АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Бобровник
Доповідач: Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Солом'янського районного суду міста
Києва від 06 серпня 2014 року про
задоволення подання начальника
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л
а:

Ухвалою Солом'янського районного суду
міста Києва від 06 серпня 2014 року
подання начальника Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2
задоволено.

Обмежено ОСОБА_2 в праві виїзду за
кордон до виконання боржником
зобов'язань по виконавчому провадженню
№33009468.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду,
ОСОБА_2 звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалу
Солом'янського районного суду міста
Києва від 06 серпня 2014 року скасувати та
постановити нову ухвалу про відмову в
задоволенні подання начальника
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві про тимчасове обмеження її
у праві виїзду за межі України.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
ухвала суду є незаконною,
необґрунтованою, постановлена з
порушенням норм матеріального права.
Зазначає, що чинним законодавством
України встановлено право державного
виконавця на звернення до суду з
поданням про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
лише за умови доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань. Проте, державним
виконавцем в поданні не зазначено
будь-яких відомостей та не надано
належних доказів, які б свідчили про те,
що ОСОБА_2 умисно ухиляється від
виконання покладених на неї рішення
суду зобов'язань, має реальну
необхідність чи бажання виїхати за
кордон, а тим більше виїхати за межі
України з метою ухилення від погашення
заборгованості. Помилковими є
висновки суду 1-ї інстанції про те, що
реєстрація в квартирі, яка є предметом
іпотеки, малолітніх дітей свідчить про
умисне невиконання ОСОБА_2 рішення
суду, оскільки такі дії боржника не
перешкодять державному виконавцю
реалізувати арештоване майно з метою
погашення заборгованості.
Необґрунтованими є висновки суду 1-ї
інстанції про те, що ОСОБА_2 умисно не
з'являється за викликами державного
виконавця, оскільки матеріали
виконавчого провадження містять
відомості про регулярне ознайомлення
боржника з матеріалами виконавчого
провадження.

В судовому засіданні представник
стягувача Публічного акціонерного
товариства «Перший Український
міжнародний банк» Дмитренко Юлія
Іванівна проти доводів апеляційної
скарги заперечувала, просила ухвалу
Солом'янського районного суду міста
Києва від 06 серпня 2014 року залишити без
змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась,
про день та час слухання справи судом
повідомлена у встановленому законом
порядку, надала суду заяву про
відкладення розгляду справи на іншу
дату у зв'язку з її перебуванням на
лікуванні за межами міста Києва.
Будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження вказаних в
заяві обставин суду не надала, а тому
колегія суддів вважає можливим слухати
справу в її відсутності.

Представник Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві в
судове засідання не з'явився, про день
та час слухання справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомив, а тому, колегія суддів
вважає можливим слухати справу в його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український міжнародний банк»,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги і обґрунтованість
постановленої ухвали, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Оболонського районного суду м.Києва
від 11 листопада 2010 року позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5
на користь Публічного акціонерного
товариства «Перший Український
ОСОБА_4» заборгованість у розмірі 813 379
доларів США 15 центів та 1 283 698, 55 грн.
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме: на п'ятикімнатну
квартиру, загальною площею 227, 5 кв.м.,
житловою площею 115, 70 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яка
належить на праві власності ОСОБА_2,
встановивши початкову ціну предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
в розмірі 5 010 695, 85 грн.

На підставі вказаного рішення 23
грудня 2010 року Оболонським районним
судом м.Києва було видано виконавчий
лист за №2-7118/10.

13 червня 2012 року старшим державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (ВП №33009468) та
запропоновано боржнику самостійно
виконати рішення в семиденний строк з
моменту отримання даної постанови.

Цього ж дня, 13 червня 2012 року старшим
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві було винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження (ВП №33009468).
Даною постановою накладено арешт та
заборонено відчужувати п'ятикімнатну
квартиру, загальною площею 227, 5 кв.м.,
житловою площею 115, 70 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яка
належить на праві власності ОСОБА_2.

В матеріалах справи є супровідний лист
про надіслання вказаних вище постанов
на адресу ОСОБА_2.

24 жовтня 2012 року ОСОБА_2 до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві було подано заяву, якою
повідомлено, що на виконанні у
державній виконавчій службі перебуває
виконавчий лист Оболонського
районного суду м.Києва за №2-7118/10 від 23
грудня 2010 року про стягнення солідарно
з ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк»
заборгованості у розмірі 813 379 доларів
США 15 центів та 1 283 698, 55 грн. шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме: на п'ятикімнатну
квартиру, загальною площею 227, 5 кв.м.,
житловою площею 115, 70 кв. .м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яка
належить на праві власності ОСОБА_2,
встановивши початкову ціну предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
в розмірі 5 010 695, 85 грн. Також, у
головного державного виконавця
Пацуріної О.В. знаходиться на виконанні
виконавчий напис, вчинений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу про звернення
стягнення на ту ж саму квартиру і за
рахунок коштів отриманих від її
реалізації для задоволення вимог
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
по погашенню заборгованості ОСОБА_2 за
кредитним договором від 30.10.2007 року.
Тобто, наявні два виконавчих
провадження стосовно одного і того ж
боргу.

