Справа № 1306/2203/12
Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/783/4238/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника позивача -
Бучковського С.В., представниа
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3
та Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 7 травня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 07 травня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» заборгованість за
кредитним договором №32/33/303 від 20.08.2007
року та додатковим договором №1 від
31.10.2007 року в розмірі 372281,25 доларів США,
що еквівалентна 4179740,46 гривень та 3219
грн. понесених судових витрат. В
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено.

Вказане рішення оскаржили ОСОБА_3 та
ПАТ «Універсал Банк».

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
до нього та постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Універсал Банк» в повному
обсязі. Зазначає, що судом не взято до
уваги те, що він ОСОБА_3 реально не
отримав кредитних коштів у розмірі 100000
дол. США, згідно додаткового договору
№1 від 31.10.2007 року, тобто отримав лише 100
тис. доларів США згідно первісного
договору кредиту від 20.08.2007 року.
Посилання у судовому рішенні на те, що
факт нібито отримання ним кредитних
коштів у сумі 100000 доларів США за
додатковим договором №1 від 31.10.2007 року
є помилковим, оскільки заява на видачу
готівки не може бути належним доказом
цього, оскільки посвідчує лише намір
отримати кошти а не їх реальне
отримання. Крім цього, він виконував
умови укладеного договору сплачуючи
передбачені суми виходячи з отриманої
суми у 100 тис. доларів США. Також,
невірним є посилання суду і на те, що
розбіжність рахунків, зазначених у
заяві на переказ готівки №269 від 31.10.2007
року та у кредитному договорі №32/33/303
від 20 серпня 2007 року слід розцінювати
як допущену описку, оскільки жодних
належних та допустимих доказів
представником позивача на
підтвердження факту описки протягом
розгляду справи суду не представлено.
Крім цього, банком безпідставно, без
погодження з ним та в порушення умов
договору було в односторонньому
порядку збільшено відсоткову ставку за
договором з 13 % до 15,25 %, чого суд теж не
врахував. Також, судом порушено і норми
процесуального права.

ПАТ «Універсал Банк» в своїй
апеляційній скарзі просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ
«Універсал Банк» заборгованість по
кредитному договору в сумі 372281,25 дол.
США, що еквівалентно станом на день
проведення розрахунку 4179740,46грн., а
також стягнути з ОСОБА_5 в користь ПАТ
«Універсал Банк» заборгованість по
кредитному договору в сумі 97790 дол. США,
що еквівалентно станом на день
проведення розрахунку 1097924,80 грн.
Вважають рішення у частині відмови в
задоволення позову до ОСОБА_5
необґрунтованим та безпідставним.
Зазначають, що Банк звертався до
поручителя із вимогою про оплату боргу,
однак така була залишена без
реагування. Проте, згідно ч.2 ст. 553 ЦК
України порукою може забезпечуватись
виконання зобов'язання частково або у
повному обсязі. Враховуючи, що ОСОБА_5
поручилась за виконання ОСОБА_3
договору кредиту від 20.08.2007 року за яким
він отримав 100000 доларів США, вона
повинна відповідати за неповернення
ним 97790 доларів США, що еквівалентно
1097924,80 грн., тобто неповернуту ним суму
до 30.10.2007 року, коли він отримав
додатково 100000 доларів США, згідно
додаткового договору. Тобто вказаний
відповідач повинна частково
відповідати за отримані та не
повернуті боржником кредитні кошти, за
що вона поручилась.

В судове засідання відповідачі не
з'явилися, однак суд вважав за можливе
проводити розгляд справи у їх
відсутності враховуючи, що такі
належним чином повідомлялись про час
та місце розгляду справи, причин неявки
суду не повідомили, клопотань про
відкладення розгляду справи від них до
суду не надходило, зважаючи на вимоги
ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси
відповідача ОСОБА_3 у судовому
засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_3 на
підтримання його апеляційної скарги та
в заперечення скарги позивача,
представника позивача на підтримання
їх апеляційної скарги та в заперечення
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги до
задоволення не підлягають та підстав
для скасування оскаржуваного рішення
суду - немає.

Як вбачається із змісту рішення
суду першої інстанції суд,
задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ та стягуючи з відповідача ОСОБА_3 на
їх користь розмір заявленої у позовній
заяві та заяві про збільшення позовних
вимог заборгованості виходив з того, що
між ВАТ «Універсал Банк»,
правонаступником якого є позивач та
вказаним відповідачем був укладений
кредитний договір №32/33/303 від 20.08.2007
року та додатковий до нього договір №1
від 31.10.2007 року. Позивач умови вказаних
договорів виконав у повному обсязі,
відповідач же такі належним чином не
виконував внаслідок чого у позивача
виникло право на звернення до суду з
вимогами про стягнення заборгованості
включно з правом про стягнення
достроково усієї суми наданих
кредитних коштів, що підлягає захисту.
Що стосується рішення в частині
відмови у задоволенні позову до
поручителя, то суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки додатковим
договором від 31.10.2007 року №1 було
збільшено обсяг відповідальності
відповідача (поручителя) ОСОБА_5 згідно
кредитного договору укладеного між
Банком та ОСОБА_3, а додаткового
договору поруки з нею укладено не було
та вона згоди на збільшення обсягу
своєї відповідальності не надавала, її
порука щодо договору кредиту
припинилася, а тому вимоги до неї як
поручителя безпідставні.

Колегія суддів вважає такі висновки
суду першої інстанції підставними та
такими, що відповідають обставинам
справи та вимогам закону. Доводи ж
апеляційних скарг колегія суддів
вважає необґрунтованими, а скарги
такими, що до задоволення не
підлягають.

Як встановлено судом першої інстанції,
вбачається із матеріалів справи та
сторонами не оспорювалось 20.08.2007 року
між ВАТ «Універсал Банк»,
правонаступником якого є позивач та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 32/33/303. Згодом між вказаними особами
укладено додатковий договір №1 до
вказаного кредитного договору, а саме
31.10.2007 року. Згідно вказаних договорів
позивач (Банк) надав, а відповідач
отримав 100 тис. доларів США, а згодом ще
100 тис. доларів США (разом 200 тис. доларів
США) терміном на 240 місяців, тобто до
19.08.2027 року із процентною ставкою 13%
річних та останній зобов'язувався
повернути вказану суму, відповідно до
затвердженого, а за додатковим
договором №1 зміненого графіку
погашення заборгованості, сплативши
відповідні відсотки. Банк свої
зобов'язання згідно договору виконав у
повному обсязі, відповідач же (ОСОБА_3)
такі належним чином не виконував
внаслідок чого у нього утворилася
заборгованість, яка станом на 18.04.2014
року склала 372281,25 доларів США, що
еквівалентно 4179740,46 грн.

Враховуючи вказане ст.ст. 525, 526, 530 ЦК
України та п.п. 7.1.3, 9.1 Кредитного
договору укладеного між сторонами Банк
вправі був заявити та заявив вимогу до
відповідача боржника ОСОБА_3, а суд
вірно стягнув з нього суму, що
складається із: поточної
заборгованості по сплаті тіла кредиту,
відсотків за користування кредитом, а
також додатково пені та достроково
стягнув залишок отриманих кредитних
коштів, що повинні бути повернуті
згідно кредитного договору.

Що стосується доводів скарги ОСОБА_3 та
пояснень його представника у судовому
засіданні про те, що ним не було
отримано другу частину суми кредиту
згідно додаткового договору від 31.10.2007
року, попри дійсне підписання самого
додаткового договору №1, то такі
спростовуються заявою вказаного
відповідача на отримання кредиту від
6.08.2007 року у якій вказано ним сума, що
запрошується на отримання у розмірі 200
тис. доларів США; додатковим договором
від 31.10.2007 року до договору іпотеки від
20.08.2007 року у якому вказано, що таким
забезпечується виконання зобов'язання
саме у розмірі 200 тис. доларів США,
згідно кредитного договору № 32/33/303 від
20.08.2007 року та додаткового договору від
31.10.2007 року №1 та самими договором
іпотеки від 20.08.2007 року; заявою на
видачу готівки у розмірі 100000 доларів
США №269 від 31.10.2007 року, на яких
міститься безпосередній підпис
вказаного відповідача, що свідчить про
отримання ним вказаної суми відповідно
до згаданого договору кредиту саме
31.10.2007 року (Т.1 а.с. 154-162, 171).

Щодо доводів скарги про розбіжності
(описки) у номері рахунку, що вказаний у
заяві на отримання готівки, то такі
жодним чином не свідчать про
неотримання коштів, що підтверджено
згаданими вище доказами та їх не
спростовують.

Більше того факт отримання коштів у
розмірі 200 тис. доларів США жодним чином
не заперечувався у будь-якій формі
відповідачем, який підписав додаткові
договори та заяву на видачу готівки, ні
шляхом подання звернень, скарг, заяв до
Банку, ні у інші органи (ні після
отримання вимог про необхідність
сплати заборгованості, ані після
подання позову). Крім цього, вказаним
відповідачем ні до подання даного
позову Банком, ні після його подання не
було подано жодних позовних заяв
(зустрічного позову) з метою
спростування даного факту.

Що ж до доводів скарги про одностороннє
збільшення Банком відсоткової ставки
за кредитом з 13 % до 15,25 %, то такі доводи
теж є необґрунтованими, оскільки
зазначення про нарахування
відсоткової ставки з 28.07.2008 року у
розмірі 15,25 % у розрахунку поданому до
позовної заяви (Т.1 а.с. 4), як описка
спростована новим поданим Банком
розрахунком (Т. 1 а.с. 222-223) у якому
вказана графа відсутня та доказів, які
б спростовували вірність нарахування
заборгованості за таким новим
розрахунком із розрахунку відсоткової
ставки 13% річних відповідачем не
подано.

Решта доводів скарги висновків суду не
спростовують.

Крім цього, ст. 553 ЦК України дійсно
вказує, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Та дійсно 20.08.2007 року між ВАТ «Банк
Універсальний» (правонаступником
якого є позивач) та відповідачем ОСОБА_5
було укладено договір поруки в
забезпечення кредитного договору
укладеного між Банком та ОСОБА_3 №32/33/303
від 20.08.2007 року. Згідно такого договору
ОСОБА_5 дійсно була ознайомлена з
кредитним договором та зобов'язувалась
відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3,
що випливають із кредитного договору.

Однак, про внесення змін до договору,
зокрема, про отримання ОСОБА_3 більшої
суми кредитних коштів та відповідно
збільшення його відповідальності
перед Банком (згідно додаткового
договору №1 від 31.10.2007 року) поручитель
ОСОБА_5 повідомлена не була та не
поручалась відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_3 у збільшеному
вигляді. Додаткового договору поруки
між нею та Банком (що передбачалось п. 11
договору поруки) укладено не було.
Натомість Банком було ініційовано
укладення додаткового договору до
договору іпотеки, який теж був
укладений в забезпечення виконання
зобов'язання за договором кредиту, про
що вказувалось вище.

Відповідно ж до ч.1 ст.559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Враховуючи вказану норму закону та
згадані обставини, що виникли, а саме
зміну зобов'язання без згоди
поручителя внаслідок чого збільшилася
її відповідальність, судом першої
інстанції зроблено вірний висновок про
те, що порука припинилася та відсутні
підстави для солідарного стягнення
заборгованості з боржника ОСОБА_3 перед
Банком із ОСОБА_5

Вказане також відповідає вимогам п. 22
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», який вказує,
що: відповідно до частини першої статті
559 ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання. Якщо в договорі поруки
такі умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень частини першої статті 559 ЦК
порука припиняється у разі зміни
основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Що стосується доводів скарги Банку про
необхідність стягнення з ОСОБА_5 суми
несплаченого кредиту ОСОБА_3 до 31.10.2007
року, то такі не ґрунтуються на законі
та є безпідставними, оскільки у неї, як
вказувалось вище, будь-які зобов'язання
перед Банком припинились у зв'язку із
зміною зобов'язання без її згоди. Крім
цього, поручителем не може
забезпечуватись неіснуюче
зобов'язання (стару редакцію договору,
що була змінена), що існувало до 31.10.2007
року.

Враховуючи вказане доводи обох
апеляційних скарг вірних висновків
суду першої інстанції не спростовують
та підстав для їх задоволення немає.
Рішення ж суду як таке, що ухвалене з
дотриманням норм як матеріального так
і процесуального закону слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_3 та Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 07 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник