Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2014 Справа №607/12592/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області

в складі :

головуючого
Ромазана В.В.

з участю секретаря
Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики, укладеним між ними
06 жовтня 2012 року, згідно якого
відповідач позичив у нього 8 000 грн., які
зобов'язувався повернути в строк до 15
жовтня 2012 року про що надав письмову
розписку. ОСОБА_1 неодноразово
звертався до відповідача з вимогою про
повернення боргу, однак ОСОБА_2
ухиляється від виконання зобов»язання
та не реагує на його вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
однак подав суду заяву, в якій просить
суд справу розглядати у його
відсутності. Позовні вимоги підтримує
та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, і не повідомив суд про
причину своєї неявки, хоча належним
чином повідомлявся про дату, час та
місце судового розгляду, що
підтверджується документально.

Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України
якщо суд не має відомостей про причину
неявки в судове засідання відповідача,
повідомленого належним чином, або
причину неявки визнано неповажною, суд
вирішує справу на підставі наявних у
ній даних чи доказів та постановляє
заочне рішення, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК
України.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив:

Згідно письмової розписки, яка
міститься при матеріалах справи,
ОСОБА_2 06 жовтня 2012 року взяв позику у
ОСОБА_1 8 000 грн. на строк до 15 жовтня 2012
року.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою про повернення
позики, однак останній уникає
зустрічей із ОСОБА_1, що дає підстави
вважати про його намір не виконувати
своїх зобов'язань за договором позики.

На момент звернення позивача до суду,
відповідач не виконав зобов'язання за
договором позики, оскільки не повернув
ОСОБА_1 отримані від нього кошти в сумі 8
000 грн.

Тому, з відповідача слід стягнути в
користь позивача суму не повернутого
боргу в розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно наявного при матеріалах справи
розрахунку, сума інфляційних
нарахувань становить 564,26 грн. та три
проценти річних з простроченої суми
становлять 403,73 грн.

Отже, в даному випадку мають місце
порушення відповідачем прав позивача,
які підлягають захисту, шляхом
стягнення з відповідача в користь
позивача суми неповернутого боргу, що
складає 8 000 грн. 00 коп., суми
інфляційних нарахувань - 564,26 грн. та 3%
річних з простроченої суми в розмірі 403
грн. 73 коп., що разом становить 8 967 (вісім
тисяч дев»ятсот шістдесят сім) грн. 99
коп.

Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК
України, слід стягнути із відповідача в
користь ОСОБА_1 понесені позивачем та
документально підтверджені судові
витрати.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.
625, 1046, 1051 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 суму неповернутого боргу в
розмірі 8 967 (вісім тисяч дев»ятсот
шістдесят сім) грн. 99 коп., а також 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судового
збору, сплаченого позивачем при
зверненні із позовом в суд.

Рішення може бути переглянуте
Тернопільським міськрайонним судом за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан