Провадження № 2/161/4623/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

15 жовтня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді
Пушкарчук В.П.

при секретарі Акайомовій
Т. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку справу за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області про стягнення коштів, -

в с т а н о
в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області про
стягнення інфляційних витрат за період
з липня 2010 року по серпень 2014 року в
сумі 5 276,00 грн. у зв'язку з несвоєчасним
отриманням грошової допомоги при
виході на пенсію. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що вона пропрацювала
в органах державної влади понад 20
років, зокрема з 1994 року по 2010 рік в
системі органів Пенсійного фонду
України. У 2007 році була визнана
інвалідом III групи, а у липні 2010 року
інвалідом II групи. У червні 2010 року була
звільнена із органів державної влади з
посади начальника управління ПФУ в
Ковельському районі, а у липні 2010 року
вийшла на пенсію згідно Закону «Про
державну службу», відповідно набула
права на виплату грошової допомоги в
зв'язку з виходом на пенсію по
інвалідності як державний службовець.
Упродовж липня - вересня 2010 року
зверталась в усному порядку до
головного управління ПФУ у Воли нській
області, де працювала до звільнення з
проханням провести виплату грошової
допомоги. Однак, виплата не була
проведена. У серпні 2010 року звернулась
до голо вного управління ПФУ у
Волинській області із письмовою заявою
про виплату грошової доплати, на що
отримала відповідь про відмову за
№799/К-01 від 15.09.2010 року.

Не погодившись із рішенням установи
позивачем була подана позовна заява до
суду. Постановою Ковельського
міськрайонного суду від 26.11.2010 року
позов задоволено. Однак, відповідач
подав апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду.
Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині задоволення
позовних виплат та в цій частині
ухвалено нове - про відмову в
задоволенні позову. ОСОБА_1 подала
касаційну скаргу. Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
12.02.2014 року касаційну скаргу
задоволено, постанову Ковельського
міськрайонного суду від 26.11.2010 року
залишено в силі.

Однак, головне управління ПФУ у
Волинській області, навіть після
винесення ухвали Вищого
адміністративного суду, ігноруючи
Закон, в добровільному порядку не
виплатило грошову допомогу. Відповідно
позивач була змушена звернутись до
відділу приму сового виконання рішень
головного управління ДВС у Волинській
області з виконавчим листом. Однак
головне управління ПФУ не поспішало
вживати жодних заходів щодо плати
коштів. Позивач вказує, що змушена була
звернутись до ДВС із скаргою, на що
отримала відповідь за вих. № 04-32/4996 від
20.08.2014 року, з якої дізналась, що кошти
частково в сумі 11686,00 грн. були
перераховані 18.08.2014 року. Решту суми
було перераховано 29.08.2014 року.

Проте ОСОБА_1 вказує, що їй перерахована
лише сума грошової допомоги в розмірі
14040,00 грн., а інфляційні витрати за
несвоєчасну виплату не були
перераховані.

Разом з тим зазначає, що заборгованість
по виплаті допомоги (грошове
зобов'язання) в зв'язку несвоєчасною
виплатою з липня 2010 року по серпень 2014
року зазнала інфляцій втрат,
своєрідного «здешевлення» внаслідок
інфляції. Відповідно до вимог ст. 2
Закону України від 03.07.1991р. № 1282-ХІІ
«Про інфляцію грошових доходів
населення» інфляції підлягають
грошові доходи населення.

Відповідно до Постанови КМУ від
21.02.2001 року № 159 «Про затвердження
Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати» розмір суми індексу
інфляції становить 14040,00 грн. х (105,6% х
104,6% х 99,8% х 100,5% х 112,9%) - 14040,00 грн. = 3521,00
грн. (липень 2010 - 99,8% х серпень 2010 - 101,2% х
вересень 2010 - 102,9% х жовтень 2010 - 100,5% х
листопад 2010 - 100,3% х грудень 2010 - 100,8%
всього за 6 місяців 2010 року - 105,6%; всього
за 12 місяців 2011 року - 104,6%; всього за 12
місяців 2012 року - 99,8%; всього за 12
місяців 2013 року - 100,5%; січень 2014 - 100,2% х
лютий 2014 - 100,6% х березень 2014 - 102,2% х
квітень 2014 - 103,3% травень 2014 - 103,8% х
червень 2014 - 101% х липень 2014 - 100,4% х
серпень -100,8% всього за 8 місяців 2014 року
- 112,9%).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України три
відсотки річних становить 14040,00 грн. х (3%
річних х 4 роки 2 міс.) = 1755,00 грн.

Таким чином, із зроблених позивачем
розрахунків, зокрема: заборгованість -
14040,00 гривень; на цю суму нарахований %
інфляції в розмірі 3521,00 грн. та 3 % річних
1755,00 гривень, з відповідача підлягає до
стягнення 5276,00 грн.

В судове засідання позивачем
ОСОБА_1 подано заяву про розгляд справи
у її відсутності, позовні вимоги
підтримала з підстав, зазначених у
позовній заяві, просила позов
задовольнити.

Представник відповідача Наумчик
О.О. подала в судове засідання заяву про
розгляд справи у її відсутності,
позовні вимоги не визнала з підстав
наведених у запереченні від 15.10.2014 року
та просила у задоволенні позову
відмовити.

Дослідивши документи справи суд
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
пропрацювала в органах державної влади
понад 20 років, зокрема з 1994 року по 2010
рік в системі органів Пенсійного фонду
України. У 2007 році була визнана
інвалідом III групи, а у липні 2010 року
інвалідом II групи. У червні 2010 року була
звільнена із органів державної влади з
посади начальника управління ПФУ в
Ковельському районі, а у липні 2010 року
вийшла на пенсію згідно Закону «Про
державну службу», відповідно набула
права на виплату грошової допомоги в
зв'язку з виходом на пенсію по
інвалідності як державний службовець.
Упродовж липня - вересня 2010 року
зверталась в усному порядку до
головного управління ПФУ у Воли нській
області, де працювала до звільнення з
проханням провести виплату грошової
допомоги. Однак, виплата не була
проведена. У серпні 2010 року звернулась
до голо вного управління ПФУ у
Волинській області із письмовою заявою
про виплату грошової доплати, на що
отримала відповідь про відмову за
№799/К-01 від 15.09.2010 року (а.с. 4).

Не погодившись із рішенням установи
позивачем була подана позовна заява до
суду. Постановою Ковельського
міськрайонного суду від 26.11.2010 року
позов задоволено (а.с. 6-8). Однак,
відповідач подав апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині задоволення
позовних виплат та в цій частині
ухвалено нове - про відмову в
задоволенні позову (а.с 13-14). ОСОБА_1
подала касаційну скаргу. Ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 12.02.2014 року (а.с. 15-16) касаційну
скаргу задоволено, постанову
Ковельського міськрайонного суду від
26.11.2010 року залишено в силі.

Оскільки, головне управління ПФУ у
Волинській області, навіть після
винесення ухвали Вищого
адміністративного суду, в
добровільному порядку не виплатило
грошову допомогу, позивач була змушена
звернутись до відділу приму сового
виконання рішень головного управління
ДВС у Волинській області з виконавчим
листом. Позивач вказувала, що змушена
була звернутись до ДВС із скаргою, на що
отримала відповідь за вих. № 04-32/4996 від
20.08.2014 року (а.с. 18), з якої дізналась, що
кошти частково в сумі 11686,00 грн. були
перераховані 18.08.2014 року. Решту суми
було перераховано 29.08.2014 року.

Як слідує зі змісту позовної заяви та
доданих до неї матеріалів справи
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
стягнення з відповідача інфляційних
витрат та 3% річних від простроченої
суми у зв'язку з несвоєчасним
виконанням відповідачем постанови
Ковельського міськрайонного суду від
216.11.2010 року, яка залишена в силі ухвалою
Вищого адміністративного суду України,
в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області, Управління
Пенсійного фонду України в
Ковельському районі про виплату
грошової допомоги.

Листом Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 708/0/4-13 від 07.05.2013
року «Про індексацію заробітної плати»
зазначено, що об'єктом індексації
грошових доходів населення є оплата
праці (грошове забезпечення) як
грошовий дохід громадян, одержаний ним
в гривнях на території України і який
не має разового характеру (частина
перша статті 2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», пункт 2 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 року №
1078).

Проте, як встановлено статтею 2 Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» від 07.03.1991 року № 1282,
індексації підлягають грошові доходи
громадян, одержані ними в гривнях на
території України і які не мають
разового характеру: пенсії; стипендії;
оплата праці (грошове забезпечення);
суми виплат, що здійснюються
відповідно до законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування; суми
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також суми, що
виплачуються особам, які мають право на
відшкодування шкоди і разі витрати
годувальника. Кабінет міністрів
України може встановлювати інші
об'єкти індексації, що не передбачені
частиною першою цієї статті. Соціальні
виплати, що мають цільовий і разовий
характер (допомога при народженні
дитини, допомога на поховання,
матеріальна допомога, одноразова
допомога при виході на пенсію тощо), а
також допомога у зв'язку з вагітністю і
пологами індексації не підлягають.

Державним службовцям у разі виходу на
пенсію за наявності стажу державної
служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів, відповідно до п. 3.6
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої Наказом Державного
комітету статистики України від 13.01.2004
року № 5, ця виплата є одноразовою та
одноразова допомога працівникам, які
виходять на пенсію згідно з діючим
законодавством та колективними
договорами (включаючи грошову допомогу
держаним службовцям та науковим
(науково-педагогічним) працівникам) не
належить до фонду оплати праці.

Крім того, вимоги позивача ОСОБА_1 про
сплату боргу з урахуванням індексу
інфляції на весь час прострочення та
сплати 3 % від простроченої суми,
стосуються виплати грошової допомоги
державному службовцю при виході на
пенсію, що регулюється Законом України
«Про державну службу», а не цивільним
законодавством, норми якого, і зокрема
ст. 625 Цивільного Кодексу України, не
розповсюджуються на подібні
правовідносини. Крім цього, відповідно
до абзацу 6 пункту 3 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078,
до об'єктів індексації грошових
доходів громадян не відносяться,
зокрема: одноразова допомога при
виході на пенсію, яка управлінням
Пенсійного фонду в місті Ковелі та
Ковельському районі виплачена
позивачу ОСОБА_1.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 215, 218 ЦПК
України, ст. 19 Конституції України,
Законом України «Про індексацію
грошових доходів населення» та
Порядком проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області про
стягнення коштів - відмовити із-за
безпідставності.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання скарги про апеляційне
оскарження рішення суду протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання скарги
про апеляційне оскарження, якщо скаргу
про апеляційне оскарження не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П.
Пушкарчук