22-ц/795/468/2014 Головуючий у I інстанції
-Сапон А. В. Доповідач - Шевченко В.
М.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка
В.М.суддів:Лакізи Г.П., Скрипки А.А.при
секретарі:Руденко О.М.за
участю:представника ОСОБА_5- ОСОБА_6.,
головного державного виконавця
Павленка Є.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 14 січня 2014 року у справі
за скаргою ОСОБА_5 на дії головного
державного виконавця Центрального
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Павленка Євгена
Олександровича,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 14 січня 2014 року у
задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії
головного державного виконавця
Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ
Павленка Є.О. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалу Деснянського
районного суду м. Чернігова від 14 січня
2014 року, визнати протиправними дії
головного державного виконавця
Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ
Павленка Є.О. щодо винесення постанови
ВП № 39384523 від 04.10.2013 року про закінчення
виконавчого провадження щодо
стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5
боргу в сумі 20591,45 грн.; визнати
незаконною постанову головного
державного виконавця Центрального
ВДВС Чернігівського МУЮ Павленка Є.О.
ВП № 39384523 від 04.10.2013 року про закінчення
виконавчого провадження щодо
стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5
боргу в сумі 20591,45 грн. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того,
що ухвала суду є незаконною, винесеною
з порушенням норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що про існування
постанови ВП 39384523 від 04.10.2013 року про
закінчення виконавчого провадження
щодо стягнення з ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_5 боргу в сумі 20591,45 грн. він
дізнався лише 26 листопада 2013 року. На
думку апелянта, дана постанова є
незаконною та такою, що порушує його
майнові права, а дії державного
виконавця щодо винесення оскаржуваної
постанови є протиправними. Крім того,
апелянт зазначає, що в оскаржуваній
постанові підставою закриття
виконавчого провадження зазначено, що
рішення суду за виконавчим документом
фактично виконано, однак така
інформація не відповідає дійсності,
оскільки останній ніяких коштів він не
отримував. Апелянт наголошує на тому,
що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом, а тому висновок суду першої
інстанції щодо законності постанови
державного виконавця є невірним.

Вислухавши суддю-доповідача,пояснення
представника заявника та державного
виконавця, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а ухвала
суду залишенню без змін з таких
підстав.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова державним виконавцем
повністю виконано, оскільки боржником
в повному обсязі перераховано кошти на
рахунок ДВС.

Такий висновок відповідає матеріалам
справи, яким суд дав правильну оцінку, і
не суперечить нормам матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини.

По справі встановлено, що на виконанні
у Центральному ВДВС Чернігівського МУЮ
перебував виконавчий лист № 2/750/31/13,
виданий 08.08.2013 року Деснянським
районним судом м. Чернігова про
стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5
20591,45 грн. боргу, виконавче провадження
по якому було відкрито 16.08.2013 року
старшим державним виконавцем Бабенко
В.М.

23.08.2013 року боржник ОСОБА_8 в порядку
передбаченому ч.1 ст.35 Закону «Про
виконавче провадження» звернулась з
письмовою заявою до державного
виконавця з проханням відкласти
виконавчі дії на 10-денний строк,
надавши їй можливість добровільно
виконати судове рішення, у зв'язку з
чим, останнім в цей же день 23.08.2013 року,
було винесено постанову про
відкладення провадження виконавчих
дій з примусового виконання
виконавчого листа №2/750/31/13.

02.09.2013 року ОСОБА_8 добровільно сплатити
суму боргу по вказаному вище
виконавчому листу і кошти було внесено
на депозитний рахунок Центрального
ВДВС Чернігівського МУЮ.

Апеляційний суд вважає безпідставними
доводи апеляційної скарги що, дії
державного виконавця були незаконними
при винесенні 04.10.2013 року Постанови про
закінчення виконавчого провадження
про стягнення з ОСОБА_8 на
його(апелянта) користь 20591,45 грн., у
зв»язку з фактичним виконанням в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
після відкриття виконавчого
провадження боржникові надається
строк для самостійного виконання
рішень.

У зв'язку з добровільним виконанням
боржником ОСОБА_8 виконавчого листа
№2/750/31/13, шляхом самостійної сплати
боргу в сумі 20591,45 грн., зазначена
грошова сума відповідно до положень
п.1ст.45 Закону України «Про виконавче
провадження« була зарахована на
депозитний рахунок Центрального ВДВС
Чернігівського МУЮ.

З огляду на зазначене, що ОСОБА_8 як
боржником в повному обсязі
добровільно виконано виконавчий
документ, за яким вона зобов'язана
відповідати шляхом перерахування
коштів на рахунок Центрального ВДВС
Чернігівського МУЮ, зазначена
обставина з врахуванням положень ч.
3ст.27 Закону України « Про виконавче
провадження» є підставою для
закінчення виконавчого провадження.

За викладених обставин, 04.10.2013 року
головним державним виконавцем
Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ
Павленком Є.О. обґрунтовано було
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
фактичним виконанням в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим документом
на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про
виконавче провадження».

Виходячи із змісту скарги заявника,
оцінки фактичних обставин справи, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що
оскаржувані дії державного виконавця
були вчинені відповідно до закону, в
межах повноважень державного
виконавця, і правильно постановив
ухвалу про відмову в задоволенні
скарги.

Згідно з положеннями ст..11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи зазначене, та зміст
оскаржуваних заявником дій державного
виконавця обставини, якими заявник
обґрунтовував свої вимоги в скарзі,
апеляційний суд вважає, що посилання в
засіданні апеляційного суду
представника заявника на неправомірне
застосування державним виконавцем
вимог п.5 ст.45 Закону України «Про
виконавче провадження», в результаті
чого сплачені ОСОБА_8 кошти були
зараховані в рахунок погашення боргу
по виконавчому провадженню про
стягнення боргу з ОСОБА_5, виходить за
межі скарги, оскільки зазначена
обставина не обґрунтовувала вимоги
скарги, і тому такі дії державного
виконавця не можуть розглядатися судом
на предмет перевірки їх
відповідності закону.

За таких обставин суд першої інстанції
постановив ухвалу з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, п.1. ч.1 ст.312, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.
Чернігова від 14 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: