Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/3543/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Левко
Т.Ю.,

при секретарі - Роман К.С.,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду м. Виноградів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Вилоцької
селищної ради Виноградівського району
про визнання права власності на
спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовною заявою до Вилоцької селищної
ради Виноградівського району про
визнання права власності на спадкове
майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача
-ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати
позивача-ОСОБА_3, після смерті якої
відкрилась спадщина, зокрема на
житловий будинок, який знаходиться в
АДРЕСА_1 з надвірними спорудами.

Згідно до Будівельного паспорту на
забудову земельної ділянки від 20.01.1975
року, виданого виконкомом Вилоцької
селищної ради Виноградівського району,
вказаний спадковий будинок, рахувався
за матір'ю-ОСОБА_3.

Заповітного розпорядження матір'ю за
життя залишено не було.

Єдиним спадкоємцем за законом першої
черги до майна померлої, у
відповідності до ст.529 ЦК України 1963
року, є позивач ОСОБА_1

Інших спадкоємців, передбачених ст.535
ЦК УРСР (в ред. 1963 року), немає.

Після смерті матері, позивач в порядку
передбаченому діючим ЦК УРСР (1963 рік),
як спадкоємець за законом першої черги
(ст.529), а також у відповідності до ст.549
зазначеного Кодексу спадщину прийняв,
оскільки вступив в управління та
володіння спадковим майном протягом
шести місяців з моменту відкриття
спадщини, а саме, до часу відкриття
спадщини і по теперішній час, постійно
проживає в вище вказаному житловому
будинку, що стверджується відміткою
про зареєстроване місце проживання
позивача у його внутрішньому паспорті
громадянина України, а також довідкою
виконкому Вилоцької селищної ради за
№807 від 23.09.2014 року.

Позивач ОСОБА_1, з підстав передбачених
ст.549 ЦК України (1963 р.), прийняв
спадщину, однак не має можливості
отримати Свідоцтво про право на
спадщину на житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1,
Виноградівського району, який належав
його померлій матері, на праві
приватної власності, оскільки відсутні
правовстановлюючі документи на
будинок, позаяк на момент його
побудови, існував інший порядок
узаконення прав на нерухоме майно в
сільській місцевості, однак дані
документи обов'язково необхідно подати
нотаріусу для оформлення права на
спадщину та видачі свідоцтва про право
на спадщину на нерухоме майно.

Так, при зверненні позивачем до
нотаріуса про видачу йому Свідоцтва
про право на спадщину за законом,
нотаріусом було відмовлено із-за
відсутності правовстановлюючого
документа на спадковий будинок і
реєстрації права власності за
спадкодавцем та роз'яснено про
необхідність звернутися з даним
питанням до Виноградівського
районного суду.

З урахуванням всього вищевикладеного,
позивач вважає, що існують обставини,
які є підставою для визнання за ним
права власності на вище вказане
спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1, про день, час і місце
розгляду справи в судове засідання не
з"явилася, однак до суду його
представником ОСОБА_4, яка діє згідно
довіреності, було подано письмову
заява про розгляд справи за їх
відсутності, та про те, що заявлені
позовні вимоги підтримує повністю та
просить суд такі задоволити.

Відповідач-представник Вилоцької
селищної ради Виноградівського району,
про день, час та місце розгляду справи
будучи належним чином повідомлений
належним чином своєчасно, в судове
засідання не з'явилися, однак до суду
подав письмові заяви про розгляд
справи за його відсутності та про те, що
не заперечує проти задоволення позову.

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов'язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку, що позовні вимоги є
підставними та підлягають
задоволенню, оскільки в судовому
засіданні встановлені ті обставини на
які посилається позивач в своїй
позовній заяві, відповідачами позов
визнано повністю, що не суперечить
закону або порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, тому в порядку
ст.174 ЦПК України визнання ним позову
прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача
-ОСОБА_2 (а.с.5), а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла
мати позивача-ОСОБА_3 (а.с.6), після
смерті якої відкрилась спадщина,
зокрема на житловий будинок, який
знаходиться в АДРЕСА_1 з надвірними
спорудами.

Згідно до Будівельного паспорту на
забудову земельної ділянки від 20.01.1975
року, виданого виконкомом Вилоцької
селищної ради Виноградівського району,
вказаний спадковий будинок, рахувався
за матір'ю-ОСОБА_3 (а.с.16-21).

Заповітного розпорядження матір'ю за
життя залишено не було.

Єдиним спадкоємцем за законом першої
черги до майна померлої, у
відповідності до ст.529 ЦК України 1963
року, є позивач ОСОБА_1

Інших спадкоємців, передбачених ст.535
ЦК УРСР (в ред. 1963 року), немає.

ВССУ в своєму узагальненні судової
практики розгляду цивільних справ про
спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року
відзначив, що судам слід звернути
увагу, що на час відкриття спадщини в
період чинності ЦК УРСР його нормами
було передбачено певні дії, які
свідчили про прийняття спадщини, у тому
числі прийняття спадщини шляхом вступу
у володіння та управління спадковим
майном (фактичне прийняття спадщини)….
Якщо спадщина відкрилась у період
чинності ЦК УРСР, застосовуванню
підлягають норми ЦК УРСР про
належність спадщини спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини незалежно від
оформлення права на спадщину.

Після смерті матері, позивач в порядку
передбаченому діючим ЦК УРСР (1963 рік),
як спадкоємець за законом першої черги
(ст.529), а також у відповідності до ст.549
зазначеного Кодексу спадщину прийняв,
оскільки вступив в управління та
володіння спадковим майном протягом
шести місяців з моменту відкриття
спадщини, а саме, до часу відкриття
спадщини і по теперішній час, постійно
проживає в вище вказаному житловому
будинку, що стверджується відміткою
про зареєстроване місце проживання
позивача у його внутрішньому паспорті
громадянина України, а також довідкою
виконкому Вилоцької селищної ради за
№807 від 23.09.2014 року.

В названому вище узагальненні ВСС
зазначив, що відповідно до ч. 3. ст. 3
Закону України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання
права власності на житлові будинки,
споруди у порядку спадкування, записи у
погосподарських книгах оцінюються у
сукупності з іншими доказами,
наприклад, ухваленими органами
місцевого самоврядування рішеннями
про оформлення права власності
громадян на будинки, технічним
паспортом на будівлі, документами про
відведення в установленому порядку
земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, з підстав передбачених
ст.549 ЦК України (1963 р.), позивач прийняв
спадщину, однак не має можливості
отримати Свідоцтво про право на
спадщину на житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1 який належав
його померлій матері, на праві
приватної власності, оскільки відсутні
правовстановлюючі документи на
будинок, позаяк на момент його
побудови, існував інший порядок
узаконення прав на нерухоме майно в
сільській місцевості, однак дані
документи обов'язково необхідно подати
нотаріусу для оформлення права на
спадщину та видачі свідоцтва про право
на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до п.4 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України 2003 року
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ
від 16.05.2013 року відмічено, що право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у
випадках відсутності
правовстановлюючих документів та
відсутності реєстрації об'єкта
нерухомості за спадкодавцем (на ім'я
спадкодавця) суди в основному
задовольняють вимоги спадкоємців про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК,
відповідно до якої позов про визнання
права власності може бути пред'явлений,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено,
що свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися д осуду з правилами
позовного провадження.

Так, при зверненні позивачем до
нотаріуса про видачу йому Свідоцтва
про право на спадщину за законом,
нотаріусом було відмовлено із-за
відсутності правовстановлюючого
документа на спадковий будинок і
реєстрації права власності за
спадкодавцем та роз'яснено про
необхідність звернутися з даним
питанням до Виноградівського
районного суду з посиланням на пункти
4.15, 4.18 Глави 10 Частини 2 «Порядку
вчинення окремих видів нотаріальних
дій», затверджених Наказом Мін'юсту
"Про затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України"),
від 22.02.2012, № 296/5, згідно до яких: -Видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна. Якщо до складу
спадкового майна входить нерухоме
майно, що підлягає реєстрації (за
винятком земельної ділянки), нотаріус
вимагає, крім правовстановлюючого
документа, витяг з Реєстру прав
власності. За відсутності у спадкоємця
необхідних для видачі свідоцтва про
право на спадщину документів нотаріус
роз'яснює йому процедуру вирішення
зазначеного питання в судовому
порядку».

Так, спадковий будинок був побудований
в 1976 році, на спеціально відведеній для
цієї мети земельній ділянці площею 0,07
га, згідно до Рішення виконкому
Вилоцької селищної ради від 12.08.1974 року,
що також підтверджується Будівельним
паспортом на забудову земельної
ділянки від 20.01.1975 року, а також
Технічним паспортом, виданим КП
«Виноградівське РБТІ» від 24.09.2014 року
(а.с.22-25).

Відповідно до ст. 10-13 глави ІІІ
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
від 31.01.1966 року, затвердженої
заступником міністра комунального
господарства Української РСР 31.01.1966
року, погодженої заступником голови
Верховного суду Української РСР 15.01.1966
року (втратила чинність 19.01.1996 року), при
відсутності правовстановлюючих
документів право власності на
нерухоме майно, що знаходиться в
сільській місцевості, може бути
підтверджено довідкою виконавчого
комітету відповідної місцевої ради та
висновком інвентар бюро.

Отже, враховуючи, що мати позивача
ОСОБА_5, згідно діючого на час побудови
та здачі в експлуатацію спадкового
будинку законодавства набула на нього
право власності, беручи до уваги, що
спадщину в порядку, визначеному ст.549 ЦК
України (1963 року) позивач прийняв, і на
даний час існують перешкоди в
отриманні позивачем в нотаріуса
Свідоцтва про право на спадщину за
законом, інших спадкоємців за законом
до названого майна немає, а тому
позивач вважає, що у нього є всі правові
підстави для звернення до суду з
позовом про визнання за ним права
власності на будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 (в редакції від
01.01.2013 року), рішення суду є
правовстановлюючим документом, на
основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвеціїї про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред"явити позов про визнання його
права власності, зокрема, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215,
218 ЦПК України, ст.16, 392 ЦК України, ст.
ст.529, 549 ЦК УРСР, п.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України від 2003
року, ст. 124 Конституції України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженцем с.Стебнік, Львівської
області, мешканцем АДРЕСА_1 (НОМЕР_1)
право власності в цілому на житловий
будинок з надвірними спорудами,
загальною площею 282, 4 кв.м., в тому числі
житловою 84,2 кв.м., що розташований в
АДРЕСА_1 Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Закарпатської області через суд першої
інстанції. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко