П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року
м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого Яреми
А.Г.Суддів:Григор'євої Л.І.,Охрімчук
Л.І.,Сеніна Ю.Л., Лященко Н.П.,Романюка
Я.М.,Сімоненко В.М., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за заявою ОСОБА_8
про перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Позивач зазначав, що відповідно до
договору від 26 грудня 2005 року
відповідачка отримала кредит у розмірі
5 000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом в розмірі 48 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Посилаючись на те, що Банк умови
договору виконав та надав кредит у
розмірі, встановленому договором,
а відповідачка договір не виконує,
кредит у повному обсязі не повертає, у
зв'язку з чим станом на 20 вересня 2013
року утворилася заборгованість у
розмірі 25 931 грн. 99 коп., позивач
просив стягнути з відповідачки
заборгованість за кредитом в сумі 4
160 грн. 77 коп., заборгованість за
процентами за користування
кредитом в сумі 20 060 грн. 77 коп., штраф
(фіксована частина) в сумі 500 грн. і
штраф (відсоткова складова) в сумі 1 211
грн. 05 коп.

Рішенням Селидівського міського суду
від 16 січня 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 5 березня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 1 квітня 2014 року
у відкритті касаційного провадження
відмовлено.

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України ОСОБА_8
просить скасувати ухвалу касаційного
суду і ухвалити нове рішення,
посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у заяві
доводи, Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що заява підлягає
задоволенню частково.

На підставі ст. 360-4 ЦПК України
Верховний Суд України скасовує судове
рішення у справі, яка переглядається з
підстави неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, якщо установить, що
воно є незаконним.

Судами встановлено, що 26 грудня 2005 року
між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_8 було
укладено кредитний договір. Відповідно
до нього ОСОБА_8 26 грудня 2005 року
отримала кредит в розмірі 5 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом в
розмірі 48 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки, який становить два
роки.

Згідно з пунктом 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Задовольняючи позов ПАТ «КБ
«ПриватБанк» про стягнення з
ОСОБА_8 заборгованості за кредитним
договором, суд апеляційної інстанції, з
висновками якого погодився касаційний
суд, виходив із того, що договір
укладено на невизначений строк, а
відповідач заяви про закриття
карткового рахунку не подавав.

В той же час, в ухвалах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 липня 2011 року, 25 червня 2012
року, 10 квітня та 3 липня 2013 року,
що надані заявницею як приклади
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в справах з
подібних правовідносин, касаційний суд
дійшов висновку про те, що кредитор
звернувся до суду з пропущенням строку
позовної давності, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
того, що після закінчення строку дії
платіжної картки боржником була
отримана нова картка.

Таким чином, наявне неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції норм ст.ст. 256, 261, 267 ЦК
України.

Вирішуючи питання про усунення
розбіжностей у застосуванні судом
касаційної інстанції вказаних норм
матеріального права, Судова палата у
цивільних справах Верховного Суду
України виходить із такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (частина перша
статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судами апеляційної та касаційної
інстанцій залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH) та
що останній платіж здійснено в
листопаді 2007 року, а дія картки
закінчилась у жовтні 2007 року.

Питання застосування строку позовної
давності відповідно до ст. 256 ЦК
України, ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України,
частини четвертої ст. 267 ЦК України з
урахуванням цих обставин та факту
пред'явлення позову тільки
16 жовтня 2013 року, не вирішено.

Висновок суду апеляційної інстанції, з
яким погодився касаційний суд, про те,
що позовна давність не сплила, оскільки
строк договору не закінчився, а строк
дії картки відповідає строку дії
договору, не ґрунтується на умовах
договору та обставинах справи.

Таким чином, за однакових фактичних
обставин судом касаційної інстанції
неоднаково застосовано одну і ту саму
норму матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.
Оскільки у справі, яка переглядається,
рішення суду касаційної інстанції є
незаконним, то відповідно до ст. 360-4 ЦПК
України його слід скасувати і передати
справу на новий касаційний розгляд.

Керуючись п. 1 ст. 355, п. 1 ч. 1 ст. 360-3, ч.ч. 1, 2
ст. 360-4 ЦПК України, Судова палата у
цивільних справах Верховного Суду
України

п о с т а н о в и л а :

Заяву ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 1 квітня 2014 року
скасувати, передати справу на новий
касаційний розгляд.

Постанова Верховного Суду України є
остаточною і може бути оскаржена
тільки на підставі, встановленій п. 2 ч. 1
ст. 355 ЦПК України.

Головуючий А.Г. Ярема Судді Л.І.
Григор'єва Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук
Я.М. Романюк Ю.Л. Сенін В.М. Сімоненко