АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3853/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мороз В.М. Доповідач - Свистунова
О.В. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш
К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект»

на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 26 грудня
2013 року

у цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», третя особа: орган опіки
та піклування Виконавчого комітету
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради про визнання
договору про надання споживчого
кредиту та іпотечного договору
недійсними, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У лютому 2011 року позивач -
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк», звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, який було уточнено 11.12.2012
року у зв'язку зі заміною кредитора у
правовідносинах, що є підставою
правонаступництва, а саме первісного
позивача ПАТ «УкрСиббанк» - змінено на
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» на
підставі договору факторингу №2 від
13.03.2012 року. Мотивована ухвали
суду про залучення до участі у справі
правонаступника позивача не
виносилось.

У обґрунтування заявленого
позову ПАТ «УкрСиббанк» посилається на
ті обставини, що 16.06.2007 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» (найменування
змінено на Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект») та ОСОБА_2 було укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ 0, відповідно до якого остання
отримала кредит в сумі 60 000,00 дол. США у
порядку і на умовах, зазначених у
Кредитному договорі. Вимоги до ОСОБА_2,
що випливають із зазначеного договору,
були забезпечені шляхом укладання
договору поруки № 00/2 від 16.06.2007
року між Банком та ОСОБА_3. З урахування
викладеного позивач просив суд
стягнути солідарно з відповідачів на
користь банку заборгованість за
кредитним договором у розмірі 436 379,81
грн. та судові витрати.

Крім того, 22.03.2012 року судом
було зареєстровано зустрічний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
третя особа: орган опіки та піклування
Виконавчого комітету Індустріальної
районної у місті Дніпропетровську ради
про визнання договору про надання
споживчого кредиту та іпотечного
договору недійсними (т.1а.с.87-90). Як
вбачається з журналу судового
засідання від 27.03.2012 року, судом на
місці, без постановлення мотивованої
ухвали, було задоволено клопотання
представника відповідача про
об'єднання в одне провадження з
первісним позовом вимог за зустрічним
позовом (т.1а.с102). Крім того, 11.12.2012 року,
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 були
уточнені у порядку передбаченому ст. 31
ЦПК України (а.с.166-168).

Ухвалою судді
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року
відмовлено у прийнятті зустрічного
позову ОСОБА_3 (т.1 а.с.203-206, 209).

Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
26 грудня 2013 року частково задоволено
позовні вимоги за первісним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»
заборгованість у розмірі 212 238,45 грн.,
судовий збір у розмірі 1 700,00 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 120,
00 грн., а всього - 214 058,45 грн.

В решті позовних вимог Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовлено.

Додатковим рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року
визначено у резолютивній частині
рішення суму коштів, яка підлягає
стягненню окремо за кожною позовною
вимогою.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 червня
2014 року цивільна справа була знята з
апеляційного розгляду та повернена до
суду першої інстанції для виконання ст.
220 ЦПК України з тих підстав, що ні
мотивованою частиною оскаржуваного
рішення суду першої інстанції, а ні
його резолютивною частиною взагалі не
було вирішено питання щодо позовних
вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», третя особа:
орган опіки та піклування Виконавчого
комітету Індустріальної районної у
місті Дніпропетровську ради про
визнання договору про надання
споживчого кредиту та іпотечного
договору недійсними.

Додатковим рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 20 червня 2014 року у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», третя особа:
орган опіки та піклування Виконавчого
комітету Індустріальної районної у
місті Дніпропетровську ради про
визнання договору про надання
споживчого кредиту та іпотечного
договору недійсними відмовлено.

У апеляційній скарзі
позивач за первісним позовом -
відповідач за зустрічним - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про задоволення
їх позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 16 червня 2007 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» (найменування
змінено на Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» на підставі договору
факторингу № 2 від 13.02.2012 року) та ОСОБА_2
було укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до якого остання отримала
кредит в розмірі 60 000,00 дол. США в
порядку і на умовах, визначених
договором, з терміном повернення не
пізніше 16 червня 2014 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
умов зазначеного кредитного договору
заборгованість станом на 13.12.2010 року
склала 436 379,81 грн., яка складається з:
заборгованості за простроченим
кредитом - 384 278,68 грн.; заборгованість по
простроченим процентам за
користування кредитом - 39 520,49 грн.; пеня
за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом - 9 426,96 грн.;
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам за
користування кредитом -3 153,71 грн.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним
договором, 16.06.2007 року між Банком та
ОСОБА_3 був укладений договір поруки №
0/2, відповідно до умов якого
Поручитель зобов'язався перед Банком
відповідати за виконання
Позичальником усіх його зобов'язань
перед Кредитором в повному обсязі, що
виникли з Кредитного договору як
існуючих в теперішній час, так і тих, що
можуть виникнути в майбутньому.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, дослідивши докази у справі
та надавши їм належну оцінку, правильно
застосувавши норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
а саме: ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 546, 554, 559, 611,
629, 1054 ЦК України, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позичальник не виконав взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з боржника.

Колегія суддів, з таким висновком
суду першої інстанції погоджується,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивач, відповідно до вимог
ст.10 ЦПК України, на підставі належних
та допустимих доказів, з урахуванням
положень ст.ст.57-59 ЦПК України мав
довести, зазначені ним обставини у
справі.

Судом першої інстанції було
здійснено розрахунок заборгованості у
відповідності до наданих сторонами, як
позивачем так і відповідачкою
розрахунків, та з урахуванням наданих у
їх обґрунтування квитанцій, які
підтверджують саме факт сплати
відповідачкою на рахунок позивача
грошових коштів у погашення
заборгованості за кредитним договором
(т.с.1 а.с.211-212, а.с.222-248). На підставі
наданих сторонами доказів суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку щодо суми заборгованості у
розмірі 212 238 грн. 45 коп., яка підлягає
стягненню з відповідачки на користь
позивача, а також судових витрат у
справі у розмірі 1700,00 грн. та 120,00 грн.

Колегією суддів було перевірено
правильність здійснених розрахунків,
та встановлено, що у розрахунку
наданого позивачем не враховано
сплати, що здійснені відповідачкою
ОСОБА_2 та підтверджені наданими
квитанціями, у період 2009 року (23.01.2009,
28.01.2009, 12.02.2009, 07.03.2009, 26.03.2009, 02.04.2009, 16.04.2009,
15.05.2009, 09.07.2009, 10.07.2009, 16.07.2009, 19.08.9009, 07.09.2009,
21.09.2009, 12.10.2009, 16.12.2009 року) та у 2010 році.

Таким чином, доводи апелянта про те, що
в матеріалах справи міститься
деталізований розрахунок
заборгованості за весь період, що
оспорюється, колегія суддів відхиляє,
однак, вважає, що дійсно, у
відповідності до вимог ст.. 61 ЦПК
України, обставини, які визнані
сторонами не підлягають доказуванню, а
тому вважає безпідставним посилання у
рішенні суду на відсутність доказів
саме видачі відповідачці кредиту,
оскільки даний факт, тобто факт
отримання кредиту, не заперечувався
відповідачкою.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішенніх суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

У іншій частині рішення не
оскаржувалось.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» -

відхилити.

Рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
26 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді