ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
справа № 174/791/14-ц

2/174/411/2014

Вільногірський
міський суд Дніпропетровської
області,

в складі: головуючого
судді Шаповала Г.І.

при секретарі
Пелипас Н.І.

участю: позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника
відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Вільногірську, Дніпропетровської
області, цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення дій,
які порушують немайнові особисті
права, та стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду
08.08.2014 р., позивач зазначив, що він з 2006
року зареєстрований та проживає в
АДРЕСА_3.

Зазначена квартира складається з двох
житлових кімнат та підсобних
приміщень, і належить у цей час його
дочці, ОСОБА_4 та його внучці, ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 27.12.2006
року. Коли з осені 2006 року він став
проживати у вищезазначеної квартирі,
став помічати, що приблизно один, два
рази на місяць на підлогу перед
вхідними дверима у квартиру невідома
особа наливає в'язку речовину з різким
несприятливим запахом, який попадає до
житла. Цю речовину приходилося вбирати
йому, або його, на цей час покійній,
дружині, яка померла в 2011 р.

З осені 2006 року і до 14.07.2014 року,
невідома особа продовжувала
періодично наливати невідому речовину
під двері квартири у якій він проживає,
що змусило його 14.07.2014 року (після того
як о 04.30 год. він знову побачив цю
речовину під дверима квартири)
звернутися до Вільногірського МВ ГУМВС
України у Дніпропетровської області з
відповідною заявою, щодо встановлення
цієї невідомої особи, яка своїми діями
вимусила його морально страждати
протягом багатьох років, приймаючі до
уваги, що від одного вигляду цієї
невідомої речовини йому становиться
погано, вже не кажучи про те, що, коли
він її вбирав, ця невідома речовина з
несприятливим запахом попадала на його
шкіру, і він не знав і не знає, який
шкідливий вплив вона оказує на його
здоров'я.

Після того, як він подав заяву до органу
внутрішніх справ, його дочка, ОСОБА_4,
повідомила його, що є свідок того, хто
підливає невідому речовину під дверима
квартири де він проживає, і це ОСОБА_6,
яка проживає у будинку АДРЕСА_1.

Він зустрівся з ОСОБА_6, яка повідомила
про те, що бачила, як відповідач, ОСОБА_2,
наливала на підлогу під дверима його
квартири невідому речовину. Після
цього, він пішов до відповідача і задав
їй питання, для чого протягом багатьох
років вона наливала речовину під
дверима його квартири, і що це за
речовина? Однак відповіді на його
питання відповідач не надала, а потім
взагалі відмовилася від спілкування.

Він вважає, що протиправними діями
відповідача порушено його наступні
особисті немайнові права, які
потребують захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 50 Конституції
України, кожен має право на безпечне
для життя та здоров'я довкілля.

Відповідно до ч. І ст. 4 Закону України
«Про забезпечення санітарного та
епідеміологічного благополуччя
населення», громадяни мають право на
безпечні для здоров'я і життя умови
побуту. Нормами ст. 41 Конституції
України, ст. 8 Конвенції про захист прав
людини і основоположним свобод, ст. 293
ЦК України передбачено право особи на
повагу до житла і до приватного життя,
на безпечне для життя і здоров'я
довкілля.

Діяльність фізичної та юридичної
особи, яка порушує ці права особи, є не
законною і може бути припинена за
рішенням суду.

Реалізація права на безпечне життя і
здоров'я довкілля деталізується в
розділі 4 Закону України "Основи
законодавства про охорону здоров'я" -
"Забезпечення здорових і безпечних
умов життя", ст.ст.25-34. Довкілля - це
оточення, у якому функціонує об'єкт
(повітря, вода, флора, фауна тощо) тобто
це все те, що оточує людину. Праву
кожної людини на безпечне життя та
здоров'я довкілля кореспондує
обов'язок всіх інших осіб утримуватись
від негативного впливу на нього.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення",
встановлені певні поняття та терміни,
визначення яких повинен дотримуватись
кожний громадянин, в тому числі й
відповідач.

Згідно з ч.2 ст.293 ЦК України, діяльність
фізичної та юридичної особи, що
призводить до знищення, псування,
забруднення довкілля, є незаконною.
Кожен має право вимагати припинення
такої діяльності. Діяльність фізичної
та юридичної особи, яка завдає шкоди
довкіллю, може бути припинена за
рішенням суду. А ч.4 ст.293 ЦК України
передбачено, що фізична особа має право
на належні, безпечні і здорові умови
праці, проживання, навчання тощо.

У свою чергу, систематично наливаючи
під дверима його житла невідому
речовину з різким несприятливим
запахом, який до того ж потрапляє до
житла, і яку йому приходилося особисто
вбирати, відповідач порушує його право,
передбачене ст.293 ЦК України, на
безпечне для життя і здоров'я довкілля.

Згідно ч.4 ст.293 ЦК України, фізична
особа має право на належні, безпечні і
здорові умови проживання.

Крім цього, відповідачем також
порушується його немайнове право на
особисте життя, передбачене ч. І ст. 301
ЦК України. Зазначена норма закріплює
право на особисте життя. Дане право є
відповідним розвитком положень ст. 32
Конституції України, ст. 12 Загальної
декларації прав людини, ст. 8 Конвенції
про захист прав і основних свобод
людини та ст. 17 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права.

Під поняттям "особисте життя" слід
розуміти поведінку фізичних осіб поза
межами виконання різноманітних
суспільних обов'язків, тобто
життєдіяльність людини в сфері
сімейних, побутових, особистих,
інтимних та інших стосунків, що
звільнена від "тягаря суспільних
інтересів" та спрямована на досягнення
особистої мети та задоволення власних
інтересів. Право на особисте життя
складається з такою складовою як
повноваження визначати своє особисте
життя. При цьому, закон не визначає
переліку можливих чи необхідних діянь,
якими б особа могла здійснити своє
право на визначення свого особистого
життя. Натомість, законодавець надає
фізичній особі носію можливість
самостійно на власний розсуд
вирішувати яким чином визначати,
організовувати та проводити своє
особисте життя в залежності від
власних інтересів та мети. ,

Він вважає, що забруднення
відповідачем довкілля біля житла, де
він проживає, є втручанням у його
особисте та сімейне життя, що є
неприпустимим, оскільки, відповідно до
ст. 32 Конституції України, ніхто не може
зазнавати втручання в його особисте
життя, окрім випадків, передбачених
Конституцією України. Відповідно до
цих положень кожен має право окреслити
межу між собою та іншими, яку неможна
перетинати всупереч його бажання. Це
прагнення людини закріплено в ст.8
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини (Рим,
04.11.1950 р), яка декларує, що кожна людина
має право на повагу до її особистого і
сімейного життя, житла. Виходячи із
основних положень практики
Європейського суду з прав людини, який
ухвалив, що право на повагу до
приватного життя включає фізичну,
моральну та психологічну
недоторканість людини (Справа PRETTY v. THE
UNITED KINGDOM Рішення ЄСПЛ від 29 квітня 2002
року), Концепція житла включає в себе
право на безпечне користування місцем
проживання в умовах миру та поваги та
гідності і ст. 8 Конвенції таким чином
пропонує захист особистого життя та
житла від будь-яких посягань та
порушень суспільного порядку.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути в тому числі і
припинення дії, яка порушує право.

Конституція України у ч. 1 ст. 55 гарантує
кожному, що його права і свободи
захищаються судом. Відповідно до ст. 280
ЦК України, якщо фізичній особі
внаслідок порушення її особистого
немайнового права завдано майнової та
(або) моральної шкоди, ця шкода підлягає
відшкодуванню.

За час (8 років) протиправних дій
відповідача погіршилось його загальне
самопочуття внаслідок перебування під
впливом стресу, який стався через
неправомірні дії відповідача. За
рахунок свого власного часу він
змушений звертатись за допомогою до
органу внутрішніх справ, до адвокатів,
з позовом до суду, що заставляє його
переносити додаткові страждання
морально-психологічного типу і суттєво
погіршує його загальне самопочуття.

Все це спричинило йому душевні
страждання, та вимагає від нього
додаткових зусиль. Згідно ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає в тому числі, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з
противоправною поведінкою щодо її
самої.

Грошова компенсація, яка може
компенсувати його моральні страждання,
дорівнює 8000 гривень, виходячи з
протиправної поведінки відповідача по
відношенню до нього протягом 8 років,
тобто по одній тисячі гривень за кожний
рік.

Згідно ч. І ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Доказами правомірності його позовних
вимог є: показання свідків, довідка з
місця реєстрації його проживання,
довідка з Вільногірського МВ ГУМВС
України у Дніпропетровської області.
Відповідно до ч. ст. 109 ЦПК України,
позови до фізичної особи
пред'являються в суд за зареєстрованим
у встановленому законом порядку місцем
її проживання або за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
її перебування.

Керуючись ст.ст. 3,109 ЦПК України, ст.ст.
16,23,280,293,301,1167 ЦК України, позивач прохає:

1. Заборонити ОСОБА_2, у порядку захисту
його прав на безпечне для життя і
здоров'я довкілля, та на особисте життя,
наливати на підлогу під дверима
квартири, де він проживає АДРЕСА_3, будь
яку речовину.

2. Стягнути на його користь з ОСОБА_2, в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
спричиненої йому порушенням його
немайнових прав, 8000 гривень.

3. Викликати в судове засідання та
допитати у якості свідків: ОСОБА_6,
АДРЕСА_1, ОСОБА_8, АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги та їх обгрунтування, що
викладені в позовній заяві, підтримав в
повному обсязі. З його додаткових
пояснень витікає, що рідина мала запах,
похожий на запах зіпсованої рибної
юшки, а останнім часом - на запах якоїсь
трави. Аналізи цієї рідини не
проводилися. Міліція проводила
перевірку за його заявою та
попереджала відповідачку про
недопустимість такої поведінки. Він
особисто бачив, як відповідачка носила
щось в банках, ходила на стадіон.

Відповідачка та її представник, який не
обмежений в його повноваженнях, в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали. З їх пояснень витікає, що
відповідачка ніяких дій, в яких її
звинувачує позивач не вчиняла. Вона та
інші жильці утримують котів та кішок -
всього близько 5, в під'їзді одного часу
жив хворий кіт, за яким доглядала вона
та деякі інші мешканці. Коробка для
кота стояла між 1 та 2 поверхами близько
6 місяців в 2012 р. Також один день у
вересні 2014 р. в під'їзді на 1 поверху
жила собака з щеням. Був випадок, коли
вона рано вранці випускала свого кота
на вулицю і побачила на пластмасовому
килимку біля квартири позивача
забруднення, оставлене котами. Тому
вона спробувала його прибрати,
декілька разів підходила та
нахилялася, щоб прибрати забруднення.
Вона є онкохворою людиною, перенесла
декілька операцій, їй неможна
піднімати важкі речі. В зв'язку з цим,
вона з сусідкою ранком ходить за
колодязною водою, після чого заносить в
свою квартиру на 3 поверсі воду в
півтора чи дволітровій пляшці.
Квартира позивача розташована на 2
поверсі. Також для оздоровлення вона
ходить на стадіон, де виконує
призначені лікарем вправи. Вона з 1998 р.
ходить в церкву і намагається вести
здоровий образ життя. З позивачем вона
ніколи не спілкувалася, його дружина,
за життя, заходила до неї та скаржилася
на чоловіка.

Із показань свідка ОСОБА_9, службовця
церкви Адвентистів 7 дня, витікає, що
він протягом одного року працює на цій
посаді і знає ОСОБА_2, як члена церкви,
як добропорядну людину. Він
неодноразово був вдома у ОСОБА_2, при
цьому не бачив у неї якоїсь літератури
чи предметів стосовно окультних
практик. Якби вона чимось-подібним
займалася, то йому від інших членів
церкви про це стало б відомо. Всі
окультні практики, магію їхня церква не
визнає, оскільки це все заборонено
богом. Окрім молитов та постів, інших
заходів церква не проводить. Проте, що
подано заяву до суду на ОСОБА_2, йому
стало відомо від самої ОСОБА_2

Із показань свідка ОСОБА_6, двоюрідної
сестри дочки позивача, витікає, що їй
відомо про те, що її дядькові під двері
квартири хтось підливає якусь рідину. В
травні 2014 р., приблизно 15 числа, чи трохи
пізніше, вранці близько 6 годин вона
особисто бачила через дверний глазок,
як відповідачка ОСОБА_2 щось шаруділа
біля її дверей та дверей квартири
ОСОБА_1 ОСОБА_2 спускалася на вулицю та
піднімалася назад і кожного разу щось
шаруділа біля дверей ОСОБА_1, так
відбувалося близько 4 разів. Вона потім
подивилася і побачила під килимком
рідину з запахом зіпсованої риби.
Пізніше сусідка ОСОБА_2 говорила, що
прибирала цю рідину. Після того, як
дядько звернувся до суду, підливати
перестали. Про те, що вона бачила,
свідок зразу повідомила дочці ОСОБА_1
Свідок не бачила, що було в руках
сусідки ОСОБА_2 і що саме вона
підливала, чула лише шарудіння. Років 10
назад вона мешкала в цьому під'їзді на 2
поверсі і їй під двері квартири також
робилися підливання протягом 2 років:
на святки, на повнолуння. Наливали
рідини до півлітра, вона нікого не
піймала, потім все зупинилося, коли
вона прибрала від своїх дверей килимок.
Рідина мала неприємний запах якоїсь
трави.

Із показань свідка ОСОБА_4, дочки
позивача ОСОБА_1, витікає, що з 1971 р. по
2006 р. вона разом з чоловіком проживали
АДРЕСА_3. При цьому вона з чоловіком
постійно находили біля дверей квартири
різні речі, зокрема пучки пір'я. Вона
все це прибирала. Потім привселюдно
біля під'їзду сказала, що за себе не
відповідає, коли впіймає того, хто
підкидає сміття під поріг її квартири.
Все це потім зупинилося, але вона з
чоловіком, за його настоянням,
переїхали жити в іншу квартиру. В цій
квартирі стали проживати її батьки. Її
мама дружила з сусідкою ОСОБА_2, а вона,
свідок, дружила з дочкою сусідки
ОСОБА_2. Батько скаржився, що хтось
підливає під двері квартири рідину з
неприємним запахом зіпсованої риби.
Вона спочатку не вірила батькові.
ОСОБА_6 розказала їй, що бачила вранці,
як сусідка ОСОБА_2 декілька разів щось
робила з килимком біля дверей квартири
батька.

Із показань свідка ОСОБА_10, сусідки
сторін, витікає, що декілька місяців
назад сусід ОСОБА_1 постукав до неї в
квартиру і сказав, подивись мені налили
до порога на килимок. Вона подивилася,
при цьому неприємного запаху не
відчувала. Вона утримує кота, але із
квартири його не випускає.

Із показань свідка ОСОБА_7, сусідки
сторін, витікає, що їй нічого невідомо
про те, що хтось щось підливає під двері
квартири ОСОБА_1 Вона протягом довгого
часу утримує двох кішок і прибирає за
ними. Також вона доглядала кота, який
залишився один, після того, як помер
один із жильців під'їзду. На проханням
жильців вона проводе уборку в під'їзді
близько одного разу на місяць, або коли
є бруд. На прохання позивача ОСОБА_1
вона прибирала біля його дверей бруд,
при цьому не може сказати, чи був якийсь
запах чи ні.

Дослідивши надані у справі докази, в
тому числі, письмові документи, а саме:
квитанцію про сплату позивачем 08.08.2014 р.
судового збору в сумі 243.60 грн.; копію
аркушів паспорта громадянина України
ОСОБА_1; довідку Вільногірського МВ
ГУМВС України у Дніпропетровській
області від 05.08.2014 р. № 4895 про
реєстрацію заяви ОСОБА_1, стосовно
невідомих осіб, які протягом 10 років
підливають під поріг його квартири
невідому речовину; довідку від 06.08.2014 р.
№ 1368 про те, що ОСОБА_1 зареєстрований
за місцем проживання в АДРЕСА_3; копію
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 27.12.2006 р., згідно
якого квартира АДРЕСА_3 належить на
праві приватної спільної часткової
власності, кожному по 1/3 частці -
ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_5; довідку
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
УДМС України у Дніпропетровській
області від 19.08.2014 р., згідно якої
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за
місцем проживання в АДРЕСА_4; лист
Вільногірського МВ ГУМВС України у
Дніпропетровській області на адресу
ОСОБА_1 від 07.08.2014 р. № 4978, згідно якого
за фактом виливання невідомою особою
рідини під поріг квартири заявника
проведено перевірку, в ході якої з
ОСОБА_2, котра підозрюється у вчиненні
даного порушення, проведена
профілактична бесіда про подальшу
недопустимість антигромадської
поведінки в громадських місцях, - та
оцінивши зазначені докази в їх
сукупності та взаємозв'язку, керуючись
законом, суд дійшов висновку про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі з наступних підстав.

Згідно позову, позивач зазначив, що,
коли з осені 2006 року він став проживати
у вищезазначеній квартирі, став
помічати, що приблизно один, два рази на
місяць на підлогу перед вхідними
дверима його квартири невідома особа
наливає в'язку речовину з різким
неприємним запахом, який попадав до
житла, цю речовину йому приходилося
прибирати, або його дружині, яка
померла в 2011 р. Ці факти потягли за
собою спричинення позивачу моральної
шкоди, оскільки негативно впливали на
його настрій, самопочуття та стан
здоров'я.

Коли позивачу його двоюрідна
племінниця ОСОБА_6 та його дочка ОСОБА_4
повідомили про те, що начебто ОСОБА_6
бачила, як в середині травня 2014 р.,
вранці ОСОБА_2 декілька разів щось
робила біля дверей квартири позивача
ОСОБА_1, то останній, вирішивши, що саме
ОСОБА_2 весь час підливала невідому
речовину під двері його квартири,
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2

Суд вважає, що позивач не довів свої
позовні вимоги, оскільки не довів сам
факт здійснення підливання невідомої
речовини відповідачкою, як одноразово,
тобто в середині травня 2014 року, так і в
інших випадках що, начебто, мали місце
протягом 8 років, починаючи з 2006 року по
2014 рік. Суд не приймає, як належні,
допустимі та достатні докази,
показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4
стосовно того, що начебто ОСОБА_6
бачила, як ОСОБА_2 вранці, в середині
травня 2014 р. декілька разів щось
«шаруділа» килимком біля квартири
позивача, оскільки свідок ОСОБА_6
показала, що вона тільки чула
шарудіння, але не бачила, що було в
руках у ОСОБА_2, і не бачила, чи робила
вона якесь підливання.

Також позивач ніяким чином не довів, що
підлита під поріг його квартири
речовина мала неприємний запах та була
шкідливою для його здоров'я та
самопочуття, що неприємний запах
проникав до його квартири. Свідки
ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не підтвердили в
судовому засіданні наявність якогось
неприємного запаху біля дверей
квартири позивача.

Окрім того, факти підливання, на які
посилається позивач не конкретизовані
ні в їх кількості протягом вказаного
періоду, ні в часі їх виникнення, ні в
кількості вилитої речовини та її
консистенції та хімічному складі. З
приводу цих подій позивач не звертався
до житлово-комунальних установ чи
санепідемстанцій для з'ясування причин
виникнення цих «підливань» та їх
хімічного та біологічного складу,
наявності неприємного запаху.
Будь-яких висновків компетентних
установ стосовно цього позивач не
надав, невідому речовину на відповідні
аналізи не направляв. Тобто, взагалі.
відсутні докази того, що ці факти мали
місце.

Довідки Вільногірського МВ УМВС
України у Дніпропетровській області,
які долучені до справи, суд не може
прийняти, як належні докази того, що
відповідачка вчиняла дії, на яких
наполягає позивач, оскільки в цих
довідках не міститься інформація, яка б
підтверджувала однозначно факт
вчинення відповідачкою неправомірних
дій, в виді підливання невідомої
речовини під двері квартири позивача. В
довідці від 07.08.2014 р № 4978 зазначено
тільки, що ОСОБА_2 підозрюється у
вчиненні таких дій і з нею проведена
профілактична бесіда про подальшу
недопустимість антигромадської
поведінки в громадських місцях. Докази
того, що відповідачка вчинила
вищезазначене порушення, в обох
довідках не містяться.

Суд доходить висновку, що оскільки факт
вчинення відповідачкою дій, зазначених
в позові, не доведений, то і підстав для
стягнення з неї на користь позивача
моральної шкоди немає, за
недоведеністю факта спричинення такої
шкоди за її вини. Окрім того, позивач не
надав жодних доказів на підтвердження
самого факту заподіяння йому моральної
шкоди протягом 8 років, починаючи з 2006 р.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно ст.1167 СК України, 1. Моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
підстав для задоволення позову немає,
за їх недоведеністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд, керуючись ст. 88 ЦПК України,
ЗУ «Про судовий збір», дійшов висновку,
що судові витрати у справі, в виді
судового збору - 243.60 грн., за немайнові
вимоги, в задоволенні яких відмовлено,
слід покласти на позивача, ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 222, 223, 294 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Відмовити у забороні ОСОБА_2, у порядку
захисту прав позивача, ОСОБА_1, на
безпечне для життя і здоров'я довкілля
та на особисте життя, наливати на
підлогу під дверима квартири АДРЕСА_3,
будь-яку речовину, та у стягненні з
ОСОБА_2 на користь позивача, ОСОБА_1, 8000.00
грн. для відшкодування моральної шкоди,
спричиненої порушенням його
немайнових прав.

Судові витрати у справі, в виді
судового збору - 243.60 грн., за немайнові
вимоги, в задоволенні яких відмовлено,
покласти на позивача, ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через
Вільногірський міський суд,
Дніпропетровської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з
часу виготовлення його в повному
обсязі, надіслати рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
сторонам.

Головуючий суддя
Шаповал Г.І.