АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Коренюк А.М.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення
Дарницького районного суду міста Києва
від 15 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1, діючого в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах
дітей Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання
неповнолітньої дитини, звільнення від
сплати аліментів, призначених за
рішенням суду, стягнення аліментів на
утримання дитини та надмірно сплачених
аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся в березні 2014 року.

Зазначав, що з 24.02.1990 року перебував в
шлюбі з ОСОБА_3 від якого сторони мають
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. 17.03.2009 року шлюб
між сторонами розірвано. Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
05.06.2007 року з нього було стягнуто
аліменти на утримання неповнолітніх
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до досягнення ними
повноліття в розмірі 1/3 частини від
всіх видів заробітку. Наразі ОСОБА_4
повнолітній, дружина продовжує
отримувати аліменти на утримання
доньки ОСОБА_2, які витрачає не за
цільовим призначенням. Зокрема донька
не забезпечена необхідними
канцтоварами для навчання, їжею та
іншими необхідними речами. А тому,
зважачючи на те що донька проживає з
ним та він, як батько, здійснює її
утримання, просив суд, з урахуванням
уточнених позовних вимог, визначити
місце проживання доньки з ним, у
зв»язку з чим звільнити його від сплати
аліментів, які він сплачує за рішенням
суду на утримання дитини, стягнути з
відповідачки на його користь
аналогічний розмір аліменти на
утримання доньки ОСОБА_2 та надмірно
стягнуті з нього за період проживання з
ним дитини - з квітня по червень 2014 року,
сплачені аліменти в загальній сумі 9 465
грн. 89 коп.

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 15 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
в частині відмови щодо звільнення від
сплати аліментів, стягнення аліментів
на утримання дитини та стягнення
надмірно сплачених аліментів та
ухвалення нового про задоволення
позовних вимог в цій частині в повному
обсязі. В частині місця проживання
дитини просить залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона забов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому
шлюбі, який було розірвано 17.03.2009 року,
що підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1.

Від шлюбу сторони мають дитину сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 05 червня 2007 року стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітньої
дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3
частини його заробітку (доходу),
починаючи з 05.06.2007 року й до повноліття
сина ОСОБА_4, а потім в розмірі 1/4
частини його заробітку (доходу), до
повноліття дочки ОСОБА_2.(а.с.11).

Наразі, узв'язку з досягненням сина
ОСОБА_4 повноліття, рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 05 червня 2007
року виконується в частині стягнення
аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 в
розмірі 1/4 частини заробітку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції прийшов до висновків
що позовні вимоги про звільнення
позивача від сплати аліментів не
ґрунтуються на положеннях закону, у
зв'язку з чим є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно ст.27 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року, яку
ратифіковано Постановою ВР України
№789-ХІІ від 27.02.1991 року, визначено, що
держави-учасниці визнають право кожної
дитини на рівень життя, необхідний для
фізичного, розумового, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батьки або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства» від 26 квітня 2001
року №2402-ІІІ, з відповідними змінами та
доповненнями, кожна дитина має право на
рівень життя достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Обов'язок батьків утримувати дитину до
досягнення нею повноліття визначено
ст.51 Конституції України та ст.180 СК
України.

Згідно ст. 186 СК України за заявою
платника аліментів або за власною
ініціативою орган опіки та піклування
перевіряє цільове витрачання
аліментів. У разі нецільового
витрачання аліментів платник має право
звернутися до суду з позовом про
зменшення розміру аліментів або про
внесення частини аліментів на
особистий рахунок дитини у відділенні
Державного ощадного банку України.

Звертаючись до суду позивач просив
звільнити його від сплати аліментів на
утримання доньки на тій підставі, що
останній рік донька проживає разом з
ним, а тому він, як батько, здійснює її
утримання, а саме купує необхідні речі,
надає кишенькові грошові кошти,
оплачує відпочинок. Натомість його
колишня дружина, отримуючи аліменти,
витрачає їх не за цільовим
призначенням.

Враховуючи те, що ст. 186 СК України
передбачено право звернення до суду
платника з позовом про зменшення
розміру аліментів або про внесення
частини аліментів на особистий рахунок
дитини у відділенні Державного
ощадного банку України у зв'язку з
нецільовим витрачанням аліментів,
позивач вказаних вимог не висуває,
натомість просить звільнити його від
сплати аліментів, що не ґрунтується на
вимогах чинного законодавства та
порушує ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства».

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням викладеного висновок
суду першої інстанції про те що позовні
вимоги є безпідставними є законним та
обґрунтованим.

Зі змісту позовної заяви вбачається що
позивач фактично просить скасувати
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 05 червня 2007 року про
стягнення з нього аліментів на тій
підставі, що донька ОСОБА_2 проживає
разом з ним та він здійснює її
утримання.

Таким чином, колегія суддів враховує
той факт, що при наявності на те
правових підстав, рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 05 червня 2007
року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів
може бути переглянуто за
нововиявленими обставинами.

Доводи апеляційної скарги про те, що,
оскільки ст. 186 СК України не
встановлено сум на яку можна зменшити
розмір сплати аліментів, а тому суд не
позбавлений права зменшити розмір
аліментів на всю суму, не може бути
прийнятий судом до уваги, оскільки не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Інших доводів, які б спростовували
законність і обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
діючого в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Дарницького районного
суду міста Києва від 15 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: