Провадження №2/761/7692/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова
А.А.

при секретарі: Вольда
М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві в приміщенні
суду цивільну справу за позовом
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

Позивач КП «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району»
звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
відповідача ОСОБА_1, в якому просив суд:
стягнути з нього на свою користь суму
заборгованості за житлово-комунальні
послуги - 7 884,53 грн.; інфляційні
нарахування у розмірі - 283,87 грн., 3,0 %
річних в сумі - 318,39 грн., а також
понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1, в якій він
зареєстрований і проживає та не
сплачує плату за комунальні послуги та
послуги за утримання будинку. Так, за
час проживання у вказаній квартирі
відповідачу надавались комунальні
послуги, а саме холодне водопостачання,
гаряче водопостачання, користування
тепловою енергією, газ, вивезення
побутових відходів, водовідведення,
газ, а також інші послуги з утримання
будинку та прибудинкової території.

До того ж відповідач щомісяця
отримували від позивача рахунки на
оплату квартирної плати та комунальних
послуг, однак платежі здійснювали не
регулярно, внаслідок чого утворився
борг, який за період з 01.12.2009 року по
01.02.2013 року складає - 7884,53 грн., а
оскільки відповідач у добровільному
порядку борг не погашає, тому позивач
вимушений був звернутися до суду за
його примусовим стягненням, а також
просив суд стягнути інфляційні втрати
та 3,0 % річних.

До судового засідання сторона позивача
подала на адресу суду клопотання, в
якому заявлені позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить
розглядати справу у відсутність свого
представника.

Відповідач про час і місце судового
засідання оповіщався у встановленому
законом порядку, в судове засідання не
з'явився, але до суду клопотання про
розгляд справи у його відсутність,
просив застосувати строки позовної
давності.

Суд, розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 08.08.2014 року
позов було задоволено частково, але за
заявою відповідача вказане рішення
було скасовано та призначено справу до
розгляду.

Так, Комунальне підприємство «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» (далі -
Позивач) створено відповідно до
рішення Київської міської ради від
22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання
діяльності комунальних підприємств, що
належать до комунальної власності
територіальної громади міста Києва»
перейменоване з Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Шевченківської районної
у м. Києві ради, зареєстрованого
Шевченківською районною у м. Києві
державною адміністрацією 31.10.2001 року.
Згідно статуту КП «ЦОС Шевченківського
району» від 2012 року передбачено: 2.2.1
Забезпечення послугами
газопостачання, водопостачання
(водовідведення) та централізованого
опалення до споживачів по внутрішньо
будинкових мережах на підставі
договорів, укладених Підприємством з
виробниками послуг, а також на підставі
договорів, укладених Підприємством
безпосередньо зі споживачами послуг.

2.2.1. Здійснення нарахувань та
виготовлення рахунків на сплату
житлово-комунальних послуг для
споживачів (власників, наймачів) жилих
та нежилих приміщень.

2.2.2. Забезпечення збору платежів
від споживачів зазначених послуг на
користь виробників послуг.

2.2.4. Здійснення комплексних
заходів по підвищенню платіжної
дисципліни

населення.

Також, встановлено, що між Акціонерним
товариством «Київенерго» і
комунальним підприємством з утримання
будинку житлового господарства,
правонаступником якого є позивач, було
укладено договір про постачання
теплової енергії у гарячій воді від 2003
року, який відповідно до п.4.3 вважає
пролонгованим на кожний наступний рік.

Згідно п.2.1.1 укладеного договору між КП
«Керуюча дирекція Шевченківського
району» та Комунальним підприємством з
утримання житлового господарства
Шевченківського району в м.Києві від
01.02.2012 року надано право другій стороні
укладати договори, здійснювати
стягнення коштів з власників за
утримання будинку і прибудинкової
території, тощо. З аналізу статуту КП
«ЦОС Шевченківського району» та інших
установчих документів і договорів
вбачається, що вказане підприємство є
належним позивачем у цій справі,
оскільки надає послуги споживачам
району і має право на їх оплату на свій
рахунок, оскільки воно є
правонаступником Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Шевченківської районної
у м. Києві ради, яке в свою чергу було
створено рішенням Шевченківської
районної ради в м.Києві від 04.10.2001 року
№18 шляхом реорганізації підприємств,
заснованих на комунальній власності
Старокиївського, Шевченківського і
Радянського районів м.Києва.

З викладених обставин, суд не приймає
до уваги та вважає таким, що не
відповідає наданим доказам твердження
відповідача про те, що позивач не
надавав послуги з утримання будинку і
прибудинкової території і має права
вимагати їх оплати, оскільки згідно
статутних документів позивач
наділений правом стягувати кошти за
вказані послуги з їх споживачів в
Шевченківському районі м.Києва.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом - відповідач ОСОБА_1
є власником квартири АДРЕСА_1 з 02.06.2009
року (а.с.8).

Із довідки Форми №3, складеної
працівниками КП «ЖЕК «Дегтярівська»
вбачається, що вищезазначена квартира
належить відповідачу та він у ній
зареєстрований і проживає (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання повинно
виконуватись належним чином згідно з
умовами договору та вимогами ЦК
України, інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України договір
укладається шляхом пропозиції однієї
сторони укласти договір і прийняття
пропозиції другою стороною.

Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо
особа, яка одержала пропозицію укласти
договір у межах строку для відповіді
вчинила дію відповідно до вказаних у
пропозиції умов договору (сплатила
суму коштів), яка засвідчує її бажання
укласти договір, ця дія є прийняттям
пропозиції.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму на користь кредитора
відповідно до цивільно-правового
договору або з інших підстав,
визначених законом, є грошовим
зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому
замовник зобов'язаний оплатити надану
послугу в грошах, а виконавець має
право вимагати від замовника
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням, де
серед інших прав і обов'язків сторін на
боржника покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора вимагати сплату грошей за
надані послуги.

Наявність взаємовідносин між
позивачем та відповідачем, а отже, і
виникнення цивільних прав і обов'язків,
підтверджується діями сторін: позивач
здійснює надання житлово-комунальних
послуг до помешкання відповідача
(водопостачання, опалення), а
відповідач отримує та користується
даними послугами та відповідно
зобов'язаний здійснювати оплату
наданих житлово-комунальних послуг.

Згідно із розрахунком боргу по
квартирній платі та платі за
комунальні послуги, проведеним
працівниками бухгалтерії позивача,
заборгованість відповідача становить -
7884,53 грн., на які нараховано інфляційні
втрати в розмірі - 283,87 грн.; 3,0 % річних в
сумі - 318,39 грн., і вказана
заборгованість утворилася, внаслідок
систематичної не сплати в повному
обсязі нарахувань за період з 01 грудня
2009 року по 01 лютого 2013 року.

Згідно ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України
плата за користування житлом
/квартирна плата/ обчислюється
виходячи із загальної площі квартири, а
плата за комунальні послуги
/водопостачання, газ, та інші послуги/
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами у відповідності до кількості
проживаючих в квартирі осіб.

Відповідно до п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992
р. «Про механізм впровадження Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» власник та наймач
(орендар) квартири, житлового
приміщення у гуртожитку зобов'язаний:
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору; оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Також, статтею 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Таким чином, виходячи з юридичної
природи правовідносин сторін як
грошових зобов'язань, на них
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» правова норма щодо
відповідальності боржника за
несвоєчасне здійснення оплати за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені не виключає застосування правових
норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

З огляду на викладене, правовідносини,
які склалися між сторонами, є грошовим
зобов'язанням, у якому, серед інших прав
і обов'язків сторін на боржника
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора вимагати сплату грошей за
надані послуги.

За таких обставин, посилання
відповідача про неправомірність
нарахування йому 3% річних та
інфляційних нарахувань є таким, що не
відповідає вимогам закону, а тому
вимоги позивача щодо їх нарахування
підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ст.257 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтерес).

Частиною 1 ст.26І ЦК України передбачено,
що перебіг позовної давності
починається від дня. коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свої о права або про особу,
яка його порушила.

За ч.3. ч.4 ст.267 ЦПК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Оскільки в направлених до суду
клопотаннях відповідач заявив про
застосування строку позовної давності,
суд приходить до висновку, що вказане
клопотання підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач
звернувся до суду до вказаного
відповідача ОСОБА_1 із вказаним позовом
27.11.2013 року, а тому загальний строк
позовної давності має бути обрахований
відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України з
01.12.2010 року. Між тим, позов заявлений
був про стягнення заборгованості по
01.02.2013 року в сумі - 7884,53 грн.

Таким чином, з власника квартири ОСОБА_1
підлягає стягненню на користь КП «ЦОС
Шевченківського району»
заборгованості за житлово-комунальні
послуги в межах позовних вимог за
період з 01.12.2010 року по 01.02.2013 року в
розмірі - 6184,53 грн. (7884,53 - 1700) та цей
період інфляційні нарахування у
розмірі - 218,26 грн. та 3% річних від суми
боргу у розмірі - 314,47 грн.

Суд не вбачає законних підстав для
задоволення клопотання відповідача в
частині стягнення з нього боргу із
врахуванням зробленого позивачем у
січні 2014 року перерахунку за
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення в сумі - 654,47 грн. та
зарахування зустрічних вимог із КП
«ЖЕК «Михайлівський», оскільки
вказаний КП «ЖЕК «Михайлівський» не
стороною у цій справі, а перерахунок
позивачем вже було зроблено і на
відповідну суму зменшену суму боргу
після січня 2014 року.

За таких обставин, оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності суд приходить до висновку,
що заявлені позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
сплачений за подачу вказаного позову
до позивача судовий збір у розмірі -
124,84 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 212 - 215,
217, 218, 223, 224, 228, 294 ЦПК України; ст. ст. 257,
264, 267, 322, 360, 509, 525, 526, 610, 612, 625, 901, 903 ЦК
України, ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України; ст. 20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», суд, -

в и р і ш и в :

Позов Комунального підприємства
«Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» суму
заборгованості за житлово-комунальні
послуги в розмірі - 6184 гривні 53 коп.;
інфляційні нарахування у розмірі - 218,26
грн. та 3% річних від суми боргу у
розмірі - 314,47 грн. та судовий збір у
розмірі - 124 гривні 84 коп., а всього в
розмірі - 6 842 (шість тисяч вісімсот
сорок дві) гривні 10-коп.

В іншій частині позовних вимог
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: