Справа № 199/481/14-ц
УХВАЛА

29.10.2014

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого – судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі заявника – ОСОБА_1,

за участі державного виконавця –
Лук’яненка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1,
де заінтересовані особи в.о.
начальника Амур-Нижньодніпровського
ВДВС Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_2, державний
виконавець
Амур-Нижньодніпровського ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_3 про
визнання дій неправомірними та про
зобов’язання вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду із
даною скаргою, в її обґрунтування
посилаючись на те, що рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська у справі №
199/481/14 видано виконавчий лист № ВП 44848947
про стягнення заробітної плати у
розмірі одного місячного заробітку 2
134,80 грн., виконання допущено судом до
негайного виконання. 22.09.014 р. до
канцелярії АНД ВДВС ДМУЮ заявником
було пред’явлено до виконання
виконавчий лист у справі № 199/481/14 та
заяву про відкриття виконавчого
провадження та вчинення відповідних
дій. 25.09.2014 р. ОСОБА_1 нарочно отримала
зазначену постанову ВП №44848947 від 25.09.2014
року.

Законом України «Про виконавче
провадження» передбачено, що Державна
виконавча служба є єдиним органом
примусового виконання, крім органів та
посадових осіб, які виконують рішення
про притягнення до кримінальної або
адміністративної відповідальності.
Статтею 2 зазначеного закону визначено,
що примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці. Так, Законом
України "Про державну виконавчу службу"
визначено, що завданням державної
виконавчої служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом. Державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України
і здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб (далі - рішень)
відповідно до законів України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України „Про
виконавче провадження". Виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених
у цьому Законі, спрямованих на
примусове виконання, які здійснюються
на у спосіб та в межах повноважень,
визначених цим Законом, іншими
нормативно - правовими актами, виданими
відповідно до цього Закону та інших
законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в
Україні покладається на Державну
виконавчу службу, к. входить до системи
органів Міністерства юстиції України.

Згідно ст. 25 вищевказаного Закону
негайному виконанню підлягають
рішення про стягнення аліментів,
заробітної плати в межах платежів,
вирахуваних за один місяць, а про
стягнення усієї суми боргу по цих
виплатах, якщо рішенням передбачено її
негайне стягнення; про поновлення на
роботі чи на попередній посаді
незаконно звільненого або
переведеного працівника; в інших
випадках, якщо негайне виконання
передбачено Законом і про це зазначено
у виконавчому документі.

Якщо рішення підлягає негайному
виконанню, державний виконавець
відкриває виконавче провадження не
пізніше наступного дня після одержання
документів, зазначених у статті 18
цього Закону, і у порядку,
встановленому цим Законом, проводить
відповідні виконавчі дії.

Згідно п. 4 ст. 25 Закону, у разі
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом про
конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, забезпечення
позовних вимог або якщо рішення
підлягає негайному виконанню строк,
встановлений частиною другою цієї
статті, не надається.

Так, Закон України «Про виконавче
провадження» визначає, що негайному
виконанню також підлягають рішення про
стягнення аліментів; про стягнення
заробітної плати в межах платежів,
вирахуваних за один місяць, а також про
стягнення усієї суми боргу по цих
виплатах, якщо рішенням передбачено її
негайне стягнення; про поновлення на
роботі чи на попередній посаді
незаконно звільненого або
переведеного працівника; в інших
випадках, якщо негайне виконання
передбачено законом і про це зазначено
у виконавчому документі.

Статтею 11 Закону України „Про
виконавче провадження” визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Цією ж статтею
встановлено, що державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у п об і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Статтею 10 Закону України "Про
державну виконавчу службу" визначено
організаційні засади контролю за
діяльністю державних виконавців,
зокрема, контроль за діяльністю
державних виконавців здійснюють
Міністерство юстиції України через
Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України, а
Головне управління юстиції в
Автономній Республіці Крим, управління
юстиції в областях, містах Києві та
Севастополі - через відповідні відділи
державної виконавчої служби.

Сутність контролю за діяльністю
державних виконавців полягає у
спостереженні та перевірці їх
діяльності відповідно до законодавчо
визначених вимог, а також у
запобіганні та виправленні можливих
помилок і неправомірних дій, що
перешкоджають такій діяльності.

Предметом контролю за діяльністю
державних виконавців є законність,
повнота і своєчасність виконання
рішень.

Так, відповідно до статті 8 Закону
України "Про виконавче провадження"
контроль за своєчасністю,
правильністю, повнотою виконання
рішень державним виконавцем здійснює
начальник відділу державної
виконавчої служби, якому безпосередньо
підпорядкований державний
виконавець, та керівник вищестоящого
органу. Керівник органу державної
виконавчої служби при здійсненні
контролю за діями державного виконавця
під час виконання рішень, якщо вони
суперечать вимогам Закону, вправі
своєю постановою скасувати постанову,
акт, інший процесуальний документ,
винесений державним виконавцем у
виконавчому провадженні або
зобов’язати державного виконавця
провести виконавчі дії в порядку,
передбаченому цим Законом.

Відповідно до п.1.4 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
р., безпосередній контроль за діями
державного виконавця покладається на
начальників відділів примусового
виконання рішень та начальників
відділів державної виконавчої служби
районних, районних у містах, міських
(міст обласного значення),
міськрайонних та міжрайонних
управлінь юстиції (далі - начальник
відділу).

Незважаючи на припис у виконавчому
листі про негайність виконання рішення
суду, державний виконавець Лук’янов
А.М. виніс постанову про відкриття
виконавчого провадження на 3-й день
після надходження заяви ОСОБА_1, та ще й
надав боржнику строк для добровільного
виконання рішення суду протягом семи
днів, чим порушив вимоги статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження».

Предмет скарги становить вимога про
визнання дій в.о. начальника
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_2, що
виразилися у нездійсненні контролю за
діями державного виконавця Амур-
Нижньодніпровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_3
щодо порушення строку, відведеного для
відкриття виконавчого провадження за
постановою ВП 44848947 від 25.09.2014 р. про
відкриття виконавчого провадження та
у наданні строку для добровільного
виконання боржнику виконавчого
документа, який підлягає негайному
виконанню, неправомірними, про
визнання дій державного виконавця
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_3, які
виразилися у порушенні строку,
відведеного на відкриття виконавчого
провадження за постановою ВП 44848947 від
25.09.2014 року про відкриття виконавчого
провадження та у наданні строку для
добровільного виконання боржнику
виконавчого документа, який підлягає
негайному виконанню, неправомірними,
про зобов’язання державного
виконавця Амур-Нижньодніпровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_3 та в.о.
начальника Амур-Нижньодніпровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_2 вчинити
певні дії, а саме: утриматися від
вчинення неправомірних дій, які
суперечать вимогам статті 25 закону
України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні заявник
вимоги скарги підтримала повністю,
надала пояснення, аналогічні
викладеним в скарзі, просила суд
повністю її задовольнити.

Державний виконавець просив суд
відмовити в задоволенні скарги
повністю, посилаючись на правомірність
дій при здійсненні виконавчого
провадження.

В.о. начальника АНД ВДВС ДМУЮ
ОСОБА_2 не скористалася правом брати
участь у судових засіданнях.

Заслухав пояснення заявника,
державного виконавця, та дослідив
докази, суд дійшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
скарги частково, виходячи з
наступного.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; водночас основи
організації та діяльності державної
виконавчої служби, її завдання,
правовий статус працівників органів
державної виконавчої служби та умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законами України «Про
державну виконавчу службу» та «Про
виконавче провадження» відповідно.

Судом встановлено, що на виконанні
в Амур-Нижньодніпровському ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції знаходиться
виконавчий лист, наданий особисто
ОСОБА_1 до АНД ВДВС ДМУЮ 22.09.2014 р., що
підтверджується відбитком штампу про
прийняття /без зазначення на ньому
номера реєстрації вхідної
кореспонденції/), про стягнення з
Комунального закладу
«Дніпропетровський центр первинної
медико-санітарної допомоги № 11»
Дніпропетровської міської ради на
користь ОСОБА_1 заробітної плати, але
не більше ніж за один місяць - в
розмірі 2 134,80 грн., рішення суду в цій
частині допущено до негайного
виконання.

Постановою державного виконавця
АНД ВДВС ДМУЮ ОСОБА_3 від 25.09.2014 р. було
відкрито виконавче провадження та
надано боржнику семиденний строк до
02.10.2014 р. для самостійного виконання
рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 25 вищевказаного
Закону державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом
трьох робочих днів з дня надходження до
нього виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження (ч. 2 ст. 25 зазначеного вище
закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 зазначеного
вище закону у разі відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом про конфіскацію майна,
стягнення періодичних платежів,
забезпечення позовних вимог або якщо
рішення підлягає негайному виконанню
строк, встановлений частиною другою
цієї статті, не надається.

Згідно ч. 3 ст. 30 Закону України «Про
виконавче провадження» негайному
виконанню підлягають рішення: про
стягнення аліментів, заробітної плати
в межах платежів, вирахуваних за один
місяць, а також про стягнення усієї
суми боргу за такими виплатами, якщо
рішенням передбачено її негайне
стягнення; про поновлення на роботі чи
на попередній посаді незаконно
звільненого або переведеного
працівника; в інших випадках, якщо
негайне виконання передбачено законом
і про це зазначено у виконавчому
документі.

У разі якщо рішення підлягає
негайному виконанню, державний
виконавець відкриває виконавче
провадження не пізніше наступного
робочого дня після надходження
документів, зазначених у статті 17 цього
Закону, і невідкладно розпочинає його
примусове виконання (ч. 4 ст. 30
зазначеного вище закону).

Відтак, доводи заявника у частині
порушення з боку державного виконавця
строку відкриття виконавчого
провадження (виконавче провадження
відкрито 25.09.2014 р., тоді як виконавчий
лист був пред’явлений до виконання
22.09.2014 р.) та у частині надання строку
для добровільного виконання боржником
судового рішення, що встановлено судом
на підставі постанови державного
виконавця від 25.09.2014 р. про відкриття
виконавчого провадження є слушними, та
для суду вбачаються підстави для
задоволення вимог скарги в цій частині.

Що стосується вимоги скарги про
визнання дій в.о. начальника
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_2, що
виразилися у нездійсненні контролю за
діями державного виконавця Амур-
Нижньодніпровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_3
щодо порушення строку, відведеного для
відкриття виконавчого провадження за
постановою ВП 44848947 від 25.09.2014 р. про
відкриття виконавчого провадження та
у наданні строку для добровільного
виконання боржнику виконавчого
документа, який підлягає негайному
виконанню, неправомірними, то
відповідно до п.п. 9.1, 9.2, 9.4 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
р. N 512/5, контроль у виконавчому
провадженні здійснюється відповідно
до статей 83 - 86 Закону України "Про
виконавче провадження". Начальник
відділу має право перевірити будь-яке
виконавче провадження, що перебуває на
виконанні державних виконавців, які
йому безпосередньо підпорядковані, з
власної ініціативи чи за заявою
(скаргою) стягувача або його
представника у випадках, передбачених
Законом. У разі наявності порушень у
діях державного виконавця виноситься
постанова про перевірку виконавчого
провадження. Про проведення перевірки
виконавчого провадження та його
витребування відповідною посадовою
особою виноситься вмотивована
постанова.

У статті 83 Закону України "Про
виконавче провадження" зазначено, що
посадові особи, зазначені у статті 81
цього Закону (зокрема, начальники
відділів державної виконавчої служби
обласних управлінь юстиції), можуть
проводити перевірку законності
виконавчого провадження за дорученням
вищестоящої посадової особи, з власної
ініціативи або під час розгляду скарги
на постанову начальника
підпорядкованого органу державної
виконавчої служби, винесеної за
результатами розгляду скарги на дії
(бездіяльність) державного виконавця,
інших посадових осіб державної
виконавчої служби.

За змістом частини другої статті 8
Закону України "Про виконавче
провадження" керівник органу державної
виконавчої служби при здійсненні
контролю за діями державного виконавця
під час виконання рішень, якщо вони
суперечать вимогам Закону, вправі
своєю постановою скасувати постанову,
акт, інший процесуальний документ,
винесений у виконавчому провадженні
державним виконавцем, який йому
підпорядкований, зобов'язати
державного виконавця провести
виконавчі дії в порядку, передбаченому
цим Законом.

Таким чином, оскільки суду не було
надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК
України на підтвердження здійснення
контролю за діям державного виконавця
під час виконання рішень, зазначена
вимога скарги є також такою, що
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України
якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Разом з тим, частково задовольняючи
вимоги скарги та відмовляючи в
задоволенні такої її вимоги, як
зобов’язати державного виконавця
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_3 та в.о.
начальника Амур-Нижньодніпровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_2 вчинити
певні дії, а саме: утриматися від
вчинення неправомірних дій, які
суперечать вимогам статті 25 закону
України «Про виконавче провадження»,
суд виходить з передчасності
заявлення такої вимоги, оскільки
примусове виконання зазначеного вище
виконавчого документа триває, під час
якого мають бути вчинені всі
передбачені законом заходи
примусового виконання судового
рішення, що становить обов’язок
державного виконавця та іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, а не право, та за умови
порушення прав сторони виконавчого
провадження закон передбачає право
звернутися зі скаргою.

Таким чином, оскільки суд здійснює
захист вже порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, та оскільки судом в цій
справі на підставі наданих доказів
(ст.ст. 57-59 ЦПК України) встановлено
порушення прав стягувача у
виконавчому провадженні скарга
підлягає задоволенню та порушені
права стягувача у виконавчому
провадженні підлягають захисту у
спосіб, обраний заявником та
визначений судом в цій ухвалі.

Керуючись ст. 8, п. 1 ч. 1 ст. 208, ст.ст.
210, 386 – 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, де заінтересовані
особи в.о. начальника
Амур-Нижньодніпровського ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_2, державний
виконавець
Амур-Нижньодніпровського ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_3 про
визнання дій неправомірними та про
зобов’язання вчинення дій
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії дій
державного виконавця
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_3, які
виразилися у порушенні строку для
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим листом №2/199/1158, виданим
Амур-Нижньодніпровським районним
судом м. Дніпропетровська 22.093.2014 р., про
стягнення з Комунального закладу
«Дніпропетровський центр первинної
медико-санітарної допомоги № 11»
Дніпропетровської міської ради на
користь ОСОБА_1 заробітної плати, але
не більше ніж за один місяць - в
розмірі 2 134,80 грн., яке допущено до
негайного виконання, у наданні
боржнику – Комунальному закладу
«Дніпропетровський центр первинної
медико-санітарної допомоги № 11»
Дніпропетровської міської ради строку
для добровільного виконання рішення
суду.

Визнати неправомірними дії в.о.
начальника Амур-Нижньодніпровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_2, які
виразилися у нездійсненні контролю за
діями державного виконавця Амур -
Нижньодніпровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_3
щодо порушення строку, відведеного для
відкриття виконавчого провадження за
постановою ВП 44848947 від 25.09.2014 р. про
відкриття виконавчого провадження та
у наданні строку для добровільного
виконання боржнику виконавчого
документа, який підлягає негайному
виконанню.

Відмовити в задоволенні вимоги
скарги про зобов’язання державного
виконавця Амур-Нижньодніпровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_3 та в.о.
начальника Амур-Нижньодніпровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_2 вчинити
певні дії, а саме: утриматися від
вчинення неправомірних дій, які
суперечать вимогам статті 25 закону
України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга
на ухвалу суду першої інстанції
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя