АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-ій інстанції - Борденюк
Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі

у складі головуючої судді
Музичко С.Г.

суддів
Семенюк Т.А., Кравець В.А.
при секретарі
Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 29серпня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
виселення без надання іншого житлового
приміщення,

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 29 серпня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про виселення без надання іншого
житлового приміщення, відмолено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов. В обґрунтування
своїх вимог посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та зазначає, що
суд не в повному обсязі з'ясував
обставини, що мають значення для
справи.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача просила
задовольнити апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 41 Конституції
Україникожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК
України, належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1,
належить на праві приватної власності
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за заповідом.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за
спірною адресою за згодою власника, що
підтверджується довідкою форми №3
(а.с.6)

Судом вірно встановлено, що відповідач
була зареєстрована в спірному
житловому приміщенні за згоди власника
квартири, будь-якої угоди про порядок
користування цим приміщенням між
позивачем та відповідачем не
укладалось, а тому відповідач набула
права користування цим житловим
приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач у встановленому законом
порядку реєстрацію відповідача в
спірній квартирі не оспорював. Таким
чином, позивач визнавав за
відповідачем право користування
спірною квартирою.

Стаття 157 ЖК України передбачає, що
членів сім»ї власника квартири може
бути виселено у випадках, передбачених
ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму
Верховного Суду УРСР у від 12 квітня 1985
р. при розгляді справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, що
систематично порушують правила
суспільного співжиття і роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі або житловому будинку,
варто виходити з того, що при
антигромадському поводженні, що
продовжується, виселення винного може
бути й у випадку повторного порушення,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або суспільного впливу не дали
позитивних результатів. Доказом
застосування мір попередження і
громадського впливу можуть служити
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності,
офіційні застереження, рішення суду
або третейського суду про притягнення
до відповідальності, протоколи або
постанови громадських організацій,
трудових колективів, що засудили дії
винного. Одні лише факти звернення у
відповідні органи зі скаргами на
порушення правил суспільного
співжиття без застосування до винного
заходів впливу цими органами не є
підставою для виселення.

Відмовляючи в задоволенні позову про
виселення, колегія суддів вважає, що
суд правильно керувався ст.ст.157 та 116, 64
ЖК України, та виходив з того, що
виселення членів сім»ї власника
квартири може бути здійснене у випадку,
передбачених частиною першою статті 116
ЖК України, згідно якої підставою для
виселення може бути лише систематичне
руйнування чи псування жилого
приміщення, використання його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співвжиття, що
робить неможливим для інших проживання
з ними в одній квартирі, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними.

Оскільки судом в повній мірі з»ясовано
обставини справи, що відповідач ОСОБА_3
вселився в спірну квартиру на правах
члена сім»ї - дружини власника квартири
і проживають однією сім»єю, займається
вихованням неповнолітньої доньки,
доказів того, що вона порушує норми
співіснування у спірному помешканні та
притягувалась до заходів
адміністративного чи громадського
впливу, суду не надано, колегія суддів
дійшла висновку про відмову в
задоволенні позову щодо виселення
відповідача з квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог,
оскільки ОСОБА_2 не надав доказів, що
відповідачем були вчинені протиправні
дії, які дають підставу для її
виселення.

Суд повно та всебічно з»ясував дійсні
обставини справи, дав належну оцінку
доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків
рішення суду не спростовують .

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 305, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 29серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді