Справа№592/7739/14-ц
Провадження №2/592/1890/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми в
складі головуючого Костенко В.Г.

секретар Шушура А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач вимоги мотивує тим, що під час
шлюбу з відповідачем придбали квартиру
АДРЕСА_1. Втім через неможливість
спільного користування квартирою
просить визнати за нею право власності
на 1 / 2 частину квартири, залишити
квартиру відповідачу та стягнути з
нього компенсацію вартості 1 / 2 частини
у сумі 53 125 грн..

В судовому засіданні позивач та
представник вимоги підтримали. Позивач
визнала, що відповідач не має коштів
для сплати компенсації. Не згодна на
отримання компенсації з заробітної
плати відповідача.

Відповідач позов визнав, однак
зазначив, що коштів не має. Зазначив, що
може відраховувати із заробітної
плати. Окрім того вказав, що іншого
майна не має.

Суд, заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов обґрунтований, але
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 23.08.1997 року по
15.12.2011 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі./а.с.7,8/

Під час шлюбу, 02.10.2003 року, сторонами у
порядку приватизації придбано
квартиру площею 16,4 кв.м. АДРЕСА_1.
Відповідно до свідоцтва квартира
належить сторонам на праві спільної
сумісної власності. Домовленості щодо
розміру часток між сторонами немає.
/а.с.9/

Вартість квартири на час розгляду
справи становить 106 250 грн., що визначено
відповідним висновком від 04.07.2014
року./а.с.13/

Сторони визнали, що відповідач не
спроможний сплатити заявлену
компенсацію частини спірної квартири.
Під час судового розгляду відповідачем
на депозитний рахунок суду не внесено
грошової компенсації у сумі 53 125 грн..

Окрім того всупереч положенням ст.ст.
59-60 ЦПК України позивач не надав
доказів на підтвердження обставин
неможливості спільного користування
спірною квартирою.

Спірні правовідносини є сімейними і
врегульовані ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України,
відповідно до положень яких майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. Неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 4 ЦПК
України здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відтак через не внесення коштів на
депозитний рахунок спірну квартиру
неможливо залишити відповідачу.
Натомість слід визнати ідеальні частки
за кожним, виходячи з рівності прав, без
реального поділу і залишити квартиру
сторонам у спільній частковій
власності. Аналогічне положення
викладене у п.25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя».

Більше того стягнення компенсації з
відповідача без попереднього внесення
коштів на депозитний рахунок істотно
вплине на його права та може призвести
до істотного дисбалансу прав. Так
рішення суду про стягнення компенсації
є рішенням, яке підлягає примусовому
виконанню відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження».
Відповідно до ст.ст. 57, 58 зазначеного
Закону передбачена процедура
звернення стягнення на майно боржника,
яка включає оцінку майна та його
продаж. Тобто на стадії виконання
судового рішення не обов'язково буде
визначена ціна квартири встановлена
судом. Більше того процедура продажу
майна, передбачає його переоцінку у бік
зменшення, що знов ж таки впливає на
вартість майна(ст.62 Закону). Окрім того
зазначеним законом передбачено
стягнення витрат про проведенню
виконавчих дій, які покладаються на
боржника(ст.41).

В результаті звернення рішення до
примусового виконання відповідач може
залишитися без житла та з сумою коштів,
які менше половини вартості квартири.

Примусове виконання рішення суду також
може вплинути на права позивача,
оскільки для примусового виконання
рішення потрібен значний час.

Ураховуючи викладене заявлений позов
підлягає задоволенню лише у частині
визнання права на частку.

У зв'язку з частковим задоволенням
позову слід стягнути з відповідача на
користь позивача відшкодування
понесених витрат на сплату судового
збору та правову допомогу пропорційно
задоволеній частині. Так слід стягнути
половину суми судового збору, половину
вартості роботи представника у судових
засіданнях, що становить 387 грн. 43 коп..
Витрати по проведенню оцінки спірної
квартири відшкодуванню не підлягають,
оскільки позов у частині стягнення
компенсації не задоволений.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право
власності по 1 / 2 частині за кожним у
квартирі АДРЕСА_1, та залишити у
спільній частковій власності.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову
у іншій частині за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
відшкодування витрат у сумі 387 грн. 43
коп..

Рішення суду може бути оскаржено до
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Ковпаківський районний суд м. Сум
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення суду. Особою, яка була відсутня
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в
десятиденний строк з моменту отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.Г. Костенко