Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Галицького районного
суду м. Львова від 07 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 27 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в
якому просив стягнути з Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
(далі - ГУ МВС України у Львівській
області) майнову шкоду у сумі 37 000 грн та
моральну шкоду в розмірі
1 000 000 грн, завдану внаслідок
незаконних дій посадових осіб ГУ МВС
України у Львівській області.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 07 травня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 27 червня 2014
року, в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій, ухвалити нове рішення, яким
його позов задовольнити, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права і неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що наказом управління МВС
України у Львівській області від 22
грудня 2006 року №442 о/с ОСОБА_3 звільнено
з посади старшого оперуповноваженого
відділення Державної служби боротьби з
економічною злочинністю Сокальського
районного відділу УМВС України.

З 26 грудня 2006 року йому призначена
пенсія за вислугу років у розмірі 592,40
грн.

Постановою колегії суддів Вищого
адміністративного суду України № від 29
жовтня 2012 року К-44801/12 частково
задоволено позов ОСОБА_3 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Львівській області, ГУ МВС
України у Львівській області про
проведення перерахунку призначеної
пенсії.

Визнано незаконними дії ГУ МВС України
у Львівській області щодо нарахування
ОСОБА_3 пенсії у заниженому розмірі без
врахування отримуваних ним додаткових
видів грошового забезпечення та
перерахунок й виплату ОСОБА_3 у
відповідності до ч. 3 ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», в редакції
Закону від 04 квітня 2006 року з розміру
грошового забезпечення за останньою
посадою перед звільненням з
урахуванням усіх надбавок з часу
призначення йому пенсії за вислугу
років.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
недоведеності позивачем причинного
зв'язку між заподіяною йому майновою та
моральною шкодою і неправомірними
діями відповідача, недоведеності
розміру такої шкоди та недоведеності
вини відповідача у її заподіянні.

З такими висновками погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57-60 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
просив стягнути з відповідача на його
користь 37 000 грн майнової шкоди
(неодержаних доходів) та 1 000 000 грн
майнової шкоди, завданої протиправними
діями ГУ МВС України у Львівській
області.

За змістом рішення суду повинно бути
мотивовано із зазначенням
встановлених судом обставин, які мають
значення для справи, їх юридичної
оцінки, а також визначених відповідно
до них правовідносин.

У рішенні суду необхідно наводити
мотиви, з яких суд вважає встановленою
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувались вимоги та
заперечення, чи були порушені, не
визнані або оспорені права, свободи чи
інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду, із зазначенням норм
закону, на підставі яких вирішено
справу, з аргументацією своїх
висновків щодо прийняття рішення.

Втім, відмовляючи позивачу у
задоволенні вимог в частині стягнення
майнової шкоди, суд першої інстанції
свою відмову нічим не мотивував, у
порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України
фактичні обставини справи з приводу
заподіяння йому такої шкоди взагалі не
з'ясував.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою колегії суддів Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2012 року визнано незаконними дії
Головного управління МВС України у
Львівській області щодо нарахування
ОСОБА_3 пенсії у заниженому розмірі та
зобов'язано ГУ Пенсійного фонду
України у Львівській області провести
перерахунок пенсії з часу її
призначення.

Між тим, вирішуючи спір, суд не
встановив, чи виконане це судове
рішення, чи проведений перерахунок
пенсії за ним і чи отримані позивачем
перераховані кошти.

Відмовляючи ОСОБА_3 у стягненні
моральної шкоди, суд послався на Закон
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду» від
01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, який не
поширюється на ці правовідносини.

Крім того, такі висновки суперечать
підставам та предмету заявленого
позову й судовому рішенню, яким дії
відповідача вже визнано незаконними.

Суд також не встановив наявність
причинного зв'язку між протиправними
діями відповідача та шкодою, завданою
позивачу.

Апеляційний суд на зазначені обставини
також уваги не звернув, погодився з
висновками місцевого суду й залишив
його рішення без змін.

Наведене свідчить, що як суд першої
інстанції, так і апеляційний суд не
встановили фактичні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 07 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 27 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

І.М. Завгородня