Справа № 159/4915/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Панасюк С.Л. Провадження №
22-ц/773/1529/14 Категорія: 59 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Мудренко Л. І.,

при секретарі Лимар Р. С.,

з участю представника відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення грошової компенсації витрат
з поліпшення майна, за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_3 на ухвалу
Ковельського міськрайонного суду від 1
вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В
И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із зазначеним позовом. Вказував на ті
обставини, що з червня 2012 року за
домовленістю з попереднім власником
проживав у жилому будинку АДРЕСА_1. Крім
того зазначав, що під час проживання у
вказаному будинку ним було проведено
його благоустрій, на що витрачено кошти
в розмірі 338490 грн. Саме цю суму грошей
позивач просив стягнути з ОСОБА_3 як
нового власника даного
будинковолодіння.

1 вересня 2014 року ОСОБА_2 подав заяву до
суду про забезпечення даного позову,
зокрема просив суд накласти арешт на
жилий будинок та земельну ділянку
площею 1395 кв. м., які розташовані по вул.
Князя Романа, 16 в м. Ковелі, Волинської
області і належать на праві приватної
власності ОСОБА_3, а також заборонити
відповідачу вчиняти дії, пов'язані з
відчуженням будинку та земельної
ділянки, в тому числі виселення з
будинку.

Ухвалою Ковельського міськрайонного
суду від 1 вересня 2014 року заяву
задоволено повністю.

В поданій на дану ухвалу апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_3 посилаючись
на порушення судом під час її
постановлення норм матеріального та
процесуального права просить її
скасувати.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши обставини
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 151, ч. 3 ст. 152 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 4 постанови № 9 від 22 грудня
2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Встановлено, що предметом заявленого
ОСОБА_2 позову є вимога про стягнення
коштів витрачених на поліпшення
житлового будинку АДРЕСА_1

З урахуванням вказаних позовних вимог
та зазначених норм права, колегія
суддів вважає, що невжиття заходів
забезпечення позову, зокрема заборони
відчуження будинку, може утруднити чи
зробити неможливим виконання
майбутнього рішення у даній справі,
тому суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність застосування даного виду
забезпечення позову.

Проте, з обранням судом першої
інстанції інших видів забезпечення
даного позову погодитись неможна.

Так арешт майна є мірою, що забезпечує
інтереси громадян, організацій та
держави у випадках, передбачених
законом та полягає у проведенні його
опису, оголошенні заборони
розпоряджатися ним, обмеженні права
користування майном, вилученні у
боржника та передаванні на зберігання
іншим особам.

Забезпечення даного позову шляхом
накладення арешту на вказаний будинок
та земельну ділянку, які належать
ОСОБА_3, порушує її права встановлені ч.
1 ст. 321 ЦК України щодо володіння та
користування цим нерухомим майном.

Крім того вжиття такого заходу
забезпечення позову як заборона
виселення позивача з жилого будинку є
неспівмірним із заявленими позовними
вимогами та робить неможливим
виконання рішення по іншій справі.

З огляду на наведене, ухвалу суду
першої інстанції про забезпечення
позову в частині застосування таких
заходів забезпечення позову, як
накладення арешту на будинковолодіння
і земельну ділянку та заборону
виселення позивача з цього будинку, не
можна визнати такою, що відповідає
вимогам закону, у зв'язку з чим та
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України в
цій частині вона підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про
відмову в застосуванні цих видів
забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задоволити частково.

Ухвалу Ковельського міськрайонного
суду від 1 вересня 2014 року в даній
справі в частині накладення арешту на
житловий будинок з господарськими
спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та
на земельну ділянку площею 1395 кв.м.,
розташовану по АДРЕСА_1, які належать на
праві власності ОСОБА_3 та в частині
заборони ОСОБА_3 вчиняти дії по
виселенню з жилого будинку скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову: накладення арешту
на жилий будинок з господарськими
спорудами, земельну ділянку площею 1395
кв. м., розташовані по АДРЕСА_1, які
належать ОСОБА_3, заборони вчиняти
ОСОБА_3 дії по виселенню з жилого
будинку відмовити.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий

Судді