Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/1200/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької
Т.М.,

суддів Миніч Т.І.,
Шевчук А.М.,

при секретарі судового

засідання
Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства „Імексбанк" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - відділ
міграційної служби Корольовського
району м. Житомира про виселення та
зняття з реєстрації, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 17 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ПАТ «Імексбанк» в
особі відділення №311 АТ «Імексбанк» у
м. Житомирі звернулося до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що в забезпечення виконання
зобов`язання за кредитним договором №44
від 10.07.2006 року, укладеного між АКБ
«Імексбанк» та ТОВ „Вега-Стар", з
ОСОБА_2 укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.
Виконавчим написом №221000 від 19.12.2008
року, виданим приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу Житомирської області ОСОБА_5
звернено стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки від 14.07.2006 року, а
саме на квартиру АДРЕСА_1. Банк
направляв відповідачам вимогу про
виселення, однак відповідачі
добровільно не звільнили квартиру та з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою зняті не були. За таких
обставин, позивач просив суд виселити
відповідачів з квартири, із зняттям їх
з реєстрації.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 17 вересня 2014 року
позов задоволено частково. Виселено
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1. Зобов`язано відділ
міграційної служби Корольовського
району м. Житомира ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 зняти з реєстрації. В решті
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 липня 2006 року
між АКБ „Імексбанк" та ТОВ „Вега -Стар"
укладено кредитний договір №44, за
умовами якого товариство отримало
кредитні кошти у розмірі 257 000 грн.,
строком погашення до 09 липня 2009 року зі
сплатою 21 % річних. На забезпечення
виконання кредитного договору АКБ
„Імексбанк" уклав з ОСОБА_2 14.07.2006 року
іпотечний договір, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором, 19 грудня 2008 року
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
вчинено виконавчий напис №22100 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- вказану квартиру.

Згідно з ч. 3 ст.109 ЖК України звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109
ЖК України, ст.ст.39,40 Закону України
«Про іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Крім ОСОБА_2, в квартирі АДРЕСА_1 на
теперішній час зареєстровані та
проживають -ОСОБА_3 та неповнолітній
ОСОБА_4

Позивач надіслав на адресу
відповідачів 18 листопада 2013 року
письмове повідомлення з вимогою про
добровільне звільнення вищевказаного
житлового приміщення в тридцятиденний
строк з дня отримання цієї вимоги, але
вимогу відповідачі не виконали.

Оскільки відповідачі, проживаючи у
квартирі, яка була передана в іпотеку і
на яку було звернуто стягнення з метою
примусового виконання рішення суду про
стягнення кредитної заборгованості,
протягом місяця з дня отримання вимоги
про виселення не звільнили зазначене
житлове приміщення добровільно, то суд
на підставі ст.40 Закону України «Про
іпотеку» обґрунтовано задовольнив
позов.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову про
виселення є законним та обгрутованим.

Відповідно до вимог ст.ст.3,11,27,31, 123 ЦПК
України суд має розглянути справу в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідачі у встановленому законом
порядку не зверталися до суду із
позовною заявою про визнання договору
іпотеки від 14.06. 2006 року та виконавчого
напису від 19.12.2008 року недійсними.

Тому доводи апеляційної скарги про те,
що судовим рішенням порушені права
неповнолітнього ОСОБА_4 не ґрунтуються
на вимогах закону та матеріалах
справи.

Разом з тим не можна погодитися з
судовим рішенням в частині
задоволення позову про зняття
відповідачів з реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі заяви особи,
запиту органу реєстрації за новим
місцем проживання особи, судового
рішення, яке набрало законної сили, (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою), свідоцтва
про смерть.

Зняття з реєстраційного обліку
покладено на відділи у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України.

Таким чином, рішення суду про
виселення і є остаточним рішенням, на
підставі якого відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС України зобов'язаний зняти
відповідачів з реєстраційного обліку.

Вирішуючи спір та задовольняючи
позовні вимоги в частині позовних
вимог про зняття з реєстраційного
обліку, суд у порушення вимог ст. ст. 213,
214 ЦПК України не визначився із
характером спірних правовідносин,
належним способом захисту прав
позивача щодо зняття з реєстраційного
обліку, як наслідок, не визначився із
нормою матеріального права, яка
підлягає застосуванню до спірних
правовідносинах, та вирішив спір у
спосіб, який не відповідає правовому
режиму зняття з реєстраційного обліку.

За таких обставин оскаржуване
рішення суду підлягає скасуванню в
частині позовних вимог про зняття з
реєстраційного обліку з ухвалення
нового в цій частині - про відмову у їх
задоволенні.

Керуючись ст. ст. 209, 303,304, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 17 вересня 2014 року в
частині задоволення позову про зняття
з реєстрації скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
„Імексбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - відділ міграційної служби
Корольовського району м. Житомира про
зняття з реєстрації. В решті рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді