Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.
місто
Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси
у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Омельченко М.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду №22 у
м.Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н
О В И В :

Позивач звернувся до суду із
позовом і просить ухвалити рішення,
яким визнати незаконним та скасувати
Наказ №90-16-к від 15.07.2014 року про
звільнення його з 16.07.2014 року з роботи,
поновити на посаді головного
юрисконсульта відділу судового та
виконавчого провадження управління
пізнього збору заборгованості
роздрібних клієнтів Одеської обласної
дирекції департаменту проблемної
заборгованості роздрібних клієнтів
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", а також
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 17.07.2014 року та 6000 гривень
моральної шкоди, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з відповідачем по справі
перебував у трудових відносинах та був
звільнений згідно п.1 ст.40 КЗпП України,
звільнення вважає незаконним, оскільки
про скорочення штату був ознайомлений
19.02.2014 року, однак в порушення вимог
ч.ч.2, 3 ст. 49-2 КЗпП України йому було
запропоновано вакансії, що не
відповідають кваліфікаційним вимогам
його спеціальності, а ті вакансії, що
відповідають його кваліфікаційним
вимогам, надано та запропоновано не
було, тому він вимушений звернутися до
суду.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги та просив суд
задовольнити позов у повному обсязі
згідно заявлених ним вимог на підставі
наявних у справі доказів, свої вимоги
вважав законними й обґрунтованими.

Представник відповідача у
судовому засіданні вимоги вважала
безпідставними, їх дії щодо звільнення
- законними й обґрунтованими, та
просила у позові відмовити повністю,
надавши письмові заперечення проти
позову з відповідними доказами.

Вислухавши пояснення сторін,
вивчивши та дослідивши надані
сторонами докази, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Так у судовому засіданні встановлено,
що позивач у справі з 21.12.2009 року
працював на посаді головного
юрисконсульта відділу судового та
виконавчого провадження управління
пізнього збору заборгованості
роздрібних клієнтів Одеської обласної
дирекції департаменту проблемної
заборгованості роздрібних клієнтів
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (Наказ про
прийняття на роботу №1049-к від 21.12.2009
року).

Згідно Наказу підприємства від 17.02.2014
року, позивача було попереджено про
наступне звільнення за скороченням
чисельності та штату працівників, з
яким він ознайомлений 19.02.2014 року, про
що міститься його підпис та позивачем
не заперечувалось.

Додатком до вищевказаного наказу про
попередження про наступне звільнення є
перелік вакантних посад станом на
17.02.2014 року, з яким позивач також був
ознайомлений, однак заяви про бажання
працювати на одній із запропонованих
посад позивач не подавав.

З 18.04.2014 року по 15.07.2014 року позивач
перебував у щорічній відпустці з
урахуванням відкликань на підставі
лікарняних листів, а з 16.07.2014 року
Наказом регіонального директора
Одеської обласної дирекції публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" №90-16-к зі згоди профспілки
підприємства, на засіданні якої був
присутнім і позивач (витяг із протоколу
№10 від 16.07.2014 року), був звільнений із
займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням
чисельності та штату працівників.

У відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно частин першої-третьої ст.49-2 КЗпП
України, про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці. При
вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Суд погоджується з позицією
представника відповідача щодо помилки
у даті видачі наказу - 15.07.2014 року
замість 16.07.2014 року, оскільки сам наказ
містить посилання на рішення
колегіального органу - профспілки
підприємства, що ухвалювався 16.07.2014
року і на засіданні якого надавав свої
пояснення позивач, та вважає, що такі
розбіжності не можуть бути підставою
для задоволення позову.

Аналіз зазначених норм закону у
сукупності зі встановленими у судовому
засіданні обставинами справи свідчить
про відсутність порушень зі сторони
роботодавця при звільненні позивача у
зв'язку зі скороченням чисельності та
штату працівників.

За таких обставин, позов у частині
визнання незаконним і скасування
наказу про звільнення та поновлення на
роботі задоволенню не підлягає, а, отже,
не підлягають і вимоги про стягнення
суми середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
оскільки такі вимоги є похідними від
вимог про незаконне звільнення за п.1
ст.40 КЗпП України.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 61, 64, 79, 88, 209, 212-215,
218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя: