Справа № 265/3302/14-ц
Провадження № 2/265/1694/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

при секретарі - Мальській Г.Ю,
Єфремовій О.В.,

за участю представників - ОСОБА_2
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому в
залі суду справу за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Маріупольській металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ПАТ «ММК»ім.. Ілліча» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні. В
обґрунтування позовних вимог
зазначив, що він в період з 6 січня 2005
року по 31 липня 2009 року перебував у
трудових відносинах з відповідачем.
Під час його роботи на підприємстві,
при виплаті заробітної плати не
проводилася індексація передбачена
діючим законодавством, внаслідок чого
були порушені його права на оплату
праці. Рішенням Іллічівського
районного суду міста Маріуполя від 28
квітня 2014 року, було встановлено
порушення законодавства про оплату
праці з боку відповідача та стягнуто
з ПАТ «ММК»ім.. Ілліча» на його користь
індексацію заробітної плати. Таким
чином внаслідок неправомірних дій
відповідача які виразилися в
несвоєчасній виплаті заробітку,
суттєво були порушені його права на
оплату праці та своєчасне її отримання,
а тому відповідно до вимог ст. 116 КЗпП
України, просить суд стягнути з ПАТ
«ММК»ім.. Ілліча» на його користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні з 1 серпня 2009
року по 19 травня 2005 року в розмірі
117873,95 гривень. Також просить суд
стягнути з відповідача в рахунок
відшкодування моральної шкоди суму 1000
гривень.

В подальшому позовні вимоги позивача в
частині стягнення моральної шкоди в
розмірі 1000 гривень були залишені без
розгляду.

Позивач в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву с проханням
розглядати справ у його відсутність за
участю його представника.

Представник позивача - ОСОБА_2, діючий
на підставі довіреності, позовні
вимоги підтримав в повному обсязі, та
пояснив, що рішенням Іллічівського
районного суду міста Маріуполя від 28
квітня 2014 року було стягнуто з ПАТ
«ММК»ім.. Ілліча» на користь ОСОБА_4,
індексацію заробітної плати з
компенсацією заборгованості в сумі
412,06 гривень. Таким чином було
встановлено порушення трудового
законодавства з боку відповідача.
Оскільки позивач тільки дізнався про
порушення свого права, то він має
право на отримання середнього
заробітку за весь час затримки
заробітної плати. Враховуючи наведене,
просить суд позовні вимоги ОСОБА_4
задовольнити в повному обсязі та
стягнути з ПАТ «ММК»ім.Ілліча» на
користь позивача середній заробіток
за весь час затримки у виплаті
заробітної плати в розмірі 117873,95
гривень.

Представник відповідача ПАТ "ММК ім.
Ілліча" - ОСОБА_3 діюча на підставі
довіреності до судового засідання
з'явилася, та пояснила, що позовні
вимоги відповідач не визнає в повному
обсязі, з наступних підстав.
Підприємством не було порушено
трудових прав позивача в частині
проведення повного розрахунку при
звільненні, а тому відсутні підстави
для стягнення середнього заробітку за
весь час затримки виплати заробітної
плати. Також представник відповідача
звертає увагу суду на той факт, що
позивачем було пропущено строк
звернення до суду за захистом своїх
нібито порушених прав. Надала суду
письмові заперечення, в яких просить
суд звернути увагу на той факт, що сума
середнього заробітку за весь час
нібито затримки виплати належних при
звільненні сум, є занадто великою
порівняно з сумою основного
зобов'язання а тому просить суд у разі
задоволення позовних вимог позивача в
частині стягнення середнього
заробітку застосувати принцип
соразмірності. ( а.с. 23-25)

Суд, вислухав представника позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, прийшов до висновку,
що позовні вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог п.3 ст. 61 ЦПК
України, обставини встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарський або адміністративній
справі що набрало законної сили не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням Іллічівського районного
суду міста Маріуполя від 28 квітня 2014
року яке набрало чинності 8 травня 2014
року, було встановлено, що позивач з 6
січня 2005 року по 31 липня 2009 року
перебував у трудових відносинах з
відповідачем - ПАТ «ММК»ім.. Ілліча».
Стягнуто з ПАТ «ММК»ім.. Ілліча» на
користь ОСОБА_4 індексацію заробітної
плати з компенсацією заборгованості
за період з 1 березня 2003 року по 31 липня
2009 року в сумі 412,06 гривень з утриманням
ПАТ «ММК»ім.. Ілліча» з цієї суми
передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при її виплаті. (
а.с.12-13)

Відповідно до ст.ст.1, 33 Закону України
"Про оплату праці" заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Структуру заробітної плати визначено у
ст. 2 Закону України «Про оплату праці»,
якою передбачено існування основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з п. п. 2.2.7 «Інструкції зі
статистики заробітної плати»,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13
січня 2004 року № 5.

Таким чином, суми індексації
заробітної плати та компенсація втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати є складовими частинами
заробітної плати (додатковою
заробітною платою).

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України
передбачено, що в разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 зазначено
, що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів
про працю України слід розуміти так, що
у разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення сум індексації заробітної
плати та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати, саме як складових
належної працівнику заробітної плати,
без обмеження будь-яким строком
незалежно від того, чи були такі суми
нараховані роботодавцем.

Зазначене свідчить про наявність факту
порушення трудового законодавства в
частині невиплати позивачу заробітної
плати в частині індексації заробітної
плати з компенсацією за затримку у її
виплаті за цей період.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
Конституційного Суду України у справі
№ 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116,
117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15цс13.

Оскільки розглядом справи було
встановлено, що відповідач фактично не
розрахувався перед ОСОБА_4 при його
звільненні, рішення про поновлення
його порушених прав ( про стягнення
індексації та компенсації) набрало
чинності 8 травня 2014 року, а до суду
позивач звернувся 21 травня 2014 року то
строки для звернення до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
затримку в розрахунку для позивача не
спливли, тому посилання представників
відповідача про необхідність
відмовити у позові з цих підстав не
ґрунтуються на законі.

Визначаючи розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, суд
керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24
грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» зазначено, що
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведені його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
не проведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Такі ж положення були викладені і у
Правових позиціях Постанов
Верховного Суду України від 24 жовтня
2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21
листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо
стягнення на його користь середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні тоб то з 1 серпня 2009 року
по 19 травня 2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином суд не виходить за межі
заявлених вимог в частині стягнення
середнього заробітку з моменту
звільнення по 19 травня 2014 року, а тому
затримка в остаточному розрахунку з
позивачем, складає 1202 дні.

Відповідно до п.2 розділу 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
середня заробітна плата і
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Згідно п.8 розділу 4 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів. Середньоденна
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів.

Таким чином середньоденний заробіток
складає:

695,34+1905,81 = 2601,15 гривень - заробітна плата
за останні відпрацьовані 2 місяці. 2601,15 :
25 = 104,08 гривні - середньоденна заробітна
плата, яка підтверджується довідкою
ПАТ «ММК»ім.. Ілліча» № 2/73040 від 20
червня 2014 року. ( а.с.26).

104,08 х 1202 = 125 104,16 гривні - середній
заробіток за 1202 дні затримки
розрахунку ( по 19 травня 2014 року).

Таким чином, середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні , а
саме за період з 1 серпня 2009 року по 19
травня 2014 року складає 125 104,16 гривень.

Разом з тим, суд, враховуючи розмір
спірної суми, на яку мав право позивач,
а саме 412,06 гривень стягнутих за
рішенням Іллічвського районного суду
міста маріуполя від 18 квітня 2014 року,
частку, яку вона становила у заявлених
вимогах, істотності цієї частки
порівняно із середнім заробітком ,
тривалість не звернення позивача до
відповідача за отриманням вказаної
суми, що фактично визначило суму
середнього заробітку, розрахованого за
час затримки у значному розмірі ,
визначає розмір відшкодування за час
затримки розрахунку у розмірі 1000
гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню на
користь держави судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 243,60
гривень за вимоги майнового характеру.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 33 ЗУ «Про оплату
праці», ст. ст. 2, 4 ЗУ «Про індексацію
грошових доходів населення», ст. ст. 1, 3
ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати», ст. ст. 115 - 117, 233
КЗпП України, ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 208, 212-215 ,
224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного
Акціонерного Товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного
Товариства "ММК ім. Ілліча", юридична
адреса: місто Маріуполь, вулиця
Левченко, 1 () на користь
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який
проживає в АДРЕСА_1, за період з 1
серпня 2009 року по 19 травня 2014 року,
середній заробіток за час затримки
виплати індексації заробітної плати з
компенсацією в розмірі 1000 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ММК ім. Ілліча" юридична
адреса: місто Маріуполь, вул. Левченко,
1 () на користь держави
судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя _______________________________ Шиян В.В.