Дата документу 31.10.2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
у складі:

головуючого - судді Міщенко Т.М.

при секретарі – Макаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1,

встановив:

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області звернулась до суду з поданням,
в якому просить тимчасово обмежити
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
до виконання боржником своїх
зобов’язань покладених на нього
судовим рішенням, зазначивши, що на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області знаходиться
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-1189/2001, виданого
05.10.2001 р. Мелітопольським
міськрайонним судом про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання доньки Юлії, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі ? частки заробітку, але не менше
? частини неоподаткованого мінімуму
доходів громадян щомісячно, починаючи
з 27.09.2001 року і до повноліття дитини.
Провадження розпочато 10.12.2008 р.
відповідно до ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
шляхом винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження.
Станом на 01.07.2014 р. сума боргу по
аліментам становить 5330 грн.

В судове засідання державний
виконавець Копмаль Г.В. не з’явилася,
від неї надійшла заява з проханням
слухати справу за її відсутності, на
заявлених вимогах наполягає.

В судове засідання боржник ОСОБА_1 та
стягувач ОСОБА_3 не з’явились, однак їх
неявка не перешкоджає розгляду
зазначеного подання.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з
урахуванням заяви державного
виконавця про слухання справи за її
відсутності та в зв’язку з неявкою
заінтересованих осіб, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, вивчивши доводи вказані в поданні,
матеріли справи, оцінивши наявні у
справі докази, приходить до висновку
про можливість задоволення вказаного
подання за наступних підстав.

На виконанні у відділі державної
виконавчої служби Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області знаходиться
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-1189/2001, виданого
05.10.2001 р. Мелітопольським
міськрайонним судом про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання доньки Юлії, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі ? частки заробітку, але не менше
? частини неоподаткованого мінімуму
доходів громадян щомісячно, починаючи
з 27.09.2001 року і до повноліття дитини.
Провадження розпочато 10.12.2008 р.
відповідно до ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
шляхом винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження /а.с.
6/. Станом на 01.07.2014 р. сума боргу по
аліментам становить 5330 грн. /а.с. 7-8/.

При проведенні виконавчий дій
встановлено, що боржник ухиляється від
виконання зобов’язань покладених на
нього судовим рішенням.

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1
він документований паспортом
громадянина України серії СА № 280939
Мелітопольським РВ УМВС України в
Запорізькій області 29.08.1996 р. та
відповідно є громадянином України,
паспортом громадянина України для
поїздок за кордон не документований
/а.с. 14/.

Впродовж здійснення виконавчого
провадження, боржник ОСОБА_1 ухиляється
від сплати аліментів.

Боржник за викликами до державного
виконавця не з’являється, але не
завжди, на попередження не реагує, про
що свідчать виклики та попередження
державного виконавця /а.с. 15/, пояснення
боржника від 02.07.2013 р. /а.с. 21-22/.

Державний виконавець постановою від
06.04.2011 р. залучив до проведення
виконавчих дій співробітників органів
внутрішніх справ /а.с. 17/, боржник змінив
місце проживання про що не повідомив
державного виконавця.

Так, будучи працездатним, з метою
злісного ухилення від сплати аліментів
на утримання своєї неповнолітньої
дитини, боржник тривалий час не
працевлаштовується, не звертається за
допомогою з приводу працевлаштування
до центру зайнятості населення та не
стає на облік як безробітний, що
підтверджується довідкою
Мелітопольського районного центру
зайнятості від 26.12.2012 р. та від 02.06.2014 р.
/а.с. 23, 24-25/, згідно з якими ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 на обліку у
Мелітопольському районному центрах
зайнятості та інших центрах зайнятості
України з 24.12.2012 р. станом на 30.05.2014 р. не
перебуває, тобто боржник заходів щодо
працевлаштування не вживає.

Інформацію щодо джерела отримання
доходів боржників-фізичних осіб
неможливо отримати, оскільки неможливо
однозначно ідентифікувати особу, про
що свідчить довідка Державної
податкової служби України від 19.02.2014 р.
/а.с. 26-27/.

Для виконання зазначеного рішення суду
державним виконавцем на підставі ст. 74
Закону України «Про виконавче
провадження» перевірено майновий стан
боржника в реєструючих органах. В ході
перевірки з’ясовано, що майно, яке
належить боржнику та на яке можливо
звернути стягнення, відсутнє /а.с. 28/.

При проведенні виконавчих дій
державним виконавцем вживаються всі
заходи примусового виконання,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» з метою
виконання рішення суду, але через
ухилення боржника від сплати аліментів
рішення суду на даний час не виконано.

ОСОБА_1 знав про наявність рішення суду,
яке набрало законної сили, знав про
перебування виконавчого листа на
примусовому виконанні у відділі ДВС та
попереджався про необхідність їх
самостійного виконання. Однак, ОСОБА_1
рішення суду в самостійному порядку не
виконує, що призвело до вжиття
державним виконавцем відносно нього
заходів примусового виконання. Боржник
попереджався про кримінальну
відповідальність за ухилення від
сплати аліментів, покарання за яке
передбачено ст. 164 КК України.

Таким чином, дії ОСОБА_1 направлені на
невиконання рішення суду, носять
умисний характер.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами України і є обов’язковими до
виконання на всій території України.

Згідно ст. 6 Закону України “Про
порядок виїзду з України та в’їзду в
України громадян України”,
громадянину України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
або громадянину України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у випадках, якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов’язання — до
виконання зобов’язань або
розв’язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення
зобов’язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, або якщо він ухиляється від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов’язань.

На виконання п. 2 Указу Президента
України «Про додаткові заходи щодо
підвищення ефективності виконання
рішень судів» від 24.03.2008 р. № 261/2008, щодо
врегулювання порядку виїзду за кордон
осіб, які мають невиконані
зобов’язання було видано спільний
листа Міністерства юстиції України та
Адміністрації Державної прикордонної
служби України від 27.05.2008 р. № 25-32/463 №
25-5347, в якому зазначено, що наявність в
особи невиконаних зобов’язань,
покладених на неї судовим рішенням, є
підставою для обмеження її у праві
виїзду за межі України, до того ж
питання такого обмеження вирішується
судом.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в’їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок
розв’язання спорів у цій сфері регулює
Закон України “Про порядок виїзду з
України та в’їзд в Україну громадян
України".

Тимчасове затримання або вилучення
паспорта у таких випадках здійснюється
судом, органами прокуратури,
внутрішніх справ, служби безпеки,
Державної прикордонної служби України,
військовими комісаріатами та
консульською службою України.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України "Про
Державну прикордонну службу України"
встановлено, що на Державну
прикордонну службу відповідно до
визначених законом завдань
покладається, зокрема, запобігання та
недопущення в’їзду в Україну або
виїзду з України осіб, яким згідно із
законодавством не дозволяється в’їзд
в Україну або яких тимчасово обмежено у
праві виїзду з України, у тому числі
згідно з дорученнями правоохоронних
органів.

Крім інших покладених на органи
Державної прикордонної служби України
завдань, вони також мають право,
зокрема, з’ясовувати підстави в’їзду
в Україну або виїзду з України, не
пропускати через державний кордон
України осіб без дійсних документів на
право його перетинання, осіб, які
надали завідомо неправдиві відомості
під час одержання зазначених
документів, осіб, яким Державною
прикордонною службою України за
порушення законодавства з
прикордонних питань та про правовий
статус іноземців чи за мотивованим
письмовим рішенням суду та
правоохоронних органів не
дозволяється в’їзд в Україну або
тимчасово обмежено право виїзду з
України (пункт 4 статті 20 Закону).

Отже, наявність в особи невиконаних
зобов’язань, покладених на неї судовим
рішенням, є підставою для обмеження її
у праві виїзду за межі України.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження".

Крім цього, ст. 217 ЦПК України
встановлено, що суд, який ухвалив
рішення, може визначити порядок його
виконання, надати відстрочку або
розстрочити виконання, вжити заходів
для забезпечення його виконання, про що
зазначає в рішенні.

Одним з таких заходів є тимчасове
обмеження особам (боржникам) у праві
виїзду за межі України з вилученням
паспортного документа чи без такого.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд
приходить до висновку, що для
забезпечення виконання судових рішень
слід тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України до виконання
боржником своїх зобов’язань
покладених на нього судовим рішенням.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. 217 ЦПК України, ст. ст. 5,6 Закону
України „Про виконавче провадження,
ст. 6 Закону України “Про порядок
виїзду з України та в’їзду в України
громадян України, ст. 19 Закону України
“Про Державну прикордонну службу
України, суд

ухвалив:

Подання державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1 задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, документованого
паспортом громадянина України серії СА
№ 280939 Мелітопольським РВ УМВС України
в Запорізькій області від 29.08.1996 р.;
паспортом громадянина України для
поїздок за кордон не документований,
остання відома адреса проживання:
ІНФОРМАЦІЯ_3 у праві виїзду за межі
України без вилучення паспортного
документу шляхом заборони перетину
кордону України до виконання своїх
зобов’язань, покладених на нього
судовим рішенням.

Виконання ухвали доручити Державній
прикордонній службі Україні, яка
розташована за адресою: 01034 м. Київ, вул.
Володимирська, 26.

Копію ухвали після набрання нею
законної сили направити Державній
прикордонній службі України для
виконання, а відділу державної
виконавчої служби Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області та іншим
заінтересованим особам до відома.

На ухвалу може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 5 днів з дня її проголошення. У
разі, якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя: