Справа №490/9398/13-ц 20.10.2014 20.10.2014 20.10.2014
Провадження №22-ц/784/2683/14
інстанції: Подзігун Г.В.
Доповідач апеляційної
інстанції: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем
України

20 жовтня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів: Лисенка
П.П.

Самчишиної Н.В.

із секретарем

судового засідання: Орельською
Н.М.

з участю:

відповідачки - ОСОБА_4

представника

позивача -
Колеснікової О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_4 на рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25. 12. 2013
р., у справі за

позовом

публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» ( далі -ПАТ
«Дельта Банк», або Банк) до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

встановила:

19. 08.2013 р. ПАТ «Дельта Банк»
звернулося з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Позивач зазначав, що 15.05.2010 р. з
ОСОБА_4 укладено договір № 002-14160-150510 про
надання споживчого кредиту для
придбання майна у розмірі 8495 грн. 23 коп.
та 2038 грн. 86 коп., що разом складає 10534
грн.09 коп.

За умовами договору вона повинна
була щомісячними платежами у розмірі,
визначеному графіком погашення, який є
невід'ємною частиною кредитного
договору, погашати заборгованість
перед Банком, у тому числі, здійснювати
сплату частки кредиту, проценти за
його користування у розмірі 12,0% річних
та плату за обслуговування кредитної
заборгованості у розмірі 2% на місяць у
термін визначений договором.

Угодою погоджено розмір
щомісячних платежів у розмірі не менше
707 грн., дату їх щомісячного погашення
та кінцевий термін повернення кредиту
не пізніше 14.05.2012 р.

Внаслідок невиконання
позичальницею цих зобов'язань
утворилась заборгованість, розмір
якої, станом на 20.06.2013 р. складає 2504
грн. 99 коп.

Посилаючись на ці обставини,
наявність заборгованості позивач
просив про стягнення наявної
заборгованості.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 25. 12. 2013 р.
постановлено про задоволення
позовних вимог Банку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
ставить питання про скасування рішення
та ухвалення нового про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
неповне з'ясування обставин справи та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення в межах
оскарження, визначених ст. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ст.526 ЦК
України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобов'язань, які
виникають з договорів, тягне за собою
наслідки передбачені ст. 611 ЦК, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання однією з сторін, якщо це
передбачено договором або законом;
зміна умов зобов'язання; сплата
неустойки (штрафу); відшкодування
збитків.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна особа повинна довести ті
обставини на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_4 за договором 15.05.2010 р. №
002-14160-150510 про надання споживчого
кредиту отримала кредитні кошти для
придбання майна у розмірі 8495 грн. 23 коп.
та 2038 грн. 86 коп., що разом складає 10534
грн.09 коп.

Угодою погоджено розмір
щомісячних платежів у розмірі не менше
707 грн., дату їх щомісячного погашення
та кінцевий термін повернення кредиту
не пізніше 14.05.2012 р.

Своїх зобов'язань щодо
своєчасного щомісячного погашення
платежами у розмірі, визначеному
графіком погашення, заборгованості
перед Банком, позичальниця належним
чином не виконала, в наслідок чого
утворилась заборгованість, розмір
якої, станом на 20.06.13 р. складає 2504 грн 99
коп.

Зазначене підтверджується
розрахунком, змістом досудових вимог
та витягом з особового рахунку
позичальниці.

Наявні у матеріалах справи
платіжні квитанції підтверджують
виконання обов'язку позичальницею
лише до вересня 2011 року.

Доказів того, що позичальниця і в
подальший період належним чином
виконувала кредитні зобов'язання
матеріали справи не містять.

Зокрема з наданого позивачем
розрахунку вбачається, що після сплати
чергового платежу на погашення
поточної заборгованості у розмірі 4500
грн. та простроченої заборгованості у
розмірі 163 грн. позичальниця припинила
погашення кредиту в той час, як
залишалася непогашеною частина тіла
кредиту у розмірі 601 грн.79 коп., від
сотки у розмірі 7 грн.08 коп.

При цьому за РО нараховувалася
комісія виходячи з залишку фактичної
заборгованості.

Таким чином позичальниця не
довела належне виконання кредитних
зобов'язань та не спростувала
наявність заборгованості перед
кредитором на час заявлення вимоги у
розмірі 2504 грн. 99 коп., що в силу вимог
ст. 611, 612, 614, 625, 651, 1054 ЦК, та вимог
пунктів 6.2, 6.6 кредитного договору, є
підставою для покладення на неї
зобов'язання щодо повернення кредиту
зі сплатою нарахованих процентів та
комісії, передбачених договором у
розмірі, наведеному у наданому
розрахунку.

Суд повно та всебічно дослідив
зазначені обставини спору, дав належну
юридичну оцінку наданим доказам і
прийшов правильного висновку про
обгрунтованість позовних вимог та
стягнення збитків у розмірі, який
підтверджено наданими розрахунками.

Доводи апеляційної скарги про
повне виконання кредитних зобов'язань
станом на час сплати коштів у розмірі
4500 грн. та 163 грн. за квитанціями від
07.09.2011 р. № 11655186 та № 11655275 відповідно, не
заслуговують на увагу, оскільки на цей
час залишалася несплачена частка тіла
кредиту у розмірі 601 грн. та відсотки у
розмірі 7 грн. 08 коп., а також не була
погашена заборгованість за комісією,
яка нараховувалася на розмір фактичної
заборгованості на час кожного
платіжного періоду.

Доводи позичальниці про те, що
коштів сплачених по квитанціям,
наданих нею на підтвердження своїх
заперечень, було достатньо для
погашення усієї суми кредиту, не
заслуговують на увагу, оскільки за
прострочення платежів кредитором
стягувався штраф, передбачений п. 6.6
договору, а тому отримані кредитором
платежі спрямовувалися на погашення
кредитної заборгованості з
урахуванням цих санкцій та в такій
черговості, яка визначена п.2.12
договору, а не так як розраховувала
позичальниця.

Встановлене не дає підстав для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 3124-315
ЦПК України, колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25. 12. 2013
р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але з цього часу на протязі двадцяти
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В.Самчишина

П.П. Лисенко