Справа № 166/1294/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Савчук М.А. Провадження №
22-ц/773/1611/14 Категорія: 81 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г.,
Свистун О.В.,

за участю секретаря - Захарової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
поданням головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Ратнівського
районного управління юстиції
Волинської області про тимчасове
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України, за апеляційною скаргою
Відділу державної виконавчої служби
Ратнівського районного управління
юстиції на ухвалу Ратнівського
районного суду Волинської області від
24 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В
И Л А :

Головний державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Ратнівського районного управління
юстиції Волинської області Токарський
Е.С. звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України з підстав
ухилення боржника від виконання
постанов ВДАІ про стягнення відповідно
520 грн., 510 грн., 850 грн. та 510 грн. штрафів.

Оскільки кошти боржником на час
звернення з поданням не сплачені,
головний державний виконавець просив
тимчасово обмежити право виїзду ОСОБА_1
за межі України.

Ухвалою Ратнівського районного суду
від 24 вересня 2014 року відмовлено у
задоволенні подання.

В апеляційній скарзі ВДВС Ратнівського
районного управління юстиції,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи та порушення
норм матеріального права, просить
скасувати цю ухвалу та постановити
нову - про задоволення подання.

У судове засідання особи, які беруть
участь у справі, не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
та обґрунтованість ухвали суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвала суду залишенню без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) - до
виконання зобов'язань.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Тобто, законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України не за наявності факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження боржника у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Необхідною передумовою обрання такого
заходу забезпечення виконання рішення
суду, як обмеження боржника у праві
виїзду за межі України, що передбачено
ст.377-1 ЦПК України, є встановлення судом
дійсних обставин ухилення боржника від
виконання рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконанні у ВДВС Ратнівського РУЮ
перебуває зведене виконавче
провадження щодо примусового
виконання постанов, винесених ВДАІ, за
№ 142400 від 10.01.2013 року, № 157573 від 08.08.2013
року, № 157574 від 08.08.2013 року та № 122796 від
27.04.2013 року, згідно яких винесені
постанови про відкриття виконавчого
провадження, якими запропоновано
боржнику добровільно сплатити
заборгованість, яка станом на 12.09.2014
року не погашена (а.с.4-7).

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні дані про те, що копії постанов
про відкриття виконавчих проваджень
були направлені боржнику і отримані
ним, крім того, державний виконавець не
довів та в матеріалах справи відсутні
будь-які докази того, що боржник
свідомо ухилявся від виконання
зобов'язань, покладених на нього
постановами ВДАІ, що боржник вчиняє
дії, які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання судового рішення, що
боржнику вручалися виклики державного
виконавця, а він безпідставно не
з'являвся на ці виклики.

З матеріалів справи також вбачається,
що вжиті державним виконавцем заходи
не дають підстав вважати, що боржник
ОСОБА_1 ухиляється від виконання
покладених на нього зобов'язань,
зокрема і, що у нього відсутні кошти та
майно, на яке можна звернути стягнення.

Відповідно до ст.33 Конституції України,
ст.17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини», ч. 1, 3
ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікований Законом України 11.09.1997
р.) кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. На здійснення цих прав не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб

Колегія суддів приходить до висновку,
що застосування обмеження у праві
виїзду за межі України може мати місце
лише у виключних випадках і повинно
застосовуватися лише як крайній захід
після реалізації усіх можливих та
передбачених законом засобів
примусового виконання судового
рішення, оскільки стосується
гарантованого ст.33 Конституції України
та ст.313 ЦК України особистого
немайнового права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, передчасне і
безпідставне обмеження яких є
неприпустимим.

Таким чином, суд першої інстанції,
давши вірну оцінку обставинам справи,
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні подання.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять встановлених законом підстав
для скасування оскаржуваної ухвали,
яка постановлена з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Ратнівського
районного управління юстиції
Волинської області відхилити, а ухвалу
Ратнівського районного суду
Волинської області від 24 вересня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді