Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
20 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 02 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ
«Родовід Банк») звернулося до суду із
указаним позовом, в обґрунтування
якого зазначило, що 23 червня 2008 року між
банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, а у забезпечення
виконання зобов'язань за даним
кредитним договором 23 червня 2008
року між банком та ОСОБА_4 було укладено
договір поруки.

Враховуючи невиконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позивач просив стягнути з відповідачів
в солідарному порядку заборгованість
за кредитом у сумі 21 505,80 доларів
США, за процентами - 9 227,77 доларів США та
пені - 2 430 335 грн 32 коп., а також три
відсотки річних від суми простроченого
кредиту - 12 471,06 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 20 лютого 2014 року, яке залишено
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 02 липня 2014 року, позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Родовід Банк» заборгованість за
кредитним договором у сумі 1 494 912 грн 22
коп., яка складається з: заборгованості
за кредитом - 245 653 грн 43 коп., пені за
несвоєчасне погашення кредитної
заборгованості за період з 09 липня 2012
року по 09 липня 2013 року - 1 249 258 грн 79 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5 просить скасувати рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
20 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 02 липня
2014 року, ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 23 червня 2008 року
між Відкритим акціонерним товариством
«Родовід Банк», правонаступником якого
є позивач, та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, відповідно до якого
позичальник отримав 26 813,70 доларів
строком до 23 червня 2013 року зі
сплатою 13,5 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 23 червня 2008
року між банком та ОСОБА_4 було укладено
договір поруки.

20 листопада 2008 року між банком та
ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду,
відповідно до якої сторони встановили
процентну ставку за користування
кредитними коштами у розмірі 16 % річних,
а також у новій редакції були викладені
особливі умови кредитного договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновкам якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що ОСОБА_3 належним чином не
виконував зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість, яка підлягає
стягненню з боржника у примусовому
порядку.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України
з урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
збитків.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Судами встановлено, що сума
заборгованості за кредитним договором,
яка підлягає стягненню з ОСОБА_3,
становить 245 653 грн 43 коп., а пеня за
несвоєчасне погашення кредитної
заборгованості складає 1 249 258 грн 79 коп.

При цьому суди не звернули уваги на те,
що розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків та помилково дійшли
висновку, що неподання заяви про
зменшення розміру неустойки виключає
можливість суду самостійно
застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Враховуючи вищенаведене, судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування в
частині стягнення з ОСОБА_3 пені за
несвоєчасне погашення кредитної
заборгованості із передачею справи в
цій частині на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 20 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02
липня 2014 року в частині стягнення з
ОСОБА_3 пені за несвоєчасне погашення
кредитної заборгованості скасувати,
справу в цій частині направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук