Справа №490/7102/13-ц 16.10.2014 16.10.2014 16.10.2014
Провадження №22-ц/784/2801/14
Провадження № 22ц-784/2801/2014
Головуючий у першій інстанції
Доповідач в апеляційній
інстанції Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

16 жовтня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового засідання
Горенко Ю.В.,

за участю стягувача ОСОБА_3, боржника
ОСОБА_4,

представника Центрального
ВДВС Воробйовій С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Центрального районного суду
м. Миколаєва від 6 березня 2014 року,
постановлену

за скаргою

ОСОБА_3 до Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - Центральний ВДВС ММУЮ)
про визнання дій державного виконавця
неправомірними,

в с т а н о в и л а:

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася зі
скаргою до Центрального ВДВС ММУЮ про
визнання дій державного виконавця
неправомірними.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 6 березня 2014 року
провадження у справі закрито за
правилами п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на невірне застосування
судом норм процесуального права,
просила ухвалу скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції виходив з того, що
заявником пред'явлено вимоги про
визнання неправомірними дій
державного виконавця не до конкретного
виконавця, а до відділу ДВС, що є
підставою для застосування положень п.
1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Однак з такими висновками погодитись
не можна.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України, суд закриває провадження у
справі, якщо справа не підлягає
розгляду у порядку цивільного
судочинства.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Як вбачається із змісту скарги ОСОБА_3,
остання оскаржує постанову державного
виконавця Центрального ВДВС ММУЮ від 14
жовтня 2010 року про закінчення
виконавчого провадження.

Виходячи з наведеного, дана справа
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Зазначення заявником суб'єктом
оскарження відділ ДВС не може бути
достатньою підставою для закриття
провадження у справі.

Як вбачається із змісту ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст.
386 ЦПК України, суб'єктом оскарження
дійсно зазначено державного виконавця
або іншу посадову особу ДВС. Проте,
відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про державну виконавчу службу»
державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Таким чином, у розумінні цієї норми
державний виконавець не є окремим
суб'єктом, а є представником влади, який
здійснює свої повноваження від імені
держави в системі органів державної
влади - ДВС.

Враховуючи ці обставини, висновок
судді про те, що чинним законодавством
не передбачено право на оскарження дій
відділу ДВС, а передбачено право на
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця та
іншої посадової особи ДВС, є
неправильними, оскільки, фактично
заявник оскаржує постанову
конкретного державного виконавця.

До того ж, пред'явлення вимог не до того
суб'єкту оскарження взагалі не може
бути підставою для закриття
провадження за п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції
помилково закрив провадження у справі
за правилами п. 2 ст. 205 ЦПК України, а
тому ухвала підлягає скасуванню на
підставі ст. 311 ЦПК України з
направленням справи до того ж суду для
продовження розгляду.

Керуючись статтями 303, 307, 311, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 6 березня 2014 року
скасувати, а справу направити до того ж
суду для продовження судового
розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
Судді: