У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Кафідової О.В., Нагорняка В.А., Мазур
Л.М., Писаної Т.О.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Лубенського комунального підприємства
фірми «Житло» до ОСОБА_6 про виселення з
гуртожитку, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Полтавської області від 24 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Лубенське комунальне
підприємство фірма «Житло» (далі -
Лубенське КП фірма «Житло») звернулося
до суду з позовом, у якому зазначало, що
01 червня 2008 року між ним та
ОСОБА_6 укладений договір № 60 найму
житлового приміщення, а саме: кімнати
АДРЕСА_1. Згідно з умовами договору
найму житло було надано відповідачці у
тимчасове користування строком до 28
травня 2013 року, після
закінчення якого ОСОБА_6 з пропозицією
поновити договір найму на наступний
строк на зверталась.

Просило виселити ОСОБА_6 з кімнати
АДРЕСА_1 у зв'язку із закінченням строку
дії договору найму.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області

від 23 червня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 24 липня

2014 року рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області

від 23 червня 2014 року скасовано, позов
задоволено. Виселено

ОСОБА_6 з кімнати № АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, апеляційний суд
керувався тим, що сторони не дійшли
згоди щодо продовження строку дії
договору найму спірного житлового
приміщення, тому ОСОБА_6 зобов'язана
звільнити займане житлове приміщення.

Із такими висновками суду погодитись
не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Встановлено, що згідно зі свідоцтвом
про право власності від 07
жовтня 2005 року гуртожиток по АДРЕСА_1
належить територіальній громаді м.
Лубни Полтавської області та є
комунальною власністю (а.с. 14−?15).

У листопаді 2002 року ОСОБА_6 як
працівнику Лубенського КЖРЕП, на
балансі якого знаходився вказаний
гуртожиток, надано житлове приміщення -
кімнату АДРЕСА_1.

На підставі рішення виконкому
Лубенської міської ради Полтавської
області від 28 травня 2008 року № 152, яким
ОСОБА_6 дозволено перереєстрацію у
кімнаті АДРЕСА_1, 01 червня 2008 року між
Лубенським КП фірмою «Житло» та ОСОБА_6
укладено договір № 60 найму житлового
приміщення у гуртожитку, що
складається з двох кімнат площею 20,9 кв.
м.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 21 січня
2014 року у справі, що переглядалася
неодноразово, визнано за ОСОБА_6 право
проживання у кімнаті АДРЕСА_1 на строк
дії договору найму від 01 червня
2008 року. Визнано неправомірним п. 3
рішення виконкому Лубенської міської
ради Полтавської області від 31 жовтня
2012 року № 268 у частині відмови ОСОБА_6 у
подальшому проживанні у кімнаті
АДРЕСА_1 як особі, яка порушує Правила
користування житловими приміщеннями з
фондів для тимчасового проживання (а.с.
5−?7).

Відповідно до п. 1.1 договору найму від 01
червня 2008 року № 60, кімната АДРЕСА_1
надавалася ОСОБА_6 у тимчасове
користування до 28 травня 2013 року. За п.
4.3 після закінчення встановленого
строку наймач зобов'язувався звільнити
надане житлове приміщення або
продовжити термін дії договору за
згодою сторін (а.с. 8).

23 травня 2013 року ОСОБА_6 зверталася до
начальника Лубенського КП
фірми «Житло» із заявою про
продовження строку дії договору найму
від 01 червня 2008 року № 60 за згодою
сторін (а.с. 49).

06 березня 2014 року Лубенське КП фірма
«Житло» направила ОСОБА_6 листа з
вимогою негайно звільнити кімнату
АДРЕСА_1, оскільки строк дії договору
найму від 01 червня 2008 року № 60
закінчився 28 травня 2013 року (а.с. 51).

Відповідно до ст. 47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Статтями 128, 129 ЖК Української РСР
визначено порядок та умови надання
житлової площі в гуртожитку. У ст. 132 ЖК
Української РСР передбачено підстави
виселення з гуртожитку.

Задовольняючи позов про виселення
відповідачки з гуртожитку у зв'язку з
закінчення строку дії договору найму,
апеляційний суд залишив поза увагою
вимоги ч. 1 ст. 822 ЦК України, згідно з
якою у разі спливу строку договору
найму житла наймач має переважне право
на укладення договору найму житла на
новий строк. Не містять матеріали
справи і доказів виконання позивачем
вимоги цієї статті щодо обов'язку не
пізніше ніж за три місяці до спливу
строку договору найму житла попередити
наймача про відмову від укладення
договору на новий строк.

Разом з тим відповідно до ст. 19 Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
(далі - Закон) забороняється виселення,
переселення та відселення мешканців
гуртожитків, на яких поширюється дія
цього Закону, без попереднього надання
їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного
для постійного проживання людей, крім
випадків, передбачених частиною другою
цієї статті.

Виселення, переселення чи відселення
громадян з гуртожитків відповідно до
цього закону допускається лише у
випадку визнання гуртожитку таким, що
перебуває в аварійному стані або в
стані, непридатному для проживання
людей, на підставі рішення, прийнятого
відповідно до ч. 1 ст. 20 цього Закону.

Згідно зі ст. 1 Закону сфера його дії
поширюється на громадян, які не мають
власного житла, більше п'яти років на
законних підставах зареєстровані за
місцем проживання у гуртожитках та
фактично проживають у них. Сфера дії
цього Закону поширюється на
гуртожитки, які є об'єктами права
державної та комунальної власності.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормою
матеріального права, яка підлягає
застосуванню, повно, всебічно та
обґрунтовано встановив обставини
справи, надав належну оцінку наявним у
справі доказам, у результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.
213, 214 ЦПК України.

Скасувавши законне й обґрунтоване
рішення суду першої інстанції,
апеляційний суд припустився помилки у
застосуванні матеріального та
процесуального закону.

Ураховуючи викладене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням рішення суду першої
інстанції в силі відповідно до ст. 339
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 24 липня 2014 року
скасувати, рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 23 червня 2014 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: О.В. Кафідова Л.М.
Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана