Справа №589/4544/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - Сидорчук О.М.Номер
провадження 22-ц/788/1901/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 46
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В.
А.

за участю секретаря судового засідання
-

Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4
на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 24 вересня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

В С Т А Н О В И Л
А :

в серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до
Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області з даним позовом, свої
вимоги мотивувала тим, що вона є
наймачем квартири АДРЕСА_1. В квартирі
на даний час, окрім неї, зареєстрований
відповідач ОСОБА_4 Оскільки останній
тривалий час без поважних причин в
спірній квартирі не проживає, плата за
житло ним не вноситься, тому
просила, у відповідності до положень
ст.ст. 71 та 72 ЖК України, визнати
відповідача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням.

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 24 вересня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.
Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування спірним житловим
приміщенням.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
невідповідність висновків обставинам
справи, просить рішення суду скасувати
та ухвалити рішення про відмову в
задоволенні позову. Окрім того,
просив новим судовим рішенням
розділити особовий рахунок по
квартирі між ним та позивачем.

Вказує, що судом першої інстанції не
надано належної оцінки тому факту, що
іншого жила він не має, виїхав з міста
Шостка з метою працевлаштування, а тому
причини його не проживання в спірному
житлі є поважними.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення апелянта, який свою скаргу
підтримав, перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого
суду відповідає не повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
позивач є наймачем та постійно
проживає в спірному приміщенні -
квартира АДРЕСА_1, за даною адресою
зареєстрований також відповідач
ОСОБА_4 ( а.с. 45 ).

Житлове приміщення належить до
державного житлового фонду.

З 1989 року відповідач не проживає в
спірній квартирі, речей, що йому
належить у квартирі не залишилось,
намірів повертатись не виказує, плата
за житло ним не вноситься.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі
є необґрунтованими.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 47
Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК
України, ніхто не може бути
примусово позбавлений права
користування житловим приміщенням
інакше, як з підстав і в порядку,
передбачених законом за відповідним
рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК
України, визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Як встановлено місцевим судом, ОСОБА_4 з
10 березня 1989 року зареєстрований
за адресою : АДРЕСА_1, проте він
добровільно покинув дане житло понад
20 років тому.

Вказані факти з достатньою повнотою
встановлені судом першої інстанції на
підставі належним чином досліджених і
оцінених доказів, а саме : актом про
підтвердження проживання ( не
проживання ) громадянина від 05 серпня
2014 року ( а.с. 8 ) та показами свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Відповідач визнав обставини
залишення спірної квартири у 1989 році
у зв»язку зі створенням родини і
при розгляді апеляційної скарги.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо
відсутності ОСОБА_4 без поважних
причин понад шість місяців за місцем
реєстрації.

Колегія суддів вважає також, що,
всупереч приписам ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК
України, відповідач не надав належних
та допустимих доказів, які б
підтвердили користування спірним
житлом, поважність його відсутності за
місцем реєстрації або доказів того, що
з боку позивача йому чиняться
перешкоди у користуванні житловим
приміщенням.

Навіть з апеляційної скарги слідує, що
відповідач фактично не претендує на
проживання в спірному житловому
приміщенні, а має потребу лише у
збереженні реєстрації в ньому.

Аналогічну позицію ОСОБА_4 висловив і
в суді апеляційної інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Окрім того слід зазначити, що у
відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається,
що під час розгляду даної справи в суді
першої інстанції, відповідачем
зустрічні позовні вимоги ( про
розподіл особового рахунку між
сторонами ) не заявлялось, відповідного
рішення по ним не ухвалювалося, тому
дане питання не може бути предметом
розгляду в суді апеляційної
інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Порядок та підстави визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням визначаються
цивільним та житловим законодавством
України, зокрема ст.ст. 71, 107 ЖК України,
а також ст. 405 ЦК України.

Позивачем було обґрунтовано свої
позовні вимоги тим, що відповідач не
користується без поважних жилим
приміщенням понад шість місяців ( ст. 71
ЖК України ).

Однак, ухвалюючи оскаржуване рішення,
суд першої інстанції виходив з того,
що вбачає інші обставини та підстави
для задоволення позову. Зокрема, як
зазначив суд в оскаржуваному
рішенні, ОСОБА_4 добровільно вибув на
постійне місце проживання, тобто суд
самостійно змінив підставу для
визнання відповідача таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням зі ст. 71 та ст. 107 ЖК
України.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року
« Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування Житлового
кодексу України » роз»яснено, що суд
може визнати особу такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
лише з однієї вказаної позивачем
підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107
ЖК України. Змінити підставу позову суд
вправі тільки за згодою позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач згоди на зміну підстави позову
не надавала.

Отже, суд першої інстанції, визнаючи
відповідача таким, що втратив право
користування житловим приміщенням з
підстав, передбачених ст. 107 ЖК України,
безпідставно вийшов за межі заявлених
позивачем вимог, чим порушив норми
процесуального законодавства.

Як зазначалося вище, позивачкою було
доведено не проживання відповідача
у спірній квартирі понад 6 місяців
без поважних причин, що, у
відповідності до ст.ст. 71-72 ЖК
України, є окремою підставою для
визнання даної особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

Таким чином, у відповідності до п. 4) ч. 1
ст. 309 ЦПК України, колегія суддів
дійшла до висновку про необхідність
зміни рішення місцевого суду, з
виключенням з мотивувальної частини
рішення висновків суду про вибуття
відповідача на інше постійне місце
проживання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України,
колегія суддів -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 24 вересня 2014
року в даній справі змінити, виключивши
з мотивувальної частини рішення
висновки суду про вибуття
ОСОБА_4 на інше постійне місце
проживання.

В інших частинах рішення
Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області від 24 вересня 2014
року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили з моменту його
проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -