержинського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, третя особа
приватний нотаріус
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, визнання
недійсними постанов державної
виконавчої служби та скасування
державної реєстрації нерухомого майна.

Визнати виконавчий напис від 06 червня
2012 року, вчинений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 1944 на
підставі договору позики від 19 березня
2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований в реєстрі за № 912 -
таким, що не підлягає виконанню.

Визнати недійсним свідоцтво від 28
листопада 2013 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_6 про
належність ОСОБА_4 права власності на
квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрованого в
реєстрі за № 2249.

В іншій частині позову ОСОБА_2 -
відмовити.

Відмовити у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа Баглійський районний
відділ в м. Дніпродзержинську
Головного управління департаменту
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
усунення перешкод та зняття з
реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в
рахунок компенсації понесених судових
витрат в сумі 960,20 гривень (дев'ятсот
шістдесят гривень 20 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Черненкова Л.А.

Судді
Петешенкова М.Ю.

Дерев’янко О.Г.