Ухвала

іменем україни

30 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
державного підприємства «Конярство
України» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку,
незаконно утриманих коштів та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області від 24 липня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від

2 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 25 червня 1988 року він працював на
Запорізькому кінному заводі. З 6 липня
1992 року його було переведено з посади
помічника наїзника на посаду наїзника.
Наказом в.о. керівника філії
«Запорізькій кінний завод № 86»
державного підприємства «Конярство
України» Тарасенка О.Д. від 8 квітня 2014
року № 85-к до нього застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани, а також його переведено з
посади наїзника на посаду коняра з 9
квітня 2014 року. Наказом від 15 квітня 2014
року № 94-к його було звільнено з роботи
на підставі ст. 38 КЗпП України. Вважав
ці накази незаконними, оскільки він не
давав згоду на переведення на іншу
посаду, а догану йому було оголошено
без врахування його пояснень. Зазначав,
що 9 квітня 2014 року подав заяву з
попередженням про звільнення за 14 днів.
Однак його заяву було зареєстровано 17
квітня 2014 року, резолюцію накладено 18
квітня 2014 року, а наказ про звільнення
датований 15 квітня 2014 року і
був наданий йому на запит 22 травня 2014
року. Трудову книжку йому видано 17
квітня 2014 року. Крім того, зазначеними
діями відповідача йому завдано
моральну шкоду, яку він оцінив у 20 тис.
грн. Також відповідачем було незаконно
відраховано із його заробітної плати
за квітень 2014 року 551 грн 47
коп.

Ураховуючи наведене, позивач просив
визнати накази від 8 та 15 квітня
2014 року протиправним; визнати записи в
трудовій книжці від 8 квітня 2014 року
недійсним; визнати накази від 11 та 15
квітня 2014 року протиправними та
скасувати їх; поновити його на посаді
наїзника та стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 30 518 грн 37
коп.; визнати утримання із заробітної
плати у квітні 2014 року протиправним та
стягнути вказану суму з відповідача.

Рішенням Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від

24 липня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 2 вересня 2014 року, позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано накази в.о.
керівника філії «Запорізький кінний
завод № 86» ДП «Конярство України»
Тарасенка О.Д.: від 2 квітня

2014 року № 76-к «Про відшкодування
матеріальних збитків ОСОБА_4.», від

8 квітня 2014 року № 85-к «Про винесення
догани ОСОБА_4.» та від

11 квітня 2014 року № 92-к «Про вирахування
збитків з ОСОБА_4.». Стягнуто з ДП
«Конярство України» на користь ОСОБА_4
незаконно утриману суму з його
заробітної плати за квітень 2014 року у
розмірі 551 грн 47 коп. та в цій частині
рішення суду звернуто до негайного
виконання. У задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов у повному
обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду за захистом порушеного права, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивач не надав
обґрунтованих доказів, які б були
пов'язані з тим, що у нього з певних
поважних причин не було об'єктивної
можливості звернутися до суду в
установлений законом строк.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від
24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від

2 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д.
Луспеник