Справа № 466/2238/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 жовтня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення пені від суми несплачених
аліментів, -

в с т а н
о в и в:

08 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення пені від суми
несплачених аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликається на те, що згідно постанови
Шевченківського районного суду м.
Львова від 17.12.1997 року було вирішено
стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її
користь на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку, але не менше 25 %
мінімального заробітку щомісячно,
починаючи з 04 грудня 1997 року до його
повноліття. Відповідач сплачував
аліменти з грудня 1997 року по грудень 1999
року, з січня 2000 року по червень 2008 року
не сплачував аліменти взагалі, а з
липня 2008 року сплачував аліменти
частково в сумі 100 гривень щомісячно.
Згідно виконавчого листа від 19.12.2007
року, державною виконавчою службою
було відкрито виконавче провадження та
27.01.2014 р. їй було надано розрахунок
заборгованості по аліментах, яка
станом на 05.10.2013 р. становить 42714,33 грн.
Її син інвалід з дитинства першої групи
підгрупи Б, діагноз - дитячий
церебральний параліч. Він потребує
постійного стороннього догляду.
Позивач доглядає та утримує його
самостійно, її заробітна плата
становить 1800 гривень на місяць.
Відповідач ухиляється від сплати
аліментів. Станом на сьогодні розмір
пені за несвоєчасну сплату аліментів
становить 570242,01 грн. У зв'язку з тим, що
відповідач ухиляється від виконання
свого обов'язку, позивач змушена
звернутися до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, давши пояснення
аналогічні тим, що викладені у поданому
до суду позові.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечив повністю,
мотивуючи це тим, що в нього не просте
матеріальне становище, в нього нова
сім'я і двоє малолітніх дітей на його
утриманні перебувають непрацездатні
батьки, а він сам не працює.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
з`ясувавши дійсні обставини справи,
права та обов`язки сторін, дослідивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Постановою Шевченківського суду м.
Львова від 17 грудня 1997 року ОСОБА_2
зобов'язано сплачувати аліменти на
користь ОСОБА_1 на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку, але не
менше 25 % мінімального заробітку
щомісячно, починаючи з 04 грудня 1997 року
до його повноліття.

Як вбачається з довідки Шевченківської
міжрайонної МСЕК № 678629 від 08.10.2013 року,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 являється
інвалідом з дитинства першої групи
підгрупи Б та потребує постійного
стороннього догляду.

Відповідно до розрахунку
заборгованості Шевченківського ВДВС
ЛМУЮ по виконавчому листу № б/н,
виданого 19.12.2007 року Шевченківським
районним судом м. Львова про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
заборгованість ОСОБА_2 по сплаті
аліментів станом на 05.10.2013 р. становить
42714,33 грн.

Даний розрахунок відповідачем не
заперечено та не спростовано, а відтак
такий приймається до уваги.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає
разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_1 та
перебуває повністю на її утриманні.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу
України мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і
обов'язків і не звільняє від обов'язків
щодо дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу
України кожен з батьків повинен
приймати участь в утриманні дитини до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону
дитинства», кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного
кодексу України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'яза на сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Зазначений захід відповідальності
спрямований на самперед на
забезпечення належного виконання
аліментного зобов'язання платником
аліментів.

Відповідно до Прикінцевих положень
Сімейного кодексу України, цей кодекс
набирає чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом України,
тобто з 01 січня 2014 року, а відтак
розрахунок розміру пені за несплату
аліментів слід проводити саме з 01 січня
2004 року.

Відповідно до розрахунку пені за
несплачені аліменти з січня 2004 року по
жовтень 2013 р. на підставі ст. 196 СК
України, неустойка за несплачені
аліменти складає 570242,01 грн.

Даний розрахунок є обгрунтованим, а
відповідачем не представлено свого
розрахунку.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених в
абзаці 1 пункту 22 постанови від 15 травня
2006 р. № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
передбачена ст. 196 СК відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Статтею 3 Конвенції про права дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН
20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх з
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Суд не приймає заперечення відповідача
щодо відсутності у нього вини з приводу
несплати аліментів, оскільки
відповідач є працездатним, здоровим,
має можливість працювати та утримувати
свого сина. Окрім цього наявність у
відповідача нової сім'ї не знімає з
нього обов'язку сплачувати аліменти на
сина від попереднього шлюбу.

Висновок відповідача про те, що на
утриманні відповідача є друга дружина
і діти від другого шлюбу, і ця обставина
є одним з доказів відсутності вини щодо
несплати аліментних зобов'язань на
утримання сина від попереднього шлюбу,
не ґрунтується на законі, оскільки
відповідач не скористався своїм правом
та з позовом про зменшення розміру
аліментів на дитину від першого шлюбу
не звертався. І зі скаргами на дії
державного виконавця щодо визначення
розміру аліментів чи суми
заборгованості щодо сплати аліментів
не звертався.

У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом, однак в
судовому засіданні відповідач не надав
жодних переконливих доказів, що
заборгованість виникла не з його вини.

Згідно ч.2 ст. 196 СК України розмір
неустойки може бути зменшений судом з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Враховуючи вищенаведену норму та ті
факти, що у відповідача на утриманні
перебувають малолітні донька і син від
іншого шлюбу, батьки та нова дружина та
саму суму пені, яка є значною, суд
приходить до висновку, що розмір
неустойки, яку слід стягнути з
відповідача доцільно зменшити
наполовину.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
виникненням з вини відповідача ОСОБА_2
заборгованості по сплаті аліментів
перед одержувачем - позивачем ОСОБА_1,
вимога позивача щодо стягнення з
відповідача неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення,
за період з січня 2004 р. по жовтень 2013 р. є
підставною та підлягає до часткового
задоволення в розмірі 285 121 гривень.

Крім цього на підставі ст. 88 ЦПК України
з відповідача слід стягнути в користь
держави судовий збір в сумі 2851,21 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 33, 60, 88, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд, -

в и р
і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) в
користь ОСОБА_1 285121 (двісті вісімдесят
п'ять тисяч сто двадцять одну) гривню
неустойки за прострочення сплати
аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) в
користь держави 2851 (дві тисячі вісімсот
п'ятдесят одну) гривню 21 коп. судового
збору.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська