Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р.
Справа № 608/2078/14-ц

Номер провадження2/608/666/2014

Чортківський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді
Яковець Н. В.

за участі секретаря
Олійник О.С.

позивача
ОСОБА_1

представника відповідачки
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чорткові справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та приватного
нотаріуса Чортківського районного
нотаріального округу про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
будинку,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 та
приватного нотаріуса Чортківського
районного нотаріального округу про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку. В
обґрунтування позовних вимог зазначив
що 29.11.1996 року його покійний батько
ОСОБА_4, уклав тоді ще з неповнолітньою
відповідачкою ОСОБА_3 договір купівлі
продажу будинку за адресою АДРЕСА_1.
проте, позивач вважає, що даний договір
є недійсний, оскільки укладений його
батьком на вкрай невигідних для нього
умовах внаслідок збігу тяжких
обставин. Тяжкою обставиною вважає, те
що син продавця ОСОБА_4, ОСОБА_5 на той
час заборгував батькові ОСОБА_3 6000
доларів США і оскільки коштів не
повертав його покійні батьки вимушені
були під збігом даних тяжких обставин
укласти угоду про відчуження будинку
на вкрай невигідних для себе умовах -
вони втрачали право на житло, іншого
житла для проживання не мали. З
укладенням даного договору були
порушені також і права позивача, як
інваліда дитинства, що проживав в
даному будинку. Позовні вимоги в
судовому засіданні підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2
заперечила щодо пред'явленого позову і
вважає його таким, що поданий з
пропущенням строку позовної давності,
при цьому зазначила, що позивач взагалі
немає ніякого відношення до даного
будинку, оскільки власником був його
батько, який з власної волі без будь -
якого примусу вчинив дану нотаріальну
дію і право позивача в даному випадку
не порушується. Також про укладення
договору купівлі продажу позивач знав
ще з моменту його укладення, оскільки
був присутнім при вчиненні даної
нотаріальної дії. А, тому просила в
позові відмовити.

Третя особа приватний нотаріус
Чортківського районного нотаріального
округу ОСОБА_6 в судовому засіданні
позову не визнав при цьому пояснивши,
що нотаріальна дія договір купівлі
продажу житлового будинку вчинялася
згідно чинного законодавства, яке
діяло на той час, без будь-якого примусу
та обману.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_7, суду пояснила, що ОСОБА_5
її двоюрідний брат і вона з приводу
незаконного оформлення договору
купівлі-продажу на підставі якого
позивачка ОСОБА_3 стала власником
будинку ходила і скаржилась з тіткою в
прокуратуру. Результату не було. Знає,
що наміру продавати будинку в ОСОБА_4 не
було.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8, яка
проживає по сусідству з ОСОБА_1 зі слів
матері ОСОБА_4 їй відомо, що наміру
продавати будинок в них не було, адже в
них не було іншого житла.

Заслухавши пояснення сторін, повно і
всебічно з'ясувавши обставини, на які
посилаються сторони як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, суд
приходить до переконання про прийняття
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорювани прав, свобод
чи інтересів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають з встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Частиною 1 ст. 48 ЦК УРСР 1963 року (чинної
на час укладення оскаржуваного
договору) передбачено, що недійсною
угодою є та угода, що не відповідає
вимогам закону.

Відповідно до ст. 57 ЦК УРСР 1963 року
угода, укладена внаслідок обману,
насильства, погрози, зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою
стороною, а також угода, яку громадянин
був змушений укласти на вкрай
невигідних для себе умовах внаслідок
збігу тяжких обставин, може бути
визнана недійсною за позовом
потерпілого або за позовом державної
чи громадської організації.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28 квітня
1978 року № 3 "Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними"
при вирішенні позовів про визнання
угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК
суди повинні мати на увазі, що такі
вимоги можуть бути задоволені при
доведеності фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної угоди представника
однієї сторони з другою стороною або
збігу тяжких для сторони обставин і
наявності їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням сторони укласти угоду
на вкрай невигідних для неї умовах.
Збігом тяжких обставин слід вважати
такий майновий або особистий стан
громадянина чи його близьких (крайня
нужденність, хвороба і т. ін.), які
примусили укласти угоду на вкрай
невигідних для нього умовах.

На підставі договору купівлі-продажу
серії ААВ № 700232 укладеного 25 листопада
1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі продажу
житлового будинку, згідно якого
остання набула право власності на
цілий житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1. Тобто, власником даного
будинку був ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів
справи, договір купівлі продажу
спірного будинку було укладено 29.11.1996
року, продавець - власник даного
житлового будинку помер в 2005 році,
тобто через 9 років після укладення
даного договору і жодним чином не
оспорював дану угоду. Тобто, він мав
можливість звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, якщо б
даний договір був укладений на вкрай
невигідних для нього умовах та
внаслідок збігу тяжких обставин, проте
з таким позовом власник на протязі
життя не звертався.

Що стосується невигідності умов
укладеного договору, то позивачем не
надано доказів і не наведено обставин
на підтвердження цього. Посилання
позивача на те, що його батько змушений
був це зробити, оскільки його брат мав
борги не заслуговує на увагу, тому, що
власник розпорядився своєю власністю.
Також не заслуговує на увагу посилання
позивача, що його права порушені,
оскільки після смерті батько залишив
йому все що йому належало на день
смерті. Даний будинок спадкодавцю не
належав на день смерті, оскільки був
проданий ще за 9 років до його смерті.

Відповідно ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Тому, твердження позивача про те, що
йому про даний договір купівлі продажу
стало відомо в кінці 2013 року теж не
відповідають дійсності, оскільки в
судовому засіданні позивач не
одноразово стверджував, що він
особисто був присутнім при укладенні
даного договору, і заперечував щодо
його ухвалення.

Крім того, відповідно до положень ч. 3
ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст. ст. 57 -60 ЦПК
України.

При цьому ч. 4 цієї статті на суд
покладено обов'язок сприяти всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяг з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

В судовому засіданні з боку позивача не
надано жодного доказу, який би
підтвердив його доводи, щодо того, що на
момент укладення договору купівлі
продажу мав місце факт обману,
насильства, погрози, зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою
стороною або збігу тяжких для сторони
обставин і наявності їх
безпосереднього зв'язку з
волевиявленням сторони укласти угоду
на вкрай невигідних для неї умовах.

За таких обставин, у суду немає підстав
для визнання договору недійсним з
підстав, передбачених ст. 57 ЦК УРСР 1963
року. Також суд вважає, що в даному
випадку права позивача не порушуються,
та позивачем пропущена загальна
позовна давність яка встановлюється
тривалістю у три роки.

Отже, підстави для задоволення
позовних вимог відсутні, а тому в їх
задоволенні необхідно відмовити.

На основі встановленого та керуючись
ст. ст.ст. 48, 57 ЦК УРСР 1963 року ст. 257 ЦК
України, ст.ст.10,11, 57-60, 64, 209, 212, 214-215,218 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та
приватного нотаріуса Чортківського
районного нотаріального округу про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Чортківський районний
суд, шляхом подачі протягом десяти днів
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Рішення набирає законної сили
після закінчення строків на його
апеляційне оскарження.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Рішення набрало законної сили
"____"___________________2014 року.

Оригінал рішення знаходиться в
матеріалах справи №608/2078/14-ц.

Суддя:
Н. В. Яковець

Копію рішення видано "____"_________________2014
року.

Секретар: