У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Леванчука А.О.,
Писаної Т.О.,Фаловської
І.М.,-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» в особі філії
«Житомирське регіональне управління»
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
відділ у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Олевського РВУ МВС України в
Житомирській області, про звернення
стягнення на предмет іпотеки та за
позовом ОСОБА_9 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_10 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» в особі філії
«Житомирське регіональне управління»
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
орган опіки та піклування Олевської
міської ради Житомирської області про
визнання недійсним договору іпотеки,
за касаційними скаргами ОСОБА_9, подану
представником ОСОБА_11, та публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», подану
представником ОСОБА_12, на рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду із
позовом, в якому просило в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № ZRMWGA 00004403 від 12 червня 2008
року у розмірі 79 677 грн. 62 коп.,
звернути стягнення на предмет іпотеки -
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом
її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з державного реєстру
прав власності, а також наданням ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу
зазначеної квартири, також просило
виселити всіх осіб, які зареєстровані
та мешкають у вказаній квартирі зі
зняттям їх з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

У грудні 2010 року ОСОБА_9 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1,
звернулася до суду із зустрічним
позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі
філії «Житомирське регіональне
управління» ПАТ КБ «Приватбанк»,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
орган опіки та піклування Олевської
міської ради Житомирської області, про
визнання недійсним договору іпотеки №
ZRMWGA 00004403 від 12 червня 2008 року недійсним.
Посилаючись на те, що на час укладення
договору іпотеки від 12 червня 2008
року неповнолітній ОСОБА_10 проживав у
квартирі, яка є предметом договору
іпотеки і при укладенні цього договору
не було отримано згоди органу опіки та
піклування на вчинення вказаного
правочину.

Ухвалою Олевського районного суду
Житомирської області від 26
січня 2011 року позовні заяви ПАТ КБ
«Приватбанк» в особі філії
«Житомирське регіональне управління»
та ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_10 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Олевського районного суду
Житомирської області від

14 березня 2014 року в задоволенні позову
ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії
«Житомирське регіональне управління»
ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Позов
ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_10, задоволено. Визнано недійсним
договір іпотеки № ZRMWGA 00004403, укладений 12
червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк»
в особі філії «Житомирського
Регіонального Управління» ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, посвідчений та
зареєстрований приватним нотаріусом
Олевського районного нотаріального
округу Житомирської області ОСОБА_13, у
реєстрі за № 2405, предметом якого є
трикімнатна квартира АДРЕСА_1 у

м. Олевську Житомирської області,
загальною площею 69, 74 кв.м. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 29 травня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ПАТ КБ «Приватбанк» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа
- відділ у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Олевського РВУ МВС України в
Житомирській області, про звернення
стягнення на предмет іпотеки, з інших
підстав. Відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_9 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_10 до ПАТ КБ
«Приватбанк» в особі філії
«Житомирське регіональне управління»
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
орган опіки та піклування Олевської
міської ради Житомирської області, про
визнання недійсним договору іпотеки.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції в частині
відмови в задоволенні її позову та
залишення у цій частині в силі рішення
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свої доводи порушенням апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

ПАТ КБ «Приватбанк», у поданій до суду
касаційній скарзі, просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції в
частині відмови в задоволенні їхнього
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки, із направленням
справи у цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції, мотивуючи
свої доводи порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарг та вивчивши
обставини справи вважає, що касаційна
скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає
частковому задоволенню, а касаційна
скарга ОСОБА_14 - відхиленню, з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення апеляційного суду не
відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що з 15 серпня 2007 року
ОСОБА_9 перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_6 Від шлюбу в них
народився син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

12 червня 2008 року між ЗАТ КБ
«Приватбанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір № ZRMWGA 00004403,
на підставі якого ОСОБА_6 отримав
кредит у розмірі 58 650 грн. зі строком
повернення коштів до 13 червня 2018 року
(т. 1 а.с.11-16). У забезпечення виконання
вказаного зобов'язання, в цей же день
між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено договір
іпотеки, предметом якого є трикімнатна
квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.17 −? 22). Спірна
квартира належить на праві приватної
спільної власності ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право
власності № 222, виданого 6 липня 1994 року
Олевською селищною радою Житомирської
області, тобто є їхньою особистою
власністю (т. 2 а.с.123).

ОСОБА_9 була зареєстрована у АДРЕСА_2,
який належить іншим особам, власного
житла вона не має.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «Приватбанк» про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
задовольняючи позов ОСОБА_9 про
визнання недійсним договору іпотеки,
суд першої інстанції виходив із
встановлених вище обставин, а також, що
укладаючи договір іпотеки на квартиру,
право користування якою мав
неповнолітній син ОСОБА_9 - ОСОБА_10,
сторони не отримали згоду органу опіки
і піклування на укладення спірного
правочину, що тягне за собою
недійсність цієї угоди. Разом з цим,
місцевий суд вважав, що ПАТ КБ
«Приватбанк» у порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, не надав суду доказів, які б
спростовували доводи ОСОБА_9 про те, що
малолітній ОСОБА_10 на час укладення
договору іпотеки не проживав у
квартирі, яка є предметом іпотеки.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, суд апеляційної інстанції не
погодився з такими висновками суду
першої інстанції й вважав, що наявні
підстави для відмови в задоволенні
позову ОСОБА_9, виходячи з того, що на
підставі аналізу наданих сторонами
доказів у їх сукупності, належності та
допустимості, неможливо однозначно
зробити висновок про проживання дитини
у квартирі, яка є предметом договору
іпотеки, на час виникнення спірних
правовідносин. З урахуванням цього, суд
вважав недоведеним факт проживання
неповнолітнього ОСОБА_10, у червні 2008
року, у спірній квартирі. Разом з цим,
апеляційний суд відмовляючи в
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, дійшов висновку про те, що
звернення стягнення на нерухоме майно,
яке використовується для проживання
громадян, є крайнім заходом. Згідно п.
33.4 договору іпотеки вартість
іпотечного майна встановлена у сумі 100
000 грн., а станом на 2012 рік його вартість
складає 114 385 грн. позовні вимоги
заявлені на 79 677 грн., що становить 69% від
вартості іпотечного майна. Зважаючи на
неспівмірність суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна
та відсутності обставин, що вказують на
вчинення іпотекодавцями дій по
зменшенню вартості іпотечного майна,
апеляційний суд відмовив в задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Однак з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 41
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Встановивши, що боржником порушено
зобов'язання за кредитним договором
від 12 червня 2008 року і його
заборгованість станом на 27 квітня 2010
року становить 79 677 грн. 62 коп., а також
те, що вимоги банка про звернення
стягнення на предмет іпотеки є
правомірними, суд апеляційної
інстанції дійшов суперечливого
висновку про те, що права банку
відмовою у зверненні стягнення на
предмет іпотеки не будуть порушені,
оскільки права іпотекодержателя на
іпотечне майно є незмінними та сума
заборгованості за кредитом є
неспівмірною з вартістю іпотечного
майна.

Наведене свідчить про неповне
з'ясування апеляційним судом всіх
обставин у справі.

З урахуванням викладеного ухвалене
судом апеляційної інстанції рішення
не можна визнати законним і
обґрунтованим, тому воно як
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, відповідно до вимог ч.
2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню
в частині вирішення позовних вимог ПАТ
КБ «Приватбанк» про звернення
стягнення на предмет іпотеки, з
передачею справи у цій частині на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

У той же час, рішення апеляційного суду
в частині вирішення позовних вимог
ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_10 про визнання недійсним
договору іпотеки ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і доводи
касаційної скарги ОСОБА_9 висновків
суду у цій частині не спростовують,
тому її касаційну скаргу слід
відхилити.

Керуючись ст. ст. 337, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, подану
представником ОСОБА_11, відхилити.

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», подану
представником ОСОБА_12, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 29 травня 2014
року в частині вирішення позовних
вимог публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» в особі філії
«Житомирське регіональне управління»
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
відділ у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Олевського РВУ МВС України в
Житомирській області, про звернення
стягнення на предмет іпотеки
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 29 травня 2014
року в частині вирішення позову ОСОБА_9
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» в
особі філії «Житомирське регіональне
управління» публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа - орган опіки та піклування
Олевської міської ради Житомирської
області про визнання недійсним
договору іпотеки залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.С. Ткачук В.С. Висоцька А.О. Леванчук
Т.О. Писана І.М. Фаловська Головуючий

Судді: