пр. № 2/759/6205/14
У Х В А Л А

28 жовтня 2014 року суддя Святошинського
районного суду м.Києва Чала А.П.,
розглянувши в м.Києві матеріали
позовної заяви

ОСОБА_1

до ПАТ «ОТП Банк»,

ТОВ «ОТП Факторинг Україна»

про визнання недійсним
договору уступки права вимоги, -

В с т а н о в и в :

До суду надійшла дана позовна
заява ОСОБА_1, яка не відповідає вимогам
ст.119 ЦПК України.

Так, згідно частини 5 ст.119 ЦПК
України, до позовної заяви додаються
документи, що підтверджують сплату
судового збору…

Судовий збір стягуються
відповідно до ціни позову, кількості та
змісту позовних вимог.

Позивач вважає, що за заявленими
ним позовними вимогами, він звільнений
від сплати судового збору згідно
правил Закону України «Про захист прав
споживачів» і пункту 7) ч.1 ст.5 Закону
України «Про судовий збір».

Так, відповідно до частини 3 ст.22
Закону України «Про захист прав
споживачів», споживачі звільняються
від сплати судового збору за позовами,
що пов*язані з порушенням їх прав.

Поняття споживача визначено в
пункті 22) частини 1 ст.1 Закону України
«Про захист прав споживачів» - це
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов*язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов*язків найманого
працівника.

При цьому права особи як
споживача випливають і охоплюються
юридичним змістом даного поняття і
закріплені у вказаному вище Законі,
зокрема, ст.11 визначає права споживача
в разі придбання ним продукції у
кредит, які мають місце перед
укладенням даного договору, а в частині
5 цієї ж норми права вказано, що до
договорів із споживачами про надання
споживчого кредиту застосовуються
положення цього Закону про
несправедливі умови в цих договорах.

Тобто, права особи як споживача
охоплюються і мають місце на стадії
придбання, замовлення, використання
або реалізації наміру придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, а коли така продукція вже
придбана, замовлена або
використовується, то діють правила і
норми відповідних договірних
правовідносин.

З наведеного випливає, що не можна
ототожнювати договірні
правовідносини, які випливають із
реалізації особою своїх прав як
споживача і безпосередньо прав особи
як споживача при реалізації нею даного
свого права.

В пункті 7) частини 1 ст.5 Закону
України «Про судовий збір» вказано, що
від сплати судового збору звільняються
державні органи, підприємства,
установи, організації, громадські
організації та громадяни, які
звернулися у випадках, передбачених
законодавством, із заявами до суду щодо
захисту прав та інтересів інших осіб, а
також споживачі - за позовами, що
пов*язані з порушенням їхніх прав.

Тобто, звільненими від сплати
судового збору на підставі вказаної
вище норми права є виключно споживачі,
які звертаються до суду за захистом
своїх порушених прав.

В спірному випадку, позивач
вважає, що звільнений від сплати
судового збору як споживач, оскільки
звернувся до суду як споживач і за
захистом свого порушеного права як
споживача.

Але, як вбачається з позову ОСОБА_1
заявляє позовну вимогу про визнання
недійсним договору уступки права
вимоги, укладеного між відповідачами:
ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» 05.11.2010р., за яким ПАТ «ОТП Банк»
передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
своє право вимоги до ОСОБА_1 за
кредитним договором №МL-009/321/2008 від
30.05.2008р.

Таким чином, позов пред*явлено ОСОБА_1 в
порядку захисту свого майнового права
і права боржника як сторони кредитного
договору, а правовими підставами
заявленого позову позивач вказує
порушення відповідачем норм
матеріального права, які регулюють
договірні правовідносини.

З наведеного випливає, що ОСОБА_1
звертається не на захист свого права як
споживача при укладенні кредитного
договору, а на захист своїх майнових
прав і прав, які випливають з
укладеного 30.05.2008р. між ним і ПАТ «ОТП
«Банк» кредитного договору №МL-009/321/2008.

Крім цього, якщо позов подається
на захист прав позивача як споживача,
то логічним є те, що у разі задоволення
такого позову відбувається захист
права позивача як споживача.

Але, у разі задоволення
заявленого ОСОБА_1 позову, захист його
будь-якого права як споживача не
відбудеться.

Таким чином, до спірних
правовідносин не може бути застосована
частина 3 ст.22 Закону України «Про
захист прав споживачів» і пункт 7) ч.1
ст.5 Закону України «Про судовий збір»
щодо звільнення від сплати судового
збору, оскільки в заявленому позові
ОСОБА_1 виступає не як споживач в
розумінні 22) частини 1 ст.1 Закону
України «Про захист прав споживачів» і
позов подано не на захист прав ОСОБА_1
як споживача.

Аналогічна правова позиція
викладена в пункті 5 Постанови №5
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012р.

Приймаючи до уваги вищенаведене,

Керуючись ст.ст. 119, 121, 209, 210 ЦПК України,
суддя, -

У х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП
Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про
визнання недійсним договору уступки
права вимоги - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк в п*ять днів з
дня отримання копії даної ухвали суду
для виправлення вказаних в
мотивувальній частині ухвали
недоліків позовної заяви, а саме:
подання до суду позову, який відповідає
вимогам ст.119 ЦПК України та надання
доказів про сплату судового збору
відповідно до кількості та змісту
заявлених позовних вимог.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 для
виконання.

У разі не виконання в указаний
термін ухвали суду, позовна заява буде
вважатися неподаною та повернута
позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: