Справа №2/489/1256/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р. Ленінський районний суд
м. Миколаєва в складі: головуючого -
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2, який надалі
уточнив (а.с.85-86) про визнання права
спільної часткової власності на
спільне сумісне майно подружжя -
приміщення перукарні по АДРЕСА_1. Позов
обґрунтував тим, що під час перебування
у шлюбі з відповідачкою в 2001 р. на ім'я
дружини була придбана квартира, яку з
дотримання відповідного порядку
переведено до нежитлового фонду та у 2005
р. прийнято в експлуатацію як
перукарню. Після розірвання шлюбу
відповідачка зареєструвала право
власності на перукарню і він бажає
поділити спільне сумісне майно
подружжя шляхом визнання його права
власності на ? частину перукарні.

В судовому засіданні позивач з
представниками позовні вимоги
підтримав.

Представник відповідачки проти
задоволення позову заперечувала
повністю. Обґрунтування свої позиції
не надала.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, дослідивши
письмові докази, встановив наступні
обставини.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 18 лютого 2013 р. розірвано
шлюб зареєстрований між сторонами 29
грудня 1985 р.

Згідно договору №337 оформленого на
товарній біржі 23 березня 2001 р. на ім'я
ОСОБА_2 була придбана АДРЕСА_1 (а.с.13).
Даний договір зареєстрований в БТІ.

Рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від 25
квітня 2002 р. за № 385 дозволено
приватному підприємцю ОСОБА_2
перевести дану квартиру у нежитлове
приміщення та дозволено виконання
проектних і ремонтно - будівельних
робіт по реконструкції нежилих
приміщень для розміщення перукарні по
АДРЕСА_1.

14 листопада 2005 р. державною приймальною
комісією складено акт про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкту - перукарні по АДРЕСА_1
приватного підприємця ОСОБА_2
загальною площею 30,8 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від 25
листопада 2005 р. за №2292 затверджено
вказаний акт прийняття в експлуатацію
перукарні по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від 11
квітня 2014 р. за №320 перукарні по
АДРЕСА_1 загальною площею 30, 8 кв.м., яка
прийнята в експлуатацію рішенням
виконкому від 25 листопада 2005 р. за №2292
загальною площею 30,8 кв.м. надано нову
адресу - АДРЕСА_1.

29 травня 2014 р. ОСОБА_2 звернулася до
реєстраційної служби Миолаївського
міського управління юстиції, де на
підставі пакету усіх наведених вище
документів, цього ж дня оформила право
власності на перукарню загальною
площею 30,8 кв.м. по АДРЕСА_1 Також 29
травня 2014 р. відповідачка отримала
витяг з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності.

У свідоцтві та у витягу є помилки. У
свідоцтві неправильно зазначена
адреса об'єкта права власності ОСОБА_2
замість АДРЕСА_1 - АДРЕСА_1, а у витягу
при правильному зазначенні адреси
неправильно написано прізвище
відповідачки замість ОСОБА_2 - ОСОБА_2.

Втім аналізуючи в сукупності зміст
обох документів та документів в копії
реєстраційної справи наданою
реєстраційною службою ММУЮ, суд
проходить до переконання, що саме
відповідачка ОСОБА_2 зареєструвала 29
травня 2014 р. право власності саме на
перукарню площею 30,8 кв.м. по АДРЕСА_1.

Відповідно до оглянутої інвентарної
справи БТІ №19120 на адресу - АДРЕСА_1,
вбачається що дійсна вартість вказаної
перукарні визначена станом на 09 квітня
2014 р. в розмірі 54150 грн.

Згідно матеріалів цієї інвентарної
справи вбачається, що 09 квітня 2014 р.
була проведена поточна інвентаризація
об'єкту. План приміщення перукарні
складений за результатами попередньої
технічної інвентаризації у 2005 р. за
результатами поточної інвентаризації
у 2014 р. залишився без змін (а.с. інв.
справи 24).

Згідно ст. 23 КпШС України, майном,
нажитим за час шлюбу, подружжя
розпоряджається за спільною згодою.

За ст. 22 КпШС України, ст. 60 СК України
майно, нажите подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Купуючи на своє ім'я АДРЕСА_1,
відповідачка придбала в якості
фізичної особи, а не фізичної особи -
підприємця, житло.

Отже, дана квартира за законом була
придбана ОСОБА_2 у спільну сумісну
власність з ОСОБА_1

Під час перебування сторін у шлюбі
квартира була переведена в нежитлове
приміщення та за спільні кошти і
сумісними зусиллями, що презюмується,
оскільки доказів про протилежнє суду
відповідачкою не надано, спільна
сумісна власність (квартира) була
реконструйована відповідно до рішення
виконкому 25 квітня 2002 р. у перукарню
призначену для ведення господарської
діяльності, акт прийняття в
експлуатацію перукарні відповідачкою
як приватним підприємцем був
затверджений рішенням виконкому 25
листопада 2005 р.

Відповідно до діючих на той час
відомчих будівельних норм
«Реконструкція і капітальний ремонт
житлових будинків» (ВСН 61-89 (р),
затверджених наказом Держкомітету
СРСР по архітектурі та
містобудівництву у 1989 р., що втратили
силу введенням в дію 01 січня 2010 р. ДБН
України «Житлові будинки.
Реконструкція та капітальний ремонт»
(ДБН В.3.2-2-2009), реконструкцією є комплекс
будівельних робіт та організаційно -
технічних заходів, пов'язаних зі зміною
основних техніко - економічних
показників житлового будинку
(кількості та площі квартир,
будівельного об'єму та загальної площі
будинку) чи зміна його призначення.

Переведення спільної квартири у
нежитлове приміщення та проведення
реконструкції спільної сумісної
власності зусиллями та за рахунок
самих співвласників призвело до
виникнення правовідносин, що
врегульовані ст. 331 ЦК України.

На час прийняття перукарні до
експлуатації 25 листопада 2005 р., ч. 2 і 3
ст. 331 ЦК України передбачали, що якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Завершення будівництва з
реконструкції квартиру в перукарню із
введенням її до експлуатації було
завершено у 2005 р., тобто під час шлюбу
сторін.

Реєстрація у 2014 р. за відповідачкою
після припинення шлюбу з позивачем
права власності на перукарню,
завершену будівництвом в 2005 р., в період
шлюбу між сторонами, призвело до
повторного виникнення права спільної
сумісної власності на перукарню її та
ОСОБА_1

Відповідно до постанови ВСУ в справі №
6-79цс13 від 2 жовтня 2013 р., майно фізичної
особи - підприємця, яке придбане та
використовується в його
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати як
його особисту приватну власність,
відповідно до ст. 57 СК України, а не як
об'єкт спільної сумісної власності
подружжя, який підпадає під
регулювання ст. ст. 60, 61 СК України.

Даний висновок зроблений в контексті
обставин конкретної справи щодо
купівлі в шлюбу нерухомого майна
особою як фізичним особою підприємцем.

В даній справі перукарня відповідачкою
не купувалася, а була переобладнана з
квартири, яка є спільним сумісним
майном сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку
що перукарня по АДРЕСА_1, як
зареєстрований об'єкт права власності
у 2014 р. за відповідачкою, також є й
об'єктом спільної сумісно власності
сторін в справі.

Відповідно до положень ст. 28 КпШС
України, ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Тому позовні вимоги про визнання права
власності на ? частину перукарні
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України позивачу за
рахунок відповідачки слід
відшкодувати судовий збір сплачений
ним при подачі позову до суду 350 грн.. а з
відповідачки достягнути залишок суми
еквівалентної 1% встановленої судом
вартості спірного об'єкту (541,50 грн. - 350
грн) 191,50 грн.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину перукарні загальною площею 30,8
кв.м. по АДРЕСА_1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2
судовий збір 350 грн.

Стягнути в дохід держави з ОСОБА_2,
номер картки платника податків НОМЕР_1,
судовий збір 191,50 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Д.Г. Губницький