Справа № 202/3302/14-ц
Провадження № 2/0202/3659/2014
19 вересня 2014 року
Індустріальний районний суд м.
у складі: головуючого судді Зосименко
при секретарі Котула А.М,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Шоста
дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
проживання однією сім'єю та усунення
від права на спадкування,
Позивач у березні 2014 року звернувся
до суду до відповідачів про
встановлення факту проживання разом зі
спадкодавцем однією сім'єю не менше
п'яти років та усунення їх від права на
спадкування за законом, яку уточнив у
серпні 2014 року, посилаючись на те, що
спадкодавець, ОСОБА_4, була його
хрещеною матір'ю та фактично вважала
його своїм рідним сином, адже її рідні
її сини фактично з 1972 року ніколи їй не
допомагали. Її онуки, на яких вона
залишила заповіт, не дивлячись на її
неодноразові звернення за фінансовою
допомогою, адже вона хворіла на рак,
відмовилися допомагати їй, хоча мали
таку можливість, адже обидва працюють
та проживають в АДРЕСА_2. Фактично вона
була одинкою людиною, її чоловік,
ОСОБА_5, помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1. Її син,
ОСОБА_6, безвісті зник ще 01.02.2006 року,
після чого ОСОБА_4 отримала свідоцтво
про смерть свого сина, де датою смерті
зазначено ІНФОРМАЦІЯ_2. Другий її син,
ОСОБА_7, переїхав на постійне
проживання до Російської Федерації в м.
Хабаровськ, де він помер в 1990 - роках.
Тому з .2006 року ОСОБА_4 залишилася сама
проживати в своїй квартирі, що
розташована за адресою:АДРЕСА_1. У 2007
році ОСОБА_4 сильно захворіла. Тому вона
запропонувала позивачу переїхати жити
до неї в пустуючи кімнату. З цього часу
вони стали проживати однією сім'єю - як
син та мати, в квартирі АДРЕСА_1. В 2013
році її стан здоров'я різко погіршився,
у зв'язку з негативною динамікою
захворювання (рак підшлункової залози
з метастазами у внутрішніх органів). За
час хвороби ОСОБА_4 самостійно вже не
могла себе обслуговувати та вона
постійно потребувала сторонньої
допомоги, яку їй надавав позивач.
Просив встановити факт його
проживання разом із спадкодавцем
ОСОБА_4 однією сім'єю з 14 березня 2008
року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3,
усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від права на
спадкування після смерті ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.
У судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали у повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не
з'явились, про причини своєї неявки суд
не повідомили. Позивач не заперечував
щодо заочного розгляду справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
Суд, заслухавши пояснення позивача
та його представника, показання
свідків, дослідивши матеріали
спадкової справи та надані позивачем
письмові докази, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні, що
спадкодавець, ОСОБА_4, була хрещеною
матір'ю ОСОБА_1. Вона товаришувала з
батьками позивача до самої їх смерті, а
саме: мати позивача, ОСОБА_8, померла
ІНФОРМАЦІЯ_5, а батько позивача, ОСОБА_9,
ОСОБА_4 стала самотньою людиною, адже її
чоловік, ОСОБА_5, помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1.
Її син, ОСОБА_6, безвісті зник ще з 01.02.2006
року, дана обставина підтверджується
рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська
від 17.09.2007 року (цивільна справа
№2-о-103/07). Після цього 30.04.2009 року ОСОБА_4
отримала свідоцтво про смерть свого
сина, де датою смерті зазначено
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Тому суд вважає, що заява від імені
ОСОБА_6 про прийняття спадщини після
його матері, яка міститься в матеріалах
спадкової справи, є зловживання правом
з боку невідомої особи, яка від імені
померлої особи написала таку заяву та
відправила листом до Шостої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з метою створення
додаткових перешкод для спадкоємців.
Адже зазначена заява написана на
звичайному аркуші паперу та до неї не
додано жодних доказів, які б
підтверджували особу заявника. Крім
того чинний Порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затверджений Наказом № 296/5
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
року містить Главу 10 («Видача свідоцтв
про право на спадщину») в підпунктах 3.3,
3.23 якої передбачено, що заяви про
прийняття спадщини або відмову від її
прийняття подаються спадкоємцем
особисто нотаріусу за місцем відкриття
спадщини у письмовій формі. Своєчасно
надісланою вважається заява,
справжність підпису особи на якій
засвідчена (або не засвідчена)
нотаріально, що направлена поштовим
відправленням до закінчення
шестимісячного строку для прийняття
спадщини і яка надійшла нотаріусу
після закінчення цього строку.
Нотаріус приймає такі заяви, заводить
спадкову справу та у випадку
надходження заяви, справжність підпису
на якій не засвідчено нотаріально,
надсилає лист спадкоємцю, в якому
пропонується надіслати заяву,
оформлену належним чином, або особисто
прибути до нотаріуса за місцем
відкриття спадщини. У таких випадках
конверт підшивається у спадкову
справу. Тому таку заяву може надіслати
фактично будь-яка особа і нотаріус
зобов'язаний її зареєструвати, навіть
без перевірки належності підпису на
цій заяві заявнику.

Другий її син, ОСОБА_7, переїхав на
постійне проживання до Російської
Федерації в м. Хабаровськ, де він помер
в 1990 - роках. Тому з 01.02.2006 року ОСОБА_4
залишилася сама та проживала в своїй
квартирі, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Після смерті батьків позивач
постійно відвідував ОСОБА_4 та
допомагав їй по господарству. З 2007 року
позивач фактично припинив шлюбні
відносини зі своєю дружиною та
відмовився від поділу спільно нажитого
майна, залишивши їй свою квартиру.
Офіційно шлюб між ними був розірваний
11.07.2008 року.

Після розірвання шлюбу зі своєю
дружиною позивач перейшов жити до
іншої жінки, але й з нею життя не
склалося. Тому він вимушений був
проживати у своїх друзів. В цей час
сильно захворіла його хрещена мати,
ОСОБА_4 Вона була вже похилого віку та
відчувала сильні болі в животі, як
потім з'ясувалося в неї було
захворювання на рак підшлункової
залози. Дані обставини підтверджуються
медичною карткою ОСОБА_4 та лікарським
свідоцтвом про її смерть НОМЕР_1 від
22.07.2013 року, де основною причиною смерті
зазначено: рак головки підшлункової
залози з метастазами у внутрішні
органи.

Тому ОСОБА_4 запропонувала позивачу
переїхати жити до неї у квартиру. З
цього часу вони стали проживати однією
сім'єю - як син та мати, в квартирі
АДРЕСА_1. Після того як в ОСОБА_4 виявили
захворювання на рак підшлункової
залози вона потребувала особливого
догляду та ліків, тому позивач ніс всі
витрати по її забезпеченню та доглядав
її.

В 2013 році стан здоров'я ОСОБА_4 різко
погіршився, у зв'язку з негативною
динамікою захворювання (рак
підшлункової залози з метастазами у
внутрішніх органів). За час хвороби
ОСОБА_4 самостійно вже не могла себе
обслуговувати та вона постійно
потребувала сторонньої допомоги. Через
тяжку хворобу вона перебувала у
безпорадному стані та потребувала
постійного догляду, піклування,
матеріальної та моральної підтримки з
боку рідних та близьких.

Допитані в якості свідків ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 з якими ОСОБА_4 товаришувала з
1970-х років підтвердили в судовому
засіданні, що ОСОБА_4 неодноразово
телефонувала до своїх онуків з
проханням, щоб вони приїхали та надали
їй допомогу, але вони відмовили їй в
допомозі, зазначивши, що їм не потрібні
ні вона, ні її квартира. Також вони
підтвердили, що саме позивач з кінця 2007
року став проживати однією сім'єю з
ОСОБА_4, доглядав за нею та вони мали
спільний бюджет.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла у віці 75
років.

Останнім бажанням ОСОБА_4 було, щоб
позивач з її товаришем, ОСОБА_10, піддав
кремації її тіло. Позивач за власний
рахунок сплачував всі пов'язані з
похованням витрати, в тому числі
сплатив 4907 гривень в крематорії м.
Харкова. Через рік після її смерті
позивач за власні кошти поставив їй
пам'ятник. Дані обставини в суді
підтвердив ОСОБА_10.

Після смерті ОСОБА_4, позивач звернувся
до Шостої дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу йому свідоцтва про право на
спадщину за законом. Але, нотаріус
відмовила йому в видачі свідоцтва про
право на спадщину, адже позивач не
надав доказів, що підтверджують факт
його проживання разом зі спадкодавцем,
ОСОБА_4, однією сім'єю не менш як п'ять
років до часу відкриття спадщини, крім
того нотаріус йому повідомила, що з м.
Хабаровська прийшов лист з заявами
онуків спадкодавця про прийняття ними
спадщини за заповітом.

Судом встановлено, що 20.04.2004 року ОСОБА_4
в рівних частках склала заповіт на
користь свого сина, ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, та на користь свого онука,
ОСОБА_3, який проживає в м. Хабаровськ
Російської Федерації. Зазначений
заповіт за життя ОСОБА_4 скасовано не
було.

Тому фактично на спадщину як за законом
та і за заповітом може претендувати
онук спадкодавця, ОСОБА_3; за законом (за
правом представлення ч.1 ст. 1266 ЦК
України) може претендувати інший її
онук, ОСОБА_2; в порядку ст. 1264 ЦК України
право на спадкування в четверту чергу
за законом має позивач.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку про наявність
підстав для встановлення факту
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4, разом
однією сім'єю не менш п'яти років до дня
смерті ОСОБА_4 та про наявність підстав
для усунення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від права
на спадкування після смерті ОСОБА_4.

За приписами ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа
може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані. В ч. 6
ст. 1224 ЦК України зазначено, що
положення цієї статті поширюються на
всіх спадкоємців, у тому числі й на тих,
хто має право на обов'язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ.

Тому, за наявності для того підстав,
передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, від
спадкування можуть бути усунені як
спадкоємці за законом так і спадкоємці
за заповітом.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали із
спадкодавцем однією сім'єю не менше як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Таким чином, зібрані по справі докази
вказують на наявність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,15,16,ч.5,6ст.1224,ст.1264,
ч.3,5 ст.1268,1296 ЦК України, роз'ясненнями
ППВСУ «Про практику у справах про
спадкування» від 30.05.2008 року №7, ст. ст.
3, 7, 11, 15, 60, 61, 212-215, 224, 256 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1
разом зі спадкодавцем ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, з 14 березня 2008
року по ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі
АДРЕСА_1.

Усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від права на
спадкування після смерті ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Індустріальний районний
суд м. Дніпропетровська шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя
С.Г. Зосименко