З матеріалів справи вбачається, що
06.03.2013 року державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві на ім'я ОСОБА_2 було
направлено вимогу державного
виконавця, в якій зазначено, що 19.03.2013
року о 10 год. 00 хв. відбудеться опис
арештованого нерухомого майна, а саме:
п'ятикімнатної квартири, загальною
площею 227, 5 кв.м., житловою площею 115,70
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 яка належить на праві
власності ОСОБА_2, останній необхідно
забезпечити вільний доступ державному
виконавцю до даної квартири.

19 березня 2013 року держаним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві було складено акт
державного виконавця про те, що при
виході за адресою АДРЕСА_1 опис майна не
було проведено, оскільки двері
квартири не відчинили.

03.04.2013 року державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві на ім'я ОСОБА_2 було
направлено вимогу державного
виконавця, в якій зазначено, що 09.04.2013
року о 10 год. 00 хв. відбудеться опис
арештованого нерухомого майна, а саме:
п'ятикімнатної квартири, загальною
площею 227, 5 кв.м., житловою площею 115,70
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 яка належить на праві
власності ОСОБА_2, останній необхідно
забезпечити вільний доступ державному
виконавцю до даної квартири.

05.04.2013 року рекомендованим поштовим
відправленням дану вимогу було
направлено на адресу ОСОБА_2.

09 квітня 2013 року держаним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві було складено акт
державного виконавця про те, що при
виході за адресою АДРЕСА_1 опис майна не
було проведено, оскільки двері
квартири не відчинили.

01 липня 2013 року держаним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві було складено акт опису й
арешту майна, а саме: п'ятикімнатної
квартири, загальною площею 227, 5 кв.м.,
житловою площею 115,70 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яка
належить на праві власності ОСОБА_2.

17 січня 2014 року Відділом примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві до
Приватного підприємства «Нива-В.Ш.»
було подано заявку на реалізацію
арештованого майна, а саме:
п'ятикімнатної квартири, загальною
площею 227, 5 кв.м., житловою площею 115, 70
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 яка належить на праві
власності ОСОБА_2, за початковою ціною в
розмірі 5 010 695, 85 грн.

07 березня 2014 року між Головним
управлінням юстиції в місті Києві та
Приватним підприємством «Нива-В.Ш.»
було укладено договір №1014074 про
надання послуг по організації і
проведенню прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна (предмета іпотеки).

12 березня 2014 року Приватним
підприємством «Нива-В.Ш.» на адресу
боржника направлено листа, яким
повідомлено, що прилюдні торги по
реалізації арештованого нерухомого
майна ОСОБА_2 призначені на 31 березня 2014
року о 11 год. 30 хв.

Судом також встановлено, що у березні
2014 року ОСОБА_6 звернувся до
Оболонського районного суду міста
Києва з позовом до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» про
визнання договору іпотеки недійсним та
визнання права власності на частину
квартири.

Ухвалою Оболонського районного суду
міста Києва від 26 березня 2014 року заяву
ОСОБА_6 про забезпечення позову було
задоволено.

Заборонено Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві
вчиняти будь-які дії спрямовані на
реалізацію арештованого майна, а саме:
п'ятикімнатної квартири, загальною
площею 227, 5 кв.м., житловою площею 115, 70
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 яка належить на праві
власності ОСОБА_2

Зупинено продаж арештованого майна з
прилюдних торгів.

28 березня 2014 року головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві було
винесено постанову про зупинення
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа Оболонського
районного суду м.Києва за №2-7118/10 від 23
грудня 2010 року (ВП №33009468).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
24.04.2014 року ухвалу Оболонського
районного суду міста Києва від 26
березня 2014 року скасовано та
постановлено нову ухвалу про відмову у
задоволенні заяви ОСОБА_6 про
забезпечення позову.

07 травня 2014 року головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві було
винесено постанову про поновлення
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа Оболонського
районного суду м.Києва за №2-7118/10 від 23
грудня 2010 року (ВП №33009468).

Цього ж дня, 07.05.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5
до Оболонського районного суду міста
Києва було подано заяву про відстрочку
виконання рішення Оболонського
районного суду м.Києва від 11 листопада
2010 року.

Також, ОСОБА_2 подано заяву до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві про зупинення виконавчого
провадження до вирішення Оболонським
районним судом міста Києва заяви про
відстрочку виконання рішення
Оболонського районного суду м.Києва
від 11 листопада 2010 року.

06.06.2014 року ОСОБА_2 до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві було подано заяву, якою
повідомлено про реєстрацію у спірній
квартирі сина ОСОБА_5, онуків ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_5
звернулись до Оболонського районного
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»,
треті особи: Відділ державної
виконавчої служби управління юстиції в
місті Києві, Служба у справах дітей
Оболонської районної у місті Києві
державної адміністрації про визнання
виконавчих документів такими, що не
підлягають виконанню.

Ухвалою Оболонського районного суду
міста Києва від 11.06.2014 року заяву ОСОБА_2
та ОСОБА_5 про забезпечення позову
задоволено.

Зупинено стягнення по виконавчих
листах Оболонського районного суду
м.Києва за №2-7118/10 від 23 грудня 2010 року.

11 червня 2014 року головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві було
винесено постанову про зупинення
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа Оболонського
районного суду м.Києва за №2-7118/10 від 23
грудня 2010 року (ВП №33009468).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
17.07.2014 року ухвалу Оболонського
районного суду міста Києва від 11.06 2014
року скасовано та постановлено нову
ухвалу про відмову у задоволенні заяви
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про забезпечення
позову.

31 липня 2014 року головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві було
винесено постанову про поновлення
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа Оболонського
районного суду м.Києва за №2-7118/10 від 23
грудня 2010 року (ВП №33009468).

05 серпня 2014 року начальник Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві звернувся до
Солом'янського районного суду м. Києва
з поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
без вилучення паспортного документу.

Своє подання мотивувала тим, що ОСОБА_2
рішення суду не виконує, не вчиняє
жодних дій щодо погашення
заборгованості, що є ухиленням від
погашення існуючої заборгованості.

Постановляючи ухвалу про задоволення
подання начальника Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
без вилучення паспортного документа,
суд 1-ї інстанції виходив з того, що
подання держаного виконавця
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства України, а надані до
подання документи свідчать про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням суду
зобов'язань.

З таким висновком суд першої інстанції
колегія суддів погодитись не може,
оскільки він не відповідає вимогам
матеріального та процесуального
права, виходячи з наступного.

Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації
прав людини кожна людина має право
вільно пересуватися й обирати собі
місце проживання в межах любої держави.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» регулює порядок здійснення
права громадян України на виїзд з
України і в'їзд в Україну, порядок
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено
вичерпний перелік підстав для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, зокрема,
коли громадянин України ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначені у
Законі України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 р. №606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а при ухиленні боржника
від їх виконання. Право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань. Поряд з цим, про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків у виконавчому провадженні
може свідчити невиконання ним своїх
обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону
України «Про виконавче провадження»,
зокрема, утримання від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; не надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасно
з'являтися за викликом державного
виконавця; письмове повідомлення
державному виконавцю про майно, що
перебуває в заставі або в інших осіб, а
також про кошти та майно, належні
боржникові від інших осіб тощо.

Вирішення питання судом про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України врегульовано статтею 377-1 ЦПК
України.

Так, відповідно до частини першої
статті 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

З метою всебічного і повного з'ясування
всіх обставин справи, встановлення
дійсних прав та обов'язків учасників
спірних правовідносин, суду належить
з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо
ухиляється від виконання зобов'язання
в повному обсязі або частково.

Державним виконавцем до подання про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України без вилучення
паспортного документу не надано
будь-яких належних та допустимих
доказів, які б свідчили про ухилення
боржника від виконання зобов'язань, а
саме: щодо не надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; щодо неявки за
викликом державного виконавця;
неповідомлення державного виконавця
про майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб тощо.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 регулярно з'являється до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві, що підтверджуються
наявними в матеріалах справи
розписками про ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження
від 13.07.2012 року, 28.03.2014 року, 14.05.2014 року,
25.07.2014 року, 30.07.2014 року.

Досліджені судом акти держаного
виконавці від 19 березня 2013 року та 09
квітня 2013 року не можуть свідчити про
ухилення ОСОБА_2 від виконання нею
зобов'язань, оскільки будь-яких
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про надіслання та отримання
боржником вимог про проведення опису
та арешту майна боржника, згідно якого
боржник зобов'язаний знаходитьсь за
адресою проживання - АДРЕСА_1 у
зазначений день та час матеріали
справи не містять.

Реєстрація у спірній квартирі
малолітніх онуків також не свідчить
про умисне ухилення ОСОБА_2 від
виконання рішення Оболонського
районного суду м.Києва від 11 листопада
2010 року, оскільки в силу вимог закону
будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
перешкодою для реалізації предмета
іпотеки з прилюдних торгів, так як
права власності на предмет іпотеки чи
права користування предметом іпотеки
на момент укладення договору іпотеки
малолітні онуки ОСОБА_2 не мали.

Проте, постановляючи ухвалу від 06
серпня 2014 року, суд 1-ї інстанції
вказаних обставин справи та норм
закону не врахував, неповно з'ясував
всі обставини справи та прийшов до
необґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
задоволення подання начальника
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без
вилучення паспортного документу.

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а ухвала Солом'янського
районного суду міста Києва від 06 серпня
2014 року про задоволення подання
начальника Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2 без вилучення
паспортного документу підлягає
скасуванню з постановленням нової
ухвали про відмову в задоволенні
подання начальника Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного
суду міста Києва від 06 серпня 2014 року
скасувати та постановити нову ухвалу
наступного змісту.

Відмовити в задоволенні подання
начальника Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2 без вилучення
паспортного документу.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: