У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 01 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернівецької
області від 21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору
№ DNH4КР60730378 від 18
листопада 2005 року ОСОБА_3 отримала
кредит у розмірі 3 443 грн. 69 коп. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом. У
порушення норм закону та умов договору
відповідачка зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконала,
внаслідок чого станом на 14 січня 2014
року має заборгованість у сумі 14 275 грн.
95 коп., яка складається з наступного: 438
грн. 09 коп. - заборгованість за
кредитом, 3 882 грн. 25 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 8 799 грн. 61 коп. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; а також
штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 656
грн. (процентна складова).

Позивач, зменшивши позовні вимоги,
просив стягнути з відповідачки
8 067 грн. 17 коп. заборгованості за період
з 16 листопада 2007 року по
16 листопада 2010 року.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 01 квітня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 21 травня 2014 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 8 067 грн. 17
коп. заборгованості за кредитним
договором № DNH4КР60730378 від 18 листопада
2005 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що внаслідок
неналежного виконання відповідачкою
зобов'язань за кредитно-заставним
договором, утворилася кредитна
заборгованість, яку банк має право
стягнути з боржника.

З такими висновками судів повністю
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення у повній мірі не відповідають.

Судом установлено, що відповідно до
укладеного кредитно-заставного
договору № DNH4КР60730378 від 18 листопада 2005
року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3
443 грн. 69 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом на строк 24 місяці по
16 листопада 2007 року (а. с. 6).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов
кредитно-заставного договору, станом
на 14 січня 2014 року відповідачка має
заборгованість у сумі 8 067 грн. 95
коп., яка складається з наступного: 438
грн. 09 коп. - заборгованість за кредитом,
3 882 грн. 25 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом; 2 886
грн. 49 коп. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором; а
також штрафи - 500 грн. (фіксована
частина), 360 грн. 34 коп. (процентна
складова) (а. с. 5, 37).

За таких обставин суди дійшли
правильного висновку про стягнення
кредитної заборгованості з боржника.

Проте не можна погодитися із сумою
стягнутої пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за
кредитно-заставним договором.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, аналіз норм ст. 549 та ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
загального строку позовної давності за
основною вимогою.

Як вбачається з розрахунку кредитної
заборгованості, пеня, нарахована за
несвоєчасне виконання умов кредитного
договору за період з 16 листопада
2007 року по 16 листопада 2010 року у сумі 2 886
грн. 49 коп. (а. с. 5, 37).

Проте суди, посилаючись на п. 5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), згідно
якого терміни позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки, пені, штрафів за
даним договором встановлюються
сторонами тривалістю 5 років, не
врахували, що до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
скорочена позовна давність в один рік,
а п'ять років - це є лише збільшена
позовна давність (для звернення до
суду), та помилково стягли
заборгованість по пені за 3 роки.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини не звернули, у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не
врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК
України судові рішення у частині
розміру стягнутої з ОСОБА_3
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитно-заставним
договором підлягають скасуванню з
передачею справи у цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 01 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 21 травня
2014 року у частині стягнення пені
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за кредитно-заставним договором
скасувати, справу у цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко