Справа № 591/5517/14-ц
Провадження № 2/591/2064/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року Зарічний районний суд
м.Суми в складі:

головуючого судді
Клімашевської І. В.

з участю секретаря
Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
визнання недійсним договору та
відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2014 року позивач
звернулася до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
вона 18 серпня 2012 року, з метою отримання
у позику грошей у сумі 15000 грн., уклала з
відповідачем ПП «Грандфінресурс»
договір №213039 та сплатила перший внесок
у розмірі 975,00 грн. Після цього
працівник відповідача її запевнив, що
протягом трьох-п'яти днів вона отримає
на наданий відповідачем рахунок кошти
у сумі 15000 грн. Проте, позику у вказаний
період вона не отримала. Після
звернення до фахівців права, вона
дізналась, що з нею укладений не
договір позики, а договір
адміністрування послуг відповідно
якого, вона стала учасником програми
діяльності «Альянс Україна», згідно
якої вона має право брати участь у
розподілі якогось грошового фонду, за
умови якщо буде сплачувати щомісячно
зазначену їй суму. Вказувала, що з її
боку була присутня помилка щодо
природи правочину при укладенні
оспорюваного договору. Крім того,
зазначала, що положення оспорюваного
договору містить ознаки нечесної
підприємницької практики, діяльність
ПП «Грандфінресурс» фактично є
діяльністю з надання фінансових
послуг, оскільки має характерні для
таких послуг ознаки, але здійснюється
відповідачем без відповідної ліцензії.
Вважала, що вона вчинила правочин під
впливом обману з боку відповідача, який
замовчував існування обставин, які
могли перешкодити укладенню договору,
а саме відсутність у відповідача права
(ліцензії) на укладення подібних
договорів, а також навмисно повідомив
її, що він укладає саме договір позики,
знаючи про те, що він укладає зовсім
інший за своєю юридичною природою
договір - договір про надання послуг.
ОСОБА_1 вважала, що вищевказаними діями
їй нанесені прямі матеріальні збитки в
сумі 975,00 грн. у вигляді сплати
одноразового комісійного платежу, та з
урахуванням того, що відповідач
застосував обман (в порядку ст. 230 ЦК
України) впевнена, що має право на
відшкодування збитків у подвійному
розмірі, тобто в сумі 1950,00 грн.

Від позивача надійшла заява в
якій вона позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила справу
розглянути в її відсутність.

Відповідач направив до суду
заперечення в яких просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В зв'язку з неявкою сторін в судове
засідання, фіксація судового процесу
за допомогою технічного засобу не
здійснювалась, що відповідає
положенням ст.197 ЦПК України.

Дослідивши подані сторонами докази,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено,
що 18 серпня 2012 року між позивачкою та ПП
«Грандфінресурс» було укладено
договір № 213039. Предметом цього
договору є зобов'язання Адміністратора
вчинити певні дії спрямовані на
придбання товару або надання
відповідної суми у позику, зазначеної у
Додатку № 1 (товар вартістю 15000 грн.), на
умовах діяльності Програми «Альянс
Україна», яка міститься у Додатку № 2 до
договору (а.с.6-8).

Згідно Додатку № 1 позивачка
повинна здійснити 36 платежів, які
складаються з одноразового
комісійного внеску, адміністративного
платежу, адміністративних витрат,
чистого внеску, загального платежу,
мінімального платежу, та згідно п. 3.1
Додатку № 2 вона зобов'язана сплачувати
щомісяця загальний або мінімальний
платіж на зазначений адміністратором
поточний рахунок, розміри якого
зазначені у Додатку № 1.

У Додатку № 2 зазначається, що
Програма «Альянс Україна» це
програма, що базується на створенні
реєстрів Учасників, метою яких є
придбання бажаних товарів або
відповідних сум у позику з
розстроченням платежу на досить
тривалий час, у порядку та на умовах,
передбачених договором та додатками до
нього.

У п. 4.12 Додатку № 2 зазначено, що
право на отримання товару залежить від
розміру максимальної сплаченої
кількості загальних платежів фонду.

Статтею 5 Додатку № 2 передбачено
зобов'язання відповідача щодо оплати
товару, організації його передачі у
власність учаснику або наданні
відповідної суми для придбання товару
самим учасником, який отримав дозвіл,
протягом трьох банківських днів після
того, як учасником будуть виконані
вимоги цієї статті.

Відповідно до ст.ст. 3, 5.2 Додатку №
2 учасник зобов'язується виконувати
зобов'язання, передбачені Договором,
у порядку та строки, визначені цими
статтями; у ст. 4 Договору визначено, що
він діє до остаточного виконання обома
сторонами прийнятих зобов'язань,
передбачених договором та додатками до
нього.

На виконання умов договору,
ОСОБА_1 18 серпня 2012 року сплатила перший
внесок у розмірі 975,00 грн.

Таким чином, з наданих суду
матеріалів вбачається, що в даному
випадку йдеться про діяльність ПП
«Грандфінресурс» з адміністрування
фінансових коштів, яка підпадає під
поняття «фінансова послуга».

Мотивуючи позовні вимоги, позивач
наполягала на тому, що відповідач
здійснював таку діяльність без
відповідної ліцензії, як того вимагає
законодавство. Проте, з такими
твердженнями погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону
України «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»
під поняттям «фінансова послуга»
розуміється операція з фінансовими
активами, що здійснюється в інтересах
третіх осіб за власний рахунок чи за
рахунок цих осіб, а у випадках,
передбачених законодавством, і за
рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011
року № 3462-ІV «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
(введено в дію з 08 січня 2012 року) внесено
зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» та доповнено
п. 11-1, відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг (як уповноважений
державний орган) (далі
Нацкомфінпослуг), затвердила
Ліцензійні умови провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах (розпорядження від 09
жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах») (далі - Ліцензійні
умови).

Ліцензійні умови закріпили
визначення, сутність, правовий статус
учасників (і вимоги до них) такого виду
фінансових правовідносин, як придбання
товарів у групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних
умов адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групі
це фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

Але, Закон України від 02 червня 2011
року № 3462-ІV «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
(набув чинності з 09 січня 2012 року),
відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
цьогоЗакону фінансові установи
зобов'язані протягом одного року з дня
набрання чинності цим Законом
привести свою діяльність у
відповідність із вимогами цього
Закону, а саме до 09 січня 2013 року.

Тобто, на час укладення договору
(18 серпня 2012 року) діяльність ПП
«Грандфінресурс» відповідала вимогам
чинного законодавства.

Помилковим є й твердження
позивача про введення її в оману з
підстав оплати нею не самого товару, а
права купівлі товару та відсутності
залучення власних коштів відповідача.

Відповідно до статті 229 ЦК
України, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилялася щодо обставин,
які мають істотне значення, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Істотне значення має помилка
щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість
використання її за призначенням.
Помилка щодо мотивів правочину не має
істотного значення, крім випадків ,
встановлених законом.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (
частина перша статті 229 цього Кодексу,
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо замовчує їх існування.

Суд вважає, що позивачем не були
доведені підстави для
визнання укладеного договору
недійсним, передбачені ст. ст. 229, 230 ЦК
України. Не були надані будь-які докази
на підтвердження обману з боку
відповідача. Не вбачає суд в діяльності
відповідача і ознак нечесної
підприємницької практики.

Конкретні умови отримання
учасником договору заявленої суми
визначені у статті 4 та 5 додатку №2
до договору .

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім усіх умов
договору і додатків до нього.

Учасник підтверджує, що
отримав усі коректно викладені
пояснення від представника
адміністратора, уважно прочитав та
зрозумів умови додатку № 2 та правові
наслідки, що засвідчує своїм
підписом.(п.15.1 додатку № 2 ( а.с. 8)

Таким чином, предметом
оспорюваної угоди є надання учаснику
програми «Альянс Україна»
адміністративних послуг, в тому числі
фінансового характеру, з метою
отримання заявленої до надання
грошової суми.

Оплатні послуги адміністратора
при виконанні споживачем всіх умов
договору забезпечуються не
можливість, а реальне отримання
останнім грошової суми за рахунок
фонду реєстру, який формується з
чистих внесків його та інших учасників,
з наступним повним погашенням цієї
суми своїми внесками. За невиконання
цього обов'язку настає
відповідальність, передбачена ст. 9
додатку № 2 .

З матеріалів справи вбачається,
що під час укладення Договору № 213039
від 18 серпня 2012 року ОСОБА_1 отримала
примірник Договору та додатки до нього,
які містять опис послуг ПП
«Грандфінресурс» за програмою «Альянс
Україна».

Відповідно до п. 4.8 ст. 4 Договору
підписання цього договору та додатків
до нього є підтвердженням факту
отримання всіх пояснень від
представника Адміністратора,
засвідченням того, що учасник уважно
прочитав та зрозумів усі визначення,
умови та зміст Договору і додатків до
нього.

Крім того, п. 1.4 ст. 1 Додатку № 2
встановлює, що Договір активується на
четвертий день з моменту його
підписання, а у п. 8.1 встановлює
процедуру і умови розірвання Договору,
якщо учасник виявив бажання розірвати
Договір протягом 3-х банківських днів з
моменту його підписання. Тобто,
надається строк у три дні для учасника
програми з моменту підписання Договору
для вирішення питання про остаточну
участь у програмі. Однак, позивач із
заявою про розірвання Договору в
триденний термін до ПП
«Грандфінресурс» не зверталась, що
свідчить про її розуміння та згоду з
усіма умовами Договору.

Відповідно до статті 627 ЦК України
та до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності
та справедливості.

Позивач погодився з умовами
договору, підписавши договір з
додатками.

Враховуючи всі вищевикладені
обставини в їх сукупності, суд вважає,
що вимоги позивача про визнання
недійсним договору та відшкодування
збитків не підлягають задоволенню в
зв'язку з необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215,
218,224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
недійсним договору та відшкодування
збитків відмовити за
необґрунтованістю.

Заочне рішення може бути
переглянуте Зарічним районним судом м.
Суми за письмовою заявою відповідача,
яка може бути подана до Зарічного
районного суду м. Суми протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення
суду до апеляційного суду Сумської
області через Зарічний районний суд м.
Суми, шляхом подачі апеляційної скарги
в десятиденний строк з дня
проголошення рішення суду, а у разі
відсутності особи у судовому засіданні
-з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
І.В.Клімашевська