Справа № 464/8202/14-ц
пр.№ 2/464/1796/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2014
м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Тімченко О.В.

з участю: секретаря Калітовської А.Б.

пр-ка позивача Бігун З.В., відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ПАТ «ВіЕс
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- в с т а н о в и
в :

позивач звернувся в суд із позовом до
відповідачів, у якому просить: звернути
стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що
належить відповідачам шляхом
визначеним ст.38 Закону України «Про
іпотеку», п.п.16, 19 Іпотечного договору, а
саме шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс
Банк» від свого імені будь-якій особі
покупцю згідно з договором
купівлі-продажу за ціною визначеною
уповноваженим експертом оцінювачем на
день проведення продажу, для чого
забезпечити право банку щодо всіх
повноважень продавця необхідних для
здійснення такого продажу, а кошти
одержані від реалізації скерувати для
задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за
кредитним договором № KF46613 від 21.01.2008 р.
в розмірі 17 587,32 доларів США, що
становить 217 289,20 грн.; закріпити за ПАТ
«ВіЕс Банк» права управителя; виселити
відповідачів із спірної квартири. В
обґрунтування покликається на те, що
21.01.2008 р. між позивачем ПАТ «ВіЕс Банк»
(правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №KF46613 з додатками,
згідно з яким позивачем було надано
відповідачу кредит в розмірі 25 000
доларів США з кінцевим строком
погашення не пізніше 21.01.2023 р. під 12%
річних. Відповідачем своїх договірних
зобов'язань не виконав, а саме
заборгував банку кошти на загальну
суму 17 587,32 доларів США. З метою
забезпечення виконання зобов'язань за
згаданим кредитним договором між
позивачем та відповідачами укладено
іпотечний договір від 21.01.2008 р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за №166, згідно якого
відповідачі (іпотекодавці) надали в
заставу позивачу (іпотекодержателю)
нерухоме майно разом з усіма його при
належностями, а саме: квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 81,8 кв.м, що належить їм
на підставі свідоцтва про право
приватної власності на квартиру від
02.10.2003 р. На підставі наведеного, вимог
ЦК України, ЖК України, Закону України
«Про заставу», Закону України «Про
іпотеку», Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» та у
відповідності до положень іпотечного
договору у позивача виникло право
звернення на предмет іпотеки, а тому
просить позов задоволити.

У судовому засіданні
представник позивача позов підтримала,
дала пояснення, аналогічні змісту
позовної заяви та просить такий
задоволити. Ствердила, що їй відомо про
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», однак вважає, що
такий на момент виконання рішення суду
втратить чинність, а судове рішення
спонукатиме відповідачів до виконання
зобов'язань за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
проти позову заперечив та пояснив, що
сплачував платежі за кредитним
договором вчасно, однак з лютого 2014 р.
його звільнено з роботи і у зв'язку з
важким матеріальним станом не в змозі
погашати кредит. Відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися,
хоча належним чином в порядку ст.ст.74-76
ЦПК України викликалися до суду, а тому
суд вважає можливим розглядати справу
у їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши та перевіривши
матеріали справи, оцінивши в
сукупності зібрані у справі докази,
вирішуючи спір в межах заявлених
позовних вимог, суд прийшов до
наступного, з огляду на таке.

21.01.2008 р. між позивачем ПАТ «ВіЕс Банк»
(правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та
відповідачем ОСОБА_3 укладено
кредитний договір №KF46613 з додатками,
згідно з яким банк зобов'язався надати
позичальнику кредит для споживчих
потреб в іноземній валюті в розмірі 25 000
доларів США строком на 15 р. з кінцевим
строком погашення не пізніше 21.01.2023 р.
під 12% річних, а позичальник
зобов'язувався повертати кредит та
сплачувати проценти в порядку,
визначеному договором - згідно з
Додатком №1 до договору щомісячно по 139
доларів США (останній платіж 119 доларів
США).

Позивачем умови укладеного кредитного
договору виконано та видано
відповідачу кредитні кошти, що
стверджується заявами на видачу
готівки. Судом встановлено, що
відповідач умови кредитного договору
та взяті на себе за ним зобов'язання не
виконує та, згідно з розрахунком
позивача, заборгованість позичальника
перед банком за кредитним договором
станом на 07.08.2014 р. становить 17 587,32
доларів США, що складає 217 289,20 грн., а
саме: заборгованість по кредиту - 16 227,11
доларів США, що становить 200 483,98 грн.;
заборгованість по відсотках - 848,33
доларів США, що становить 10 481,01 грн.
Даний розрахунок складений у
відповідності до умов кредитного
договору та вимог ЦК України,
відповідачами не заперечено, а відтак
такий приймається судом до уваги.

Відповідно до ст.ст.546, 575 ЦК
України іпотекою є застава нерухомого
майна, що, в свою чергу, є одним із видів
забезпечення виконання зобов'язання.
Так, у ст.1 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, передбаченому цим
Законом.

Відтак, для забезпечення
виконання зобов'язань по кредитному
договору між позивачем ПАТ «ВіЕс Банк»
(правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та
відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4
21.01.2008 р. укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за №166. Відповідно до умов
іпотечного договору відповідачі
(іпотекодавці) з метою повного та
своєчасного виконання основного
зобов'язання за наведеним вище
кредитним договором передали в
іпотеку банку (іпотекодержателю)
нерухоме майно разом з усіма його при
належностями, а саме: квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 81,8 кв.м (предмет
іпотеки), що належить їм на підставі
свідоцтва про право приватної
власності на квартиру від 02.10.2003 р.

Згідно із ст.589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення на предмет застави. За
рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором. Також
ст.33 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим, 7 червня 2014 р. набрав
чинності Закон України від 3 червня 2014
р. «Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», відповідно до п. 1 якого
протягом його дії: не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно зі ст. 4 Закону України від 2
жовтня 1992 року «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону
України «Про іпотеку», якщо таке майно
виступає як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що: таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що в позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.
метрів для квартири та 250 кв. метрів для
житлового будинку. Пункт 4 названого
вище закону визначає, що протягом дії
цього Закону інші Закони України з
питань майнового забезпечення
кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, беручи до уваги положення
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» та враховуючи, що в
спірній квартирі площею 81,8 кв.м.
проживають відповідачі, які є
громадянами України, спірна квартира
перебуває в іпотеці для забезпечення
належного виконання умов споживчого
кредиту, такий надано в іноземній
валюті, а тому суд приходить до
висновку про неможливість звернення
стягнення на спірну квартиру під час
дії мораторію на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення споживчих кредитів в
іноземній валюті.

Підстав, які б виключали можливість
застосування норм Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» до
правовідносин, що виникли між
позивачем та відповідачами, в судовому
засіданні не встановлено. Зокрема,
всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України
з наданням доказів у відповідності до
ст.ст.57-59 ЦПК України представником
позивача не було наведено суду жодних
доводів чи заперечень, які б виключали
можливість застосувати цей закон до
спірних правовідносин. Його ж
покликання ж на те, що на момент
виконання рішення суду мораторій
припинить свою дію не може бути
підставою для задоволення позову та не
ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16
ЦК України, згідно з якою суд може
захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або
законом, суд приходить до висновку, що в
даному випадку не існують підстави для
захисту прав позивача шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки,
закріплення за позивачем права
управителя та виселення відповідачів з
квартири у зв'язку з введенням
мораторію на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
споживчих кредитів в іноземній валюті,
а тому на даний час, ця обставина
унеможливлює задоволення позовних
вимог ПАТ «ВіЕс Банк».

Тобто, на підставі викладеного суд
прийшов до висновку, що позов не
підлягає до задоволення та в такому
слід відмовити. Крім цього, на думку
суду позивач не позбавлений права при
зміні обставин, а саме скасування
мораторію, повторно звернутися до
суду з аналогічним позовом.

Також, згідно із ст.88 ЦПК України
позивачеві не підлягають до
присудження понесені ним судові
витрати при подачі позову до суду у
разі відмови судом у задоволенні
позовних вимог.

На підставі ст.16 ЦК України,
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» та керуючись ст.ст.10,
11, 57-60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, с у д , -

у х в а л и в :

відмовити в позові ПАТ «ВіЕс Банк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м.Львова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, у відсутності
яких таке прийняте, - в той же строк з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо таку не було
подано. У разі подання такої рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Головуючий