Справа № 310/3056/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області

у складі: головуючого
-судді Пустовіт З.П.

при секретарі
Гоноболіній О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Бердянську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
„Райффайзен Банк Аваль" про визнання
кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у квітні 2014 року
звернулася до суду з зазначеним
позовом, в обґрунтування якого
посилалася на те, що вона з 23.09.2006 року
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2 У квітні 2014 року їй стало відомо,
що ухвалою від 09.04.2014 року Бердянським
міськрайонним судом Запорізької
області було скасовано рішення цього
суду від 02.06.2010 року у справі за позовом
Закритого акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Зазначеним
заочним рішенням

було стягнуто з її чоловіка на користь
Банку борг в сумі 193151,28 грн. З розмови з
чоловіком вона дізналася, що 19 грудня
2006 року, вже перебуваючи у шлюбі, він
уклав з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»
кредитний договір №014/17-22/2476-70,
відповідно до умов якого отримав
кредит в сумі 31500 доларів США та
зобов'язався повернути його в строк до
19.12.2013 року зі сплатою 14% річних за
користування кредитом. Укладений
кредитний договір виходить за рамки
дрібного побутового. Про отримані за
кредитним договором кошти чоловік їй
не повідомляв, на потребу родини не
витрачалися. Жодної згоди усної чи
письмової на укладення договору вона
не надавала всупереч положенням ст. 65
СК України. Тому просила визнати
недійсним кредитний договір
№014/17-22/2476-70, укладений 19.12.2006 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2.

У судове засідання позивач не
з'явилася, направила до суду заяву від
24.10.2014 року, в якій просила розглянути
справу за її відсутності, на позовних
вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_2, будучи
належним чином повідомленим про
розгляд справи, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
повістки, в судове засідання не
з'явився, причину неявки не повідомив.

Представник відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» також не
з'явився в судове засідання, направив
письмову заяву від 29.10.2014 року про
розгляд справи за його відсутності, а
також письмові заперечення, в яких
послався на те, що ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» заперечує проти задоволення
позову ОСОБА_1, оскільки її посилання
на те, що вона до квітня 2014 року не
знала про факт укладення кредитного
договору її чоловіком та про отримання
ним коштів в розмірі 31500 доларів США, не
відповідають дійсності. Так, згідно
заяви, посвідченої ОСОБА_6, приватним
нотаріусом Бердянського районного
нотаріального округу Запорізької
області 19.12.2006 року за реєстровим №3872,
позивач ОСОБА_1 дала згоду на укладення
договору застави транспортного засобу
її чоловіком - відповідачем ОСОБА_2 з
метою забезпечення його кредитних
зобов'язань перед АТ «Райффайзен Банк
Аваль» за кредитним договором
№014/17-22/2476-70 від 19.12.2006 року, копію якої
вони надають суду. Отже, на момент
укладення кредитного договору
позивачу було відомо про факт його
укладення, тому просив відмовити в
задоволенні позову.

Дослідивши матеріали цивільної
справи, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, виходячи з наступного.

З наданої копії кредитного
договору №014/17-22/2476-70 від 19.12.2006 року,
вбачається, що ОСОБА_2 отримав кредит у
ВАТ «Райффайзен Бак Аваль» в сумі 31500
доларів США та зобов'язався повернути
його в строк до 19.12.2013 року зі сплатою 14%
річних за користування кредитом.
Відповідно до п.2.1 кредитного договору
кредитні кошти призначені для
придбання транспортного засобу.

З наданої Банком копії заяви
позивача ОСОБА_1, засвідченої ОСОБА_6,
приватним нотаріусом Бердянського
районного нотаріального округу
Запорізької області 19.12.2006 року за
реєстровим №3872, вбачається, що вона
дала письмову згоду на укладення
договору застави транспортного засобу,
а саме: легкового автомобіля марки
«Хонда», моделі «Аккорд»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, її
чоловіком - відповідачем ОСОБА_2 з метою
забезпечення його кредитних
зобов'язань перед АТ «Райффайзен Банк
Аваль». Далі в цій заяві зазначено, що
транспортний засіб, який буде
передаватися в заставу, є їхньою з ним
спільною сумісною власністю, як такий,
що набувався (а саме - купувався) у
період перебування у зареєстрованому
шлюбі. При цьому заявляє, що такий
правочин відповідає інтересам сім'ї, та
погоджується з тим, що умови договору
застави транспортного засобу
визначалися її чоловіком самостійно.

Тобто, цією нотаріальною заявою
спростовані твердження позивача в
позові про те, що їй не було відомо про
укладення кредитного договору її
чоловіком та всупереч інтересам сім'ї і
без її згоди.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК
України та згідно з роз'ясненнями
Пленуму Верховного Суду України в п. 8
постанови № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 6 листопада
2009 року, підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину.

Такими підставами, відповідно ч.1-3,5,6 ст.
203 ЦК України в редакції, чинній на час
укладення кредитного договору, є:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підставою недійсності правочину
за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є
суперечність саме змісту правочину
нормам ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства з огляду
на те, що змістом правочину є
відповідні його виду умови.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при
укладенні договорів одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого подружжя. Дружина, чоловік має
право на звернення до суду з позовом
про визнання договору недійсним як
такого, що укладений другим з подружжя
без її, його згоди, якщо цей договір
виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, які мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести суду ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК
України ).

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Нотаріальною заявою позивач ОСОБА_1
підтвердила, що придбаний на кредитні
кошти автомобіль є їхньою сумісною
власністю, як такий, що купувався в
період шлюбу, тому її посилання на
положення ст.65 СК України є
безпідставним та суперечить фактичним
обставинам по справі, встановленим
судом.

За ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду,
позивач за власним розсудом обирає
спосіб захисту. Обравши способом
захисту визнання недійсним кредитного
договору, з підстав передбачених ст.215,
ст.203 ЦК України, ст.65 СК України,
позивач в силу ст. 10 ЦПК України
зобов'язана довести правову та
фактичну підставу своїх позовних
вимог.

Належних та допустимих доказів у
розумінні ст. 57-60 ЦПК України на
підтвердження підстав для визнання
кредитного договору недійсним,
позивачем не надано, тому в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3.10,11, 57-60, 62,64, 212-215 ЦПК
України, ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.65 СК
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Публічного акціонерного
товариства „Райффайзен Банк Аваль"
про визнання кредитного договору
недійсним відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Бердянський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: З. П. Пустовіт