Справа №585/854/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шульга В. О.Номер
провадження 22-ц/788/1840/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 53
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Сибільової Л. О. , Криворотенка
В. І.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 10 вересня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства "Південна
залізниця",

третя особа: начальник "Локомотивного
депо Ромни" державного підприємства
"Південна залізниця" Левенець
Володимир Іванович,

про скасування наказів,

в с т а н о в и
л а :

Рішенням суду від 10 вересня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог з тих
підстав, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

Наказом (розпорядження) № 24/ОС від 01
квітня 2011 року ОСОБА_3 була прийнята на
посаду комірника відокремленого
підрозділу "Локомотивне депо Ромни" ДП
"Південна залізниця".

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
просила суд скасувати накази № 33 від 20
січня 2014 року та № 142 від 06 лютого 2014
року як незаконні.

У наказі № 33 від 20 січня 2014 року "Про
зміну істотних умов праці комірника
ОСОБА_3.", зміни до якого були внесені
наказом № 142 від 6 лютого 2014 року "Про
внесення змін до наказу № 33 від 20.01.2014 р.
"Про зміну істотних умов праці
комірника ОСОБА_3.", - зазначено наступне
:

1. доручити комірнику ОСОБА_3 з 10 квітня
2014 року виконувати поряд зі своєю
основною роботою комірника роботу
прибиральника службових приміщень
(цеху експлуатації) з доплатою за
розширення зони обслуговування в
розмірі 10% від посадового окладу за
фактично відпрацьований час
прибиральником службових приміщень".

2 Помічнику начальника депо з кадрів
ОСОБА_5:

2.1. до 10 лютого 2014 року ознайомити з цим
наказом та попередженням про зміну
істотних умов праці комірника ОСОБА_3 ;

2.2. у термін до 7 квітня 2014 року одержати
письмове підтвердження згоди
комірника ОСОБА_3 продовжувати роботу в
локомотивному депо Ромни після зміни
істотних умов праці;

2.3. до 9 квітня 2014 року підготувати та
надати для підпису наказ про
переведення комірника на нові умови
праці;

2.4. у разі відмови комірника ОСОБА_3 від
продовження роботи у зв'язку зі зміною
істотних умов праці, провести
звільнення її з роботи відповідно до
чинного законодавства України ( ас.44, 48).

Як на підставу для задоволення позову
ОСОБА_3 посилалась на те, що названими
наказами порушуються її трудові права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
роботодавець скористався передбаченим
законом правом внести зміни в
організацію виробництва і праці шляхом
прийняття заходів до введення
суміщення посад та ці дії відповідач
здійснив з дотриманням вимог ст. 32 КзпП
України.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову,
висновки суду відповідають матеріалам
справи та вимогам закону, а доводи
апеляційної скарги про протилежне не
можна визнати обґрунтованими. При
цьому виходить з наступного.

Відповідно до чч. 3, 4 ст. ст. 32 КзпП
України у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
допускається зміна істотних умов праці
при продовженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою. Про зміну істотних умов праці -
систем та розмірів оплати праці, пільг,
режиму роботи, встановлення або
скасування неповного робочого часу,
суміщення професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці. Якщо колишні істотні
умови праці не може бути збережено, а
працівник не згоден на продовження
роботи в нових умовах, то трудовий
договір припиняється за пунктом 6
статті 36 цього Кодексу.

З наведеної норми права вбачається, що
проведення власником заходів щодо
зміни організації виробництва і праці -
це виключне повноваження власника.

Вбачається, що спірні правовідносини
виникли на тій стадії, коли, приймаючи
заходи щодо змін організації
виробництва і праці, керівник
підприємства відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП
повідомив працівника не пізніше ніж за
два місяці про наступні зміни.

З пояснень ОСОБА_3 у судовому засіданні
суду апеляційної інстанції вбачається,
що і до теперішнього часу вона працює
на посаді комірника.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
скасування оскаржуваних наказів,
оскільки саме по собі попередження
працівника про можливі майбутні зміни
істотних умов праці не порушує
трудових прав працівника.

При цьому слід зазначити наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене,
невизнане або оспорюване право чи
цивільний інтерес, саме вони є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способи захисту цивільних
прав та інтересів передбачені діючим
законодавством, зокрема, і у ч.2 ст. 16 ЦК
України .

Оскаржуваними наказами позивачка була
повідомлена про можливі майбутні зміни
її істотних умов праці, а також їй було
запропоновано надати свою згоду за ці
зміни, а у разі відсутності такої згоди
вона була попереджена про можливе
майбутнє звільнення.

Таким чином вбачається, що звертаючись
до суду з позовом, який розглядається у
даній справі, позивачка просила
захисту своїх трудових прав, які, на її
думку, у майбутньому можуть бути
порушені.

В той же час діюче законодавство не
передбачає можливості захисту
цивільного права від порушень, які
можуть наступити у майбутньому.

Крім того. Рішення суду не може
грунтуватись на припущеннях. Проте,
твердження позивачки про порушення її
трудових прав ґрунтуються саме на її
припущеннях. В теперішній час вона
продовжує працювати на посаді
комірника без істотних змін в умовах її
праці, а її посилання на те, що в
майбутньому вона може бути звільнена,
чи примушена до виконання іншої роботи
без її згоди, чи т.і. - це лише її
припущення про настання певних подій,
які можуть і не настати. Встановлено, що
на даний час оскаржувані накази не були
реалізовані (виконані).

Слід відмітити, що під час розгляду
даної справи суд першої інстанції не
робив будь-яких висновків про те, чи
були на підприємстві "зміни в
організації виробництва і праці", при
наявності яких відповідно до ст. 32 КЗпП
допускається "зміна істотних умов
праці", а також не робив висновків про
те, що слід розуміти з точки зору вимог
діючого законодавства під цими
"змінами", оскільки такі питання можуть
вирішуватись судом по суті тільки при
вирішення спору, предметом якого є
реальне порушення трудових прав
працівника.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З урахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції були повно та всебічно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів-

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 10 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -