АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Катющенко
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 11 вересня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивач звернулася в
суд із позовом до відповідача про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини.

У мотивування вимог посилалася на те,
що її мати ОСОБА_5 29 липня 1999 року
склала заповіт, посвідчений державним
нотаріусом десятої Київської
нотаріальної контори Юрко Л.О., яким на
випадок своєї смерті належну їй на
праві приватної власності квартиру
АДРЕСА_1 заповіла їй та ОСОБА_4 в рівних
частинах кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати померла.

03 вересня 2013 року вона звернулася до
десятої Державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, за результатами розгляду
якої їй було відмовлено у прийнятті
заяви на підставі ст. 1270 Цивільного
кодексу України.

Вважала, що вона пропустила
встановлений законом строк для подання
заяви про прийняття спадщини через
збіг важких життєвих обставин,
оскільки на момент відкриття спадщини
в неї не було змоги підтвердити свою
особу в державного нотаріуса через
втрату паспорта. Отримати новий
паспорт не мала змоги через
відсутність постійного місця
проживання, а також інших документів,
що могли підтвердити її особу. Паспорт
відновлено лише 10 квітня 2012 року, тобто
вже після пропущення шестимісячного
строку для прийняття спадщини.

Крім того, 08 листопада 2011 року її
поклали у міську клінічну лікарню
швидкої медичної допомоги у м. Київ по
вул. Братиславська, 3, де 15 листопада 2011
року зробили операцію, після якої вона
не пересувається самостійно.

Враховуючи наведене, просила суд
визначити їй додатковий шестимісячний
строк для подачі заяви про прийняття
спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2,
її матері ОСОБА_5.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 вересня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про
задоволення позову.

Зазначає, що вона пропустила
встановлений законом строк для подання
заяви про прийняття спадщини через
збіг важких життєвих обставин, про що
були надані докази суду першої
інстанції.

Звертає увагу на відсутність у неї
юридичної освіти, незнання порядку
прийняття спадщини від померлої та
строків для реалізації свого законного
права на спадщину. Вона дійсно знала
про факт смерті своєї матері та навіть
була присутня при похованні, але
гадала, що факту наявності заповіту
достатньо для спадкування.

Також вона не знала про своє право
надіслати заяву про прийняття спадщини
поштою, оскільки не мала грошових
коштів на консультацію юриста та
вважала, що не може звернутись до
нотаріуса без паспорта, який було
втрачено.

Крім того, за тяжких життєвих обставин
вона знаходилась на вулиці й не мала
грошей не лише на відправлення пошти, а
й на їжу й пересування містом або
можливість зателефонувати до
нотаріальної контори.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції підставно
виходив з того, що жодних доказів про
наявність причин, пов'язаних з
об'єктивними, непереборними, істотними
труднощами для подання заяви до
нотаріальної контори у шестимісячний
строк з боку позивача надано не було.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла матір позивача та відповідача
у справі ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про смерть (а.с.12).

За життя ОСОБА_5 на випадок своєї смерті
склала 29 липня 1999 року заповіт, згідно
якого зробила таке розпорядження:
належну їй на праві особистої
власності квартиру номер АДРЕСА_1
заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних
частках кожному (а.с.13).

Відповідно до ст. 1270 Цивільного
кодексу України, для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

20 січня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
Десятої київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5
(а.с.71).

03 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Десятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с.87).

З відповіді Десятої Київської
державної нотаріальної контори від 03
вересня 2013 року № 4101/02-14 вбачається, що
ОСОБА_2 було роз'яснено норми ч. 1, 3 ст. 1272
ЦК України та повідомлено, що вона
вважається такою, що не прийняла
спадщину, оскільки пропустила строк
для її прийняття й запропоновано
звернутися до суду (а.с.16).

Згідно ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу
України, за позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважних причин, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи
питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку
для прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що
поважними є причини, пов'язані з
об'єктивними, непереборними,
істотними труднощами для спадкоємця на
вчинення цих дій.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272
ЦК України можуть бути застосовані,
якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для
подання такої заяви; 2) ці обставини
визнані судом поважними.

Звертаючись в суд з даним позовом
ОСОБА_2 посилалася на відсутність
можливості підтвердити свою особу,
оскільки на момент відкриття спадщини
та на протязі шестимісячного строку
для її прийняття не мала паспорта та
місця реєстрації, а також проходила
лікування, що перешкоджало їй подати
заяву до нотаріальної контори.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Так, з виписки із медичної карти
амбулаторного стаціонарного хворого
№29346, виданої Київською міською
клінічною лікарнею швидкої медичної
допомоги вбачається, що ОСОБА_2
перебувала на стаціонарному лікуванні
з 08 листопада 2011 року по 22 листопада 2011
року з діагнозом закритий перелом
правого стегна кістки зі зміщенням
уламків (а.с.11).

Згідно посвідчення про взяття на облік,
виданого Філією Центру обліку
бездомних громадян, ОСОБА_2 перебувала
на обліку бездомних осіб як особа, яка
не має постійного місця проживання, і
місце перебування якої може бути
зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2,
Центр обліку бездомних осіб в період
часу з 06 лютого 2012 року по 06 серпня 2012
року та з 10 квітня 2012 року по 10 жовтня 2012
року (а.с.8, 9).

Також з копії паспорту позивача,
виданого Дніпровським РУ ГУ МВС
України в м. Києві слідує, що його
отримано 03 квітня 2012 року (а.с.7).

У відповідності до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом першої інстанції оцінено докази
надані позивачем за правилами ст.212 ЦПК
України та вірно не взято до уваги, як
доказ поважності причин пропущення
шестимісячного строку для подання
заяви про прийняття спадщини,
перебування позивача на стаціонарному
лікуванні в Київській міській
клінічній лікарні швидкої медичної
допомоги у період часу з 08 листопада 2011
року по 22 листопада 2011 року, оскільки
станом на час госпіталізації позивача
до лікарні, строк для подання заяви про
прийняття спадщин сплинув.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що відсутність у
позивача паспорта громадянина України,
як причина пропуску строку для подання
заяви про прийняття спадщини, не може
розцінюватися як поважна причина
неподання даної заяви, оскільки
відсутність паспорта громадянина
України не є перешкодою для звернення
із такою заявою, нотаріусом з цих
підстав у прийнятті заяви не
відмовлено.

Судом вірно зауважено, що позивач мала
можливість звернутися із відповідною
заявою, зокрема, поштою, повідомивши
про свій намір щодо прийняття спадщини,
так як надіслання заяви про прийняття
спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Крім того судом обґрунтовано
зауважено, що одержавши паспорт 03
квітня 2012 року, до нотаріальної контори
позивач звернулася лише 03 вересня 2013
року, й не зазначила жодних причин
такої тривалої затримки звернення до
нотаріуса як і не зазначила причин не
звернення до суду в період часу з
моменту отримання відповідного листа
від нотаріуса (03 вересня 2013 року) до 06
квітня 2014 року.

Десятою Київською державною
нотаріальною конторою, в свою чергу, в
період часу з 20 січня 2011 року були
здійснені відповідні запити до
адресно-довідкового бюро Головного
управління МВС України в м. Києві щодо
реєстрації та мешкання позивача в м.
Києві для встановлення кола
спадкоємців, що свідчить про
здійснення заходів для встановлення
місця перебування позивача.

Не є підставою для скасування рішення
суду посилання представника позивача
на відсутність у неї юридичної освіти,
незнання порядку прийняття спадщини
від померлої та строків для реалізації
свого законного права на спадщину, не
знання про право надіслати заяву про
прийняття спадщини поштою та
відсутність грошових коштів на
консультацію юриста й відправлення
поштової кореспонденції, виходячи з
наступного.

Згідно з вимогами законодавства, не
можуть бути визнані поважними такі
причини пропуску строку для подання
заяви про прийняття спадщини як
юридична необізнаність позивача щодо
строку та порядку прийняття спадщини,
необізнаність щодо права на
направлення заяви про прийняття
спадщини поштою, непрацездатність,
відсутність коштів для проїзду до
місця відкриття спадщини.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позивач повинна була
звернутися з заявою про прийняття
спадщини в строк до 15 червня 2011 року,
проте в зазначений строк такі дії не
вчинила, перешкоди у прийнятті
спадщини були відсутні

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4
пояснив, що в свій час їх мати на вимогу
ОСОБА_2 продала двокімнатну квартира,
де була зареєстрована позивач і
віддала їй кошти на придбання квартири.
Отримані гроші ОСОБА_2 потратила,
оскільки зловживала спиртними напоями.

Представник ОСОБА_2 також підтвердив,
що позивач зловживала спиртними
напоями.

Будь-яких доказів, які б свідчили про
поважність причин, які б перешкоджали
ОСОБА_2 звернутися в шестимісячний
строк в нотаріальну контору з заявою
про прийняття спадщини, позивачем суду
не надано.

Та обставина, що на даний час позивач не
має постійного місця проживання, не є
правовою підставою для скасування
рішення суду.

Щодо отримання травми, в результаті
якої ОСОБА_2 позбавлена можливості
пересуватися, то сама позивач пояснила,
що отримала вона травму ноги в
результаті падіння з лавки на якій
спала.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
відмову в задоволенні позову, оскільки
ОСОБА_2 не надано доказів існування
поважних причин пропуску строку для
прийняття спадщини, які пов'язані з
об'єктивними непереборними, істотними
труднощами для вчинення цих дій.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: