Ухвала

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко
О.І.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г.,
Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Авто-Електромаш» до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 14 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 5 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Авто-Електромаш» (далі - ТОВ
«Авто-Електромаш») звернулося до суду
із позовом до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що за результатами
перевірки фінансово-господарської
діяльності ТОВ «Авто-Електромаш» було
виявлено безпідставне нарахування та
отримання відповідачем заробітної
плати. Відповідно до наказу від 4
березня 2013 року ОСОБА_3 звільнено з
посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП
України за грубе порушення трудових
обов'язків. Безпідставне нарахування
та отримання відповідачем заробітної
плати, у тому числі премій та доплат, у
розмірі, що значно перевищує
визначений штатним розписом розмір,
призвело до завдання ТОВ
«Авто-Електромаш» значних збитків.
Тому ТОВ «Авто-Електромаш» просило
стягнути з відповідача на свою користь
безпідставно отримані кошти в розмірі
194 297 грн 12 коп.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від

14 березня 2014 року позовні вимоги ТОВ
«Авто-Електромаш» до

ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів
задоволено. Стягнуто з

ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Авто-Електромаш» кошти в розмірі

194 297 грн 12 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ТОВ «Авто-Електромаш» судові
витрати в розмірі 7 564 грн 50 коп.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 5 червня

2014 року рішення Комсомольського
районного суду Херсонської області від
14 березня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до
наказу від 29 лютого 2008 року

№ 55-к ОСОБА_3 була прийнята на посаду
головного бухгалтера ТОВ
«Авто-Електромаш» з 1 березня 2008 року з
встановленим штатним окладом у розмірі
1 340 грн та персональною надбавкою у
розмірі 56 грн.

Наказом директора ТОВ
«Авто-Електромаш» від 19 червня 2013 року

№ 35 була створена інвентаризаційна
комісія щодо проведення перевірки
ведення бухгалтерського обліку в
частині документальної
обґрунтованості нарахування
заробітної плати працівникам служби
бухгалтерського обліку товариства.

З протоколу засідання
інвентаризаційної комісії від 31 липня
2013 року встановлено, що у процесі
перевірки розрахунків з оплати праці
головного бухгалтера ОСОБА_3 за період
з 1 січня 2010 року по 1 квітня 2013 року
виявлені порушення, а саме
безпідставне нарахування та виплата
відповідачу доплат у розмірі 3 196 грн 96
коп., премій у розмірі 150 754 грн 43 коп.;
премій за завищеними відсотками, ніж
встановлено по підприємству,

у розмірі 35 698 грн 61 коп.; виплати за
безпідставно завищеним посадовим
окладом в розмірі 9 999 грн 65 коп., а
всього в розмірі 199 649 грн 65 коп., яка
проведена по бухгалтерському обліку
без документального оформлення
первинних документів. Згідно з
наказами від 3 квітня 2013 року № 23 та від

4 квітня 2013 року № 35-к ОСОБА_3 звільнена
з посади за грубе порушення трудових
обов'язків на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП
України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що ОСОБА_3, обіймаючи
посаду головного бухгалтера, в
порушення вимог посадової інструкції
вчинила дії, які призвели до
безпідставного нарахування та
отримання нею коштів, які в силу ст. 1212
ЦК України зобовʼ?язана повернути
позивачеві.

Проте погодитись із такими висновками
не можна, тому що суди дійшли їх з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Згідно зі ст. 130 КЗпП України працівники
несуть матеріальну відповідальність
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації внаслідок
порушення покладених на них трудових
обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством. За наявності
зазначених підстав і умов матеріальна
відповідальність може бути покладена
незалежно від притягнення працівника
до дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

Як встановлено судами, ОСОБА_3
перебувала у трудових відносинах з ТОВ
«Авто-Електромаш», працюючи на посаді
головного бухгалтера служби
бухгалтерського обліку з 1 березня 2008
року.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини
яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку. Матеріальна
відповідальність понад середній
місячний заробіток допускається лише у
випадках, зазначених у законодавстві.

Вирішуючи спір, суди усупереч вимогам
ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України залишили поза
увагою та не надали належної оцінки
дійсним обставинам по справі, те що
ОСОБА_3 на момент нарахування та
отримання коштів перебувала у трудових
відносинах з ТОВ «Авто-Електромаш», а
тому спір повинен вирішуватися за
нормами КЗпП України.

Суди попередніх інстанцій не взяли до
уваги, що підстави позову визначає
позивач і такими є норми матеріального
права, а обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги; відповідно до
ст. 214 ЦПК України суд вирішує, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин та яка
правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку та залишаючи рішення суду
першої інстанції без змін, апеляційний
суд на зазначені порушення норм
матеріального і процесуального права
уваги не звернув, доводи апеляційної
скарги належним чином не перевірив і
помилково залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені та не перевірені,
направильно застосовані норми
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 14 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 5 червня

2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко Судді:Є.П.
Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г.
Іваненко А.С. Олійник