Справа № 442/3800/14
Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/5545/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка
Р.П., Федоришина А.В.

секретаря:
Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на заочне рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 17 червня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 17 червня 2014 року відмовлено
у задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Рішення суду оскаржило Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк».

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним,
необґрунтованим та ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилаючись на
практику Верховного суду України та п.31
Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року №5,
вважає, що суд першої інстанції
неправомірно застосував до спірних
правовідносин положення п.7 ч. 11 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки дана норма
стосується лише позасудового порядку
врегулювання спору. Крім того, вказує
на те, що судом першої інстанції
допущено порушення ч.3 ст.263 ЦК України
та з власної ініціативи застосовано
строк позовної давності.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і представника апелянта, котрі
належним чином відповідно до вимог
ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про
час та місце розгляду справи, але не
з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не відповідає даним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що
оскільки ОСОБА_2 отримала споживчий
кредит, а позивач звернувся в суд з
позовом із пропуском строку позовної
давності, то відповідно до ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" про
стягнення заборгованості за кредитним
договором не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, так як вони зроблені з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Районним судом встановлено, що 11.08.2007
року між ТзОВ "Комерційний Банк
"Дельта", правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство "Дельта
Банк", і ОСОБА_2 укладено кредитний
договір №003-13103-110807, згідно якого
відповідачу було надано кредит у сумі
1046,00 грн. для придбання певного майна,
зокрема: автоколонки «Kenwood KFC-6040 R»
вартістю 287,00 грн., автоколонки «Kenwood
KFC-1061 S» вартістю 135,00 грн., автомагнітоли
«JVS KS-FX 822 R» вартістю 489,00 грн., магнітоли
«Digital DP-20 Black» вартістю 255,00 грн., зі
сплатою 12% в рік, строком на 12 місяців, з
кінцевим терміном повернення 10 серпня
2008 року.

Також судом встановлено, що з позовом
про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості
за даним кредитним договором позивач
звернувся 02.06.2014 року.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утримуватися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 611, 612 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог закону, інших актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК
України).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три
роки(ст.257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України визначено, що для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Відтак, колегія суддів вважає, що
районний суд дійшов помилкового
висновку про можливість застосування
до вимог ПАТ "Дельта Банк" строку
позовної давності, оскільки
відповідачка із відповідною заявою про
застосування строку позовної давності
до суду не зверталася, а п.7 ч.11 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Такий правовий висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
20.11.2013 року у справі №6-126цс13.

Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування
судом(судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно - правовий акт,
що містить зазначену норму права, та
для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Крім того, пославшись на п.31 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30.03.2012
року №5, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що в ній
роз'яснюється застосування ч.13, а не ч.11
ст.11 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року №5.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що оскільки місцевим судом
порушено норми матеріального та
процесуального права, що відповідно до
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення, то оскаржуване
рішення слід скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно поданого позивачем розрахунку
станом на 19.03.2014 року заборгованість за
кредитним договором становить 1519,88
грн., а тому саме цю суму слід стягнути
із ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Заочне рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 17 червня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, в користь Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
1519,88 грн. заборгованості за кредитним
договором та 243,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: