Справа № 135/193/14-ц Провадження №
22-ц/772/2994/2014Головуючий в суді першої
інстанції Патраманський І. О.Категорія
48 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючої: Шемети Т.М.,

суддів: Марчук В.С., Матківської
М.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.

за участю: ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,
ОСОБА_4, представника відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_4 на рішення
Ладижинського міського суду
Вінницької області від 15.09.2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна
подружжя, -

в с т а н о в и л а :

03.02.2014 року позивач звернулася до суду з
таким позовом та, уточнивши і змінивши
позовні вимоги (а.с. 209-210), просила суд:

- розділити спільне майно подружжя,
визнати за відповідачем право
власності на майно(предмети домашнього
вжитку) на загальну суму 11 510 грн. та
стягнути з відповідача на її користь
вартість ? частини спільного майна: 5
755 грн.

- визнати за відповідачем право
власності на кошти, які були зняті ним з
депозитних рахунків в сумі 7 858
доларів 57 центів США та в сумі 8000 долари
34 центи США та стягнути з відповідача
на її користь ? частину цих коштів, а
саме: 51 825 грн. 90 коп., стягнути з
відповідача на її користь понесені нею
судові витрати.

24.02.2014 року ОСОБА_4 пред'явив зустрічний
позов до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя (а.с.42-43) та просив суд:
поділити спільно нажите майно подружжя
та виділити йому, визнавши за ним право
власності на майно на загальну суму 14
670 грн., виділити ОСОБА_2, визнавши за нею
право власності, майно на загальну суму
25 900 грн., стягнути понесені ним судові
витрати.

Рішенням Ладижинського міського суду
Вінницької області від 15.09.2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково:

1) визнано за ОСОБА_4 право
власності на м'який куточок, вартістю
280 грн., Комп'ютер марки «Асус
Термінатор» моноблок з принтером,
вартістю 2 600 грн., Комп'ютерний
стілець, вартістю 1 780 грн., Лінолеум 14
кв.м. вартістю 2000 грн., Штори (тюль та
ламбрекен) вартістю 540 грн., Карниз
вартістю 100 грн. Ковдри вартістю 400 грн.,
Палас вартістю 500 грн., люстра вартістю
260 грн., Офісний стілець вартістю 460 грн.,
а всього на загальну суму 11 510 грн. та
стягнуто з відповідача на користь
позивача ? вартості майна, а саме: 5 755
грн.;

2) визнано за ОСОБА_4 право
власності на кошти, які були зняті з
депозитного рахунку, в сумі 50 886 грн. 18
коп. та стягнуто з відповідача на
користь позивача ? частину цих коштів:
50886 грн. 18 коп..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 431
грн. понесених нею судових витрат,
позов в частині стягнення з
відповідача на користь позивача витрат
на правову допомогу в розмірі 4150 грн., -
залишено без розгляду.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено в зв'язку з пропуском
ним строку позовної давності.

Не погодившись з таким рішенням суду
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
просить оскаржуване рішення скасувати,
в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити,
а його позов задовольнити в повному
обсязі. Апеляційну скаргу мотивує тим,
що суд розділив майно, якого немає в
натурі, грошові кошти були нажиті та
витрачені ними під час перебування у
шлюбі, суд безпідставно застосував до
його вимог наслідки пропуску строку
позовної давності: він дізнався про
своє порушене право, коли позивач
звернулася до суду з первісним позовом,
він досі проживає в спільній квартирі
та речі домашнього вжитку всі
знаходяться в квартирі.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5
подану апеляційну скаргу підтримали з
викладених у ній підстав. ОСОБА_2 та
адвокат ОСОБА_3 проти задоволення
апеляційної скарги заперечили,
зазначили, що суд першої інстанції
об'єктивно та вірно розглянув справу.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
спільне майно подружжя підлягає
поділу, наявність майна, про яке
йдеться в первісному позові,
підтверджена; крім того, під час шлюбу
сторони набули у спільну власність 7
858, 87 доларів США, які були зняті ОСОБА_4
хоча й під час перебування в шлюбі,
однак витрачені ним особисто, без згоди
на те дружини, доказів протилежного він
не надав. Грошові кошти в сумі 8 004, 34
долари США були внесені на депозитний
рахунок після розірвання шлюбу, а
позивачкою не доведено. Що це спільні
кошти подружжя, тому в задоволенні
позову в цій частині суд відмовив. З
врахуванням того, що позивачем ОСОБА_2
не надано документального
підтвердження доказів витрат на
правову допомогу в сумі 4 150 грн., суд
дійшов висновку про залишення позову в
цій частині без розгляду. Відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4,
суд дійшов висновку, що майно, яке
зазначено в зустрічному позові дійсно
було нажито подружжям за час
перебування у шлюбі, що ними не
заперечується, однак ОСОБА_2 подала
заяву про застосування наслідків
пропуску строку позовної давності, яка,
на думку суду, підлягає до задоволення,
так як шлюб між сторонами розірвано
01.02.2011 року рішенням Ладижинського
міського суду, яке набрало законної
сили 14.02.2011 року, а ОСОБА_4 подав
зустрічний позов лише 24.02.2014 року, тобто
по закінченню 3-річного строку позовної
давності, а про поновлення цього строку
ОСОБА_4 питання не порушував.

Такі висновки суду першої інстанції є
невірними та не ґрунтуються на нормах
закону, тому оскаржуване рішення
підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції
встановлено наступне:

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 19.10.1985 року
перебували у шлюбі, який було розірвано
рішенням Ладижинського міського суду
Вінницької області від 01.02.2011 року
(а.с.11).

-2-

За час перебування в шлюбі, що визнано
обома сторонами, було набуто ряд речей,
які на сьогодні між ними не розподілені
та перебувають у їх користуванні.

Відповідно до частини 1 статті 72 СК
України, до вимог про поділ майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, заявленої після розірвання
шлюбу, застосовується позовна давність
у три роки. Разом з тим, слід зазначити,
що згідно статті 68 ч.1 СК України,
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу, а згідно частини 2
статті 71 СК України, позовна давність
обчислюється від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

В розглядуваній справі ОСОБА_4 строк
звернення до суду з позовом про поділ
спільного майна подружжя не пропущено,
так як він продовжував проживати в
спільній квартирі, що не заперечується
сторонами та підтверджено реєстрацією
його місця проживання згідно паспорту,
тобто спільна сумісна власність не
припинилася. Спір про порядок
розподілу спільно нажитого майна виник
у сторін в 2014 році, що підтверджується
тим, що ОСОБА_2 14.02.2014 року звернулася до
суду з позовом про поділ спільного
майна подружжя, тобто з урахуванням
того, що до моменту пред'явлення позову
ОСОБА_2 вони використовували спільне
майно за взаємною згодою, ОСОБА_4
дізнався про порушення свого права
лише на початку 2014 року, після чого ним
24.02.2014 року було подано зустрічний
позов (а.с. 42-43), тобто в межах строку
позовної давності. Таким чином, підстав
для застосування наслідків пропуску
строку звернення до суду щодо вимог
ОСОБА_4 немає.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності (стаття 60 СК України).

Отже, як було встановлено в суді, в тому
числі і в судовому засіданні
апеляційного суду, сторонами за час
перебування у шлюбі було нажито речі
домашнього вжитку, які є наявними на
час розгляду справи та вартість яких
була узгоджена ОСОБА_2 та ОСОБА_4, про що
вони подали спільну заяву:

- М'який куточок, вартістю 2300 грн.,

- Комп'ютер марки «Асус Термінатор»
моноблок з принтером, вартістю 2 300
грн.,

- Комп'ютерний стіл, вартістю 1 780 грн.,

- Штори (тюль та ламбрекен) вартістю 540
грн.,

- Карниз вартістю 100 грн.

- дві ковдри по 100 грн. вартістю 200 грн.,

- Палас вартістю 400 грн.,

- люстра вартістю 260 грн.,

- Офісний стілець вартістю 400 грн.,

- телевізор «Самсунг», вартістю 1 500
грн.

- меблевий гарнітур стінка, вартістю 3
500 грн.,

- м'який куточок спальний, вартістю 200
грн.

- карнизи 2 шт. по 100 грн., вартістю 200 грн.

- тюль та ламбрекен у залі, вартістю 500
грн.,

- стіл-тумба, вартістю 300 грн.,

- ковдри 5 шт. вартістю 750 грн.,

- подушки 3 штуки вартістю 150 грн.,

- килим на підлогу, вартістю 500 грн.

- набори постільної білизни, вартістю 600
грн.,

- люстра в зал, вартістю 150 грн.,

- світильники в коридорі, вартістю 100
грн.,

- меблі у вітальні, вартістю 2 000 грн.,

- тумба під телевізор, вартістю 200 грн.,

- шафа кухонна, вартістю 100 грн.,

- тюль в спальню, вартістю 100 грн.,

- тюль в кухню, вартістю 50 грн.,

- холодильник Атлант, вартістю 1800 грн.,

- кухонний м'який куточок, вартістю 600
грн.,

- карниз в кухні, вартістю 100 грн.,

- кухонний гарнітур, вартістю 1 200 грн.,

- мийка нержавіюча, вартістю 150 грн.,

- мікрохвильова піч, вартістю 600 грн.,

- телевізор LG, вартістю 900 грн.,

- праска, вартістю 250 грн.,

- пральна машина-автомат, вартістю 1 500
грн..

Загальна вартість майна, що підлягає
поділу, становить 28 080 грн.

В поданій заяві про узгодження
вартості майна сторони погодилися, що
інших речей, які вони зазначали в своїх
позовах, але які не є в переліку
узгоджених цін на майно, на момент
розгляду справи немає, тому поділу
підлягає лише реально існуюче майно.

З урахуванням думки сторін по справі,
того, що фактично кожен з них
користується тими речами, про визнання
права власності на які висуває вимогу,
суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 зі
спільного майна подружжя слід
виділити наступне:

телевізор «Самсунг», вартістю 1 500 грн.

- меблевий гарнітур стінка, вартістю 3
500 грн.,

- м'який куточок спальний, вартістю 200
грн.

- карнизи 2 шт. по 100 грн., вартістю 200 грн.

- тюль та ламбрекен у залі, вартістю 500
грн.,

- стіл-тумба, вартістю 300 грн.,

- ковдри 5 шт. вартістю 750 грн.,

- подушки 3 штуки вартістю 150 грн.,

- килим на підлогу, вартістю 500 грн.

- набори постільної білизни, вартістю 600
грн.,

- люстра в зал, вартістю 150 грн.,

- світильники в коридорі, вартістю 100
грн.,

- меблі у вітальні, вартістю 2 000 грн.,

- тюль в кухню, вартістю 50 грн.

- карниз в кухні, вартістю 100 грн.,

- кухонний гарнітур, вартістю 1 200 грн.,

- мийка нержавіюча, вартістю 150 грн.,

- мікрохвильова піч, вартістю 600 грн.,

- праска, вартістю 250 грн.,

- пральна машина-автомат, вартістю 1 500
грн., -

а всього майна на загальну суму 16 100
грн..

ОСОБА_4 зі спільного майна
подружжя слід виділити наступне:

- М'який куточок, вартістю 2300 грн.,

- Комп'ютер марки «Асус Термінатор»
моноблок з принтером, вартістю 2 300
грн.,

- Комп'ютерний стіл, вартістю 1 780 грн.,

- Штори (тюль та ламбрекен) вартістю 540
грн.,

- Карниз вартістю 100 грн.

- дві ковдри по 100 грн. вартістю 200 грн.,

- Палас вартістю 400 грн.,

- люстра вартістю 260 грн.,

- Офісний стілець вартістю 400 грн.,

- тумба під телевізор, вартістю 200 грн.,

- шафа кухонна, вартістю 100 грн.,

-3-

- тюль в спальню, вартістю 100 грн.,

- холодильник Атлант, вартістю 1800 грн.,

- кухонний м'який куточок, вартістю 600
грн.,

- телевізор LG, вартістю 900 грн., -

а всього на загальну суму 11 980 грн..

Згідно частини 1 статті 70 СК України, у
разі поділу майна , що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

В розглядуваній справі вартість майна,
яке підлягає виділу ОСОБА_2, перевищує
вартість майна, яке підлягає виділу
ОСОБА_4, однак останній не висував
вимогу в зустрічному позові та в
судовому засіданні апеляційного суду
підтвердив, що він не бажає отримати
грошову компенсацію за відступ від
ідеальної частки в майні, тому суд не
ухвалює рішення про стягнення
компенсації за відступ від ідеальної
частки в майні подружжя.

Що стосується поділу грошових коштів,
які перебували на депозитному рахунку,
відкритому на ім'я ОСОБА_4, слід
зазначити наступне:

Формулювання вимоги про визнання права
власності за ОСОБА_4 на грошові кошти,
що були зняті з депозитного рахунку та
стягнення половини від цих коштів на
користь ОСОБА_2 є некоректною, так як
право власності ОСОБА_4 на його
банківський вклад ніким не
оспорюється. Фактично позивач ОСОБА_2
вважає кошти, які були на депозитному
рахунку, спільними коштами подружжя та
просить їх розділити, стягнувши на її
користь ? їх частину з ОСОБА_4, який їх
зняв та, за її твердженням, використав
на власний розсуд.

Як вбачається з довідки начальника
Гайсинського відділення АТ
«Райффайзен Банк «Аваль» від 20.04.2014
року (а.с.112), виписки по рахунку(а.с.19)
ОСОБА_4 має поточний рахунок у
Гайсинському відділенні АТ
«Райффайзен Банк «Аваль», та 06.10 2010 року
ним було знято 7 858, 87 доларів США.

Шлюб між сторонами було розірвано
01.02.2011 року згідно з рішенням
Ладижинського міського суду
Вінницької області (а.с.11), тобто зняття
коштів в сумі 7 858, 87 доларів США
відбулося під час перебування ОСОБА_2
та ОСОБА_4 у шлюбі. Таким чином, виходячи
з положень статей 63, 65 СК України, не
потребує доказування те, що кошти були
витрачені на потреби сім'ї, а навпаки, в
разі незгоди з цим ОСОБА_2, саме вона
повинна була довести, що кошти були
використані не як спільна сумісна
власність Не зважаючи на це, судом
першої інстанції при розгляді справи
відбулася підміна понять та він
безпідставно вважав, що обов'язок
довести використання коштів на потреби
сім'ї лежить на ОСОБА_4. Отже, з
врахуванням вищевикладеного, в
задоволенні позову про стягнення на
користь ОСОБА_2 половини грошових
коштів, знятих 06.10.2010 року ОСОБА_4 з
депозитного рахунку, слід відмовити.

Стосовно грошових коштів в розмірі 8
004, 34 долари США, то як вбачається з
інформації банку, вони були покладені
та зняті ОСОБА_4 після розірвання шлюбу:
12.07.2011 року, тому підстав вважати їх
спільною сумісною власністю подружжя
немає, оскільки доказів цього суду
надано не було, тому і в цій частині в
задоволенні позову ОСОБА_2 слід
відмовити.

Особливої уваги заслуговує аргумент
апеляційної скарги щодо залишення
судом без розгляду вимог про стягнення
витрат на правову допомогу в розмірі 4
150 грн. без розгляду, оскільки, не
зважаючи на те, що цим права ОСОБА_4 не
порушені, такий висновок суду першої
інстанції є грубим порушенням норм
процесуального права та загальних
засад судочинства: по-перше, витрати на
правову допомогу відносяться до
судових витрат (стаття 79 ЦПК України),
по-друге, вимога про стягнення судових
витрат з іншої сторони не є позовною
вимогою, а тому відповідно не може бути
залишена без розгляду, так як не може
бути предметом розгляду в іншій
окремій справі; розподіл судових
витрат між сторонами здійснює суд за
результатами розгляду справи (стаття 88
ЦПК України). А зазначення судом
підстави для залишення без розгляду те,
що стороною не надано докази в
обґрунтування витрат в сумі 4 150 грн., -
суперечить не лише нормам цивільного
процесуального права, але й є
абсурдним.

Отже, апеляційна скарга підлягає
задоволенню: оскаржуване по справі
рішення слід скасувати як таке, що
постановлене з грубим порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без повного і об'єктивного з'ясування
обставин справи, а позовні вимоги і
ОСОБА_2, і позовні вимоги ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню:
поділу підлягає лише спільне сумісне
майно, яке є наявним на час розгляду
справи. Оскільки обидві сторони
понесли судові витрати по справі,
враховуючи фактичний поділ спільно
нажитого майна, суд приходить до
висновку, що понесені сторонами судові
витрати слід покласти на них.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 15.09.2014 року
скасувати та ухвалити нове:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Розділити спільно нажите майно
подружжя:

Виділити на праві власності ОСОБА_2
майно:

- телевізор «Самсунг», вартістю 1 500
грн.

- меблевий гарнітур стінка, вартістю 3
500 грн.,

- м'який куточок спальний, вартістю 200
грн.

- карнизи 2 шт. по 100 грн., вартістю 200 грн.

- тюль та ламбрекен у залі, вартістю 500
грн.,

- стіл-тумба, вартістю 300 грн.,

- ковдри 5 шт. вартістю 750 грн.,

- подушки 3 штуки вартістю 150 грн.,

- килим на підлогу, вартістю 500 грн.

- набори постільної білизни, вартістю 600
грн.,

- люстра в зал, вартістю 150 грн.,

- світильники в коридорі, вартістю 100
грн.,

- меблі у вітальні, вартістю 2 000 грн.,

- тюль в кухню, вартістю 50 грн.

- карниз в кухні, вартістю 100 грн.,

- кухонний гарнітур, вартістю 1 200 грн.,

- мийка нержавіюча, вартістю 150 грн.,

- мікрохвильова піч, вартістю 600 грн.,

- праска, вартістю 250 грн.,

- пральна машина-автомат, вартістю 1 500
грн., -

загальною вартістю 16 100 грн.
(шістнадцять тисяч сто) гривень.

Виділити на праві власності
ОСОБА_4 майно:

- М'який куточок, вартістю 2300 грн.,

- Комп'ютер марки «Асус Термінатор»
моноблок з принтером, вартістю 2 300
грн.,

- Комп'ютерний стіл, вартістю 1 780 грн.,

- Штори (тюль та ламбрекен) вартістю 540
грн.,

- Карниз вартістю 100 грн.

- дві ковдри по 100 грн. вартістю 200 грн.,

- Палас вартістю 400 грн.,

-4-

- люстра вартістю 260 грн.,

- Офісний стілець вартістю 400 грн.,

- тумба під телевізор, вартістю 200 грн.,

- шафа кухонна, вартістю 100 грн.,

- тюль в спальню, вартістю 100 грн.,

- холодильник Атлант, вартістю 1800 грн.,

- кухонний м'який куточок, вартістю 600
грн.,

- телевізор LG, вартістю 900 грн., -

загальною вартістю 11 980 (одинадцять
тисяч дев'ятсот вісімдесят) грн..

В задоволенні позову ОСОБА_2 в частині
визнання за ОСОБА_4 права власності на
кошти, які були зняті ним з депозитного
рахунку в сумі 7 858, 87 долари США та в
сумі 8 00, 34 долари США та стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ? частини цих
коштів, - відмовити.

Понесені судові витрати покласти на
сторони.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча:
Т.М.Шемета

Судді:
М.В. Матківська

В.С.Марчук