Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік
О.М.,

суддів:
Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г.,
Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ майна подружжя, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 30 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 24 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,
посилаючись на те, що вона перебувала з
вiдповiдачем у зареєстрованому шлюбi з 23
липня 2005 року до 16 липня 1012 року, пiд час
якого за спiльнi кошти вони придбали у
спiльну власнiсть автомобiль Toyota Corolla,
державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року
випуску, вартістю 120 тис. грн та три
металевi контейнери, що знаходяться на
торговому мiсцi НОМЕР_2, ряд 50 речового
ринку ТОВ Речовий ринок ТД
«Бартерсервіс» по АДРЕСА_1 та торгових
мiсцях НОМЕР_3, НОМЕР_4, ряд 35 речовий
ринок ТОВ «ВВК «Подiлля-2» по АДРЕСА_2,
вартiстю 150 тис. грн, всього на суму 270
тис. грн.

При придбаннi металевих контейнерiв
вiдповiдач укладав з власниками ринкiв
договори оренди торгових мiсць, на той
час він займався підприємницькою
дiяльнiстю.

Посилаючись на те, що добровiльного
подiлу спiльно набутого майна мiж ними
не досягнуто, разом з нею проживає
неповнолiтнiй син, який хворіє та
потребує постiйного догляду та
матеріальної допомоги, позивач просив
подiлити мiж нею та її колишнiм чоловiком
спiльне майно подружжя, а саме: визнати
за нею право власностi на Ѕ частини
вказаного автомобiля, залишивши iншу Ѕ
частини автомобiля у власностi
вiдповiдача, стягнути з ОСОБА_4 на її
користь 75 тис. грн грошової компенсації
вартості належної їй 1/2 частки
металевих контейнерів.

Пiд час розгляду справи ОСОБА_3
неодноразово уточнювала позовнi
вимоги, в останнiй редакції яких,
посилаючись на постiйну хворобу сина,
лiкування якого потребує значних
грошових витрат, просила суд
відступити від засад рівності часток
подружжя та стягнути з ОСОБА_4 на її
користь грошову компенсацiю за її
частку у спiльному майнi, яка становить
70 % придбаного майна, а саме: 67 305 грн вiд
вартості автомобiля та 193 498 грн вiд
вартості металевих контейнерiв,
розташованих на мiсцi 96, ряд 50 речового
ринку ТОВ Речовий ринок ТД
«Бартерсервіс» в м. Хмельницькому, на
мiсцях НОМЕР_3, НОМЕР_4, ряд 35 речового
ринку ТОВ «ВВК «Подiлля-2» в м.
Хмельницькому, залишивши ОСОБА_4 майно
в натурі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 30 квітня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 24 червня 2014 року, позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 48 075
грн 30 коп. компенсації вартості Ѕ
частини автомобіля Toyota Corolla, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначені судові рішення в
частині поділу контейнерів скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
справу в цій частині передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі з 23
липня 2005 року по 16 липня 2012 року. У шлюбі
мають малолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перебування у
шлюбі вони набули у спільну сумісну
власність автомобiль Toyota Corolla,
державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року
випуску, вартістю 96 150 грн 60 коп., який
відповідач продав.

Судом установлено, що син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає на легку форму
аутизму, що підтверджується медичним
висновком. За рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 08 серпня 2013
року, яке набрало законної сили,
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліменти на сина ОСОБА_6 в розмірі 2 тис.
грн щомісяця.

Звертаючись до суду з цим позовом,
позивач вказував, що під час шлюбу вони
придбали металевий контейнер, що
знаходиться на торговому місці НОМЕР_2,
ряд 50 речового ринку ТОВ Речовий ринок
ТД «Бартерсервіс» по вул. Геологів, 13 в
м. Хмельницькому і два металевих
контейнери, що знаходяться на торгових
місцях НОМЕР_3, НОМЕР_4, ряд 35, належних
речовому ринку ТОВ «ВВК «Подiлля-2» по
АДРЕСА_2.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо
стягнення на користь позивача 70 %
частки у цьому майні, суд першої
інстанції виходив з того, що таке майно
придбане не за спільні кошти подружжя.

Погоджуючись із такими висновками,
апеляційний суд зазначав, що вони
узгоджуються з матеріалами справи, а
позивач не довів, що спірні металеві
контейнери були придбані за спільні
сумісні кошти подружжя чи їх спільною
працею.

Таких висновків апеляційний суд дійшов
з порушенням вимог процесуального
закону.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо
змісту рішення апеляційного суду
повинно мати:

- мотивувальну частину із зазначенням
мотивів зміни рішення, скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення; встановлених
судом першої інстанції обставин, а
також обставин, встановлених
апеляційним судом, і визначених
відповідно до них правовідносин; назви,
статті закону, на підставі якого
вирішено справу;

- резолютивну частину із зазначенням
висновку апеляційного суду про зміну
чи скасування рішення, задоволення
позову або відмову в позові повністю чи
частково; висновку апеляційного суду
по суті позовних вимог.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі, як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів і
переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення вимог ст. ст.
212-214, 316 ЦПК України суд апеляційної
інстанції взагалі не перевірив, як усіх
доводів апеляційної скарги, так і
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції; не навів ніяких
мотивів ухваленого ним судового
рішення й обставин, які б спростовували
доводи скарги,

Так, відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не звернув
уваги на те, що факт придбання спірних
контейнерів під час перебування у
шлюбі визнається обома сторонами.

Спір між сторонами виник з приводу
належності зазначеного майна до
спільного майна подружжя, оскільки,
заперечуючи позов, відповідач
стверджував, що контейнери було
придбано для здійснення
підприємницької діяльності за його
особисті кошти.

Зазначаючи, що при застосуванні ст. 60 СК
України та визнанні права спільної
сумісної власності подружжя на майно
суд повинен установити не тільки факт
набуття майна під час шлюбу, але й той
факт, що джерелом його набуття є
спільні сумісні кошти або спільна
праця подружжя, апеляційний суд не
врахував, що в силу ч. 2 зазначеної
статті набуття майна за час шлюбу
створює презумпцію права спільної
сумісної власності подружжя.

Саме протилежне, тобто належність
майна до роздільного майна подружжя,
потребує доведення.

На порушення наведеного, а також вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України суд першої
інстанції, помилок якого апеляційний
суд не виправив, обов'язок доказування
і надання доказів щодо належності
спірних контейнерів до спільного майна
подружжя поклав на позивача,
звільнивши відповідача таким чином від
обов'язку доведення належності такого
майна йому як особистого та придбаного
не за спільні кошти подружжя.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, на порушення вимог ст. ст. 303, 315
ЦПК України в достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги,
на відсутність в матеріалах справи
доказів, що виключають належність
спірного майна до майна спільної
сумісної власності подружжя, уваги не
звернув та помилково залишив без змін
рішення суду першої інстанції.

З огляду на наведене ухвала
апеляційного суду в частині
відмовлених позовних вимог підлягає
скасуванню з передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

У решті судові рішення не оскаржуються
та, відповідно, в касаційному порядку
не переглядаються.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької
області від 24 червня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді: Є.П.
Євграфова

І.М.
Завгородня

Ю.Г.
Іваненко

А.В.
Маляренко