АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-5301/11
Номер провадження 22-ц/786/1304/14
Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.
Доповідач Бондаревська С. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А. І., Триголова В.М.

при секретарі: Коваль А.А.

за участю представника відповідача -
ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну
справу

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк"

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 23 грудня 2011 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про стягнення
заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2011 року ПАТ КБ "Приватбанк"
звернулося до суду із зазначеним
позовом, просило ухвалити рішення, яким
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором у розмірі 40923 грн. 31
коп.; з обох відповідачів солідарно
стягнути 100 грн.; а також
стягнути з ОСОБА_3 - 1950 грн. за надання
юридичних послуг та судові витрати у
розмірі 410 грн. 23 коп. - за сплату
судового збору та 120 грн. - за
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. Заявлені вимоги
мотивувало неналежним виконанням
боржником та його поручителем
зобов"язань за кредитним договором.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 23 грудня 2011 року
у задоволенні вищевказаного
позову ПАТ КБ "Приватбанк" -
відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням
місцевого суду, Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" оскаржило його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просило скасувати
як незаконне оскаржуване ним судове
рішення та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Також зазначало, що місцевий суд,
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, помилково, на його думку, виходив
з того, що спір між Банком та
позичальником вирішено Котелевським
районним судом Полтавськоі області,
яким 13 листопада 2006 року видано судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості за
вказаним кредитним договором у
розмірі 5665 грн. 15 коп. /а.с.60-62/.

На апеляційну скаргу ПАТ КБ
"Приватбанк" своє заперечення подали
відповідач ОСОБА_3 та її представник -
ОСОБА_1, в якому заперечуючи та
спростовуючи доводи апелянта, просили
у задоволенні скарги відмовити,
обґрунтовуючи це окрім підстав,
зазначених в рішенні місцевого суду,
також порушенням Банком при укладенні
кредитного договору вимог ч.ч. 2,3 ст. 207
ЦК України, недотриманням норм ч.1 ст.1059
ЦК України та спливом строку позовної
давності. При цьому також вказували на
неправомірність позовних вимог Банку
щодо стягнення штрафу, оскільки, на їх
думку, одночасне стягнення пені і
штрафу призведе до притягнення
відповідача до подвійної
цивільно-правової відповідальності
/а.с. 78-89/.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_1, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення
з наступних підстав.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції встановлено, і
це вбачається з матеріалів справи, що 05
грудня 2005 року між позивачем та ОСОБА_3
був укладений договір №DNH4KS20180545,
за умовами якого банк
надав відповідачеві кредит в сумі 3852
грн. 67 коп. зі сплатою відсотків у
розмірі 25,08% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 05 грудня 2006 року.

З метою забезпечення виконання умов
вищевказаного кредитного договору 11
травня 2006 року банк уклав договір
поруки №DNH4KS20180545 з ОСОБА_2, згідно якого
останній зобов"язався перед банком
відповідати за своєчасне виконання
ОСОБА_3 зобов"язань за кредитним
договором.

У зв"язку з неналежним виконанням
відповідачами договірних зобов"язань,
станом на 07 червня 2011 року утворилась
заборгованість в сумі 41023 грн. 31 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що згідно
судового наказу від 13 листопада 2006 року
№ 2-н-3/06, виданого за заявою Банку,
Котелевським районним судом
Полтавської області, з ОСОБА_3 на
користь позивача вже було стягнуто
заборгованість за кредитним договором
№DNH4KS20180545 від 05грудня 2005 року
в розмірі 5665 грн.15 коп., що включає
заборгованість за кредитом в розмірі
3852 грн.68 коп.; відсотки за користування
кредитом в розмірі 1516 грн. 91 коп.; пеня -
295 грн. 56 коп.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду першої інстанції помилковим
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінан-сова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог закону.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов»язання
припиняється виконанням проведеним
належним чином.

Згідно роз"яснень, наведених в п. 17
постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізо-ваного суду України від 30
березня 2012 року «Про практику
застосування судами законо-давства при
вирішенні спорів,що виникають із
кредитних правовідносин» наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє право-відносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невико-нання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передба-чених ч. 2 ст. 625
ЦК України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599
ЦК України.

Таким чином, видача Котелевським
районним судом Полтавської області 13
листопада 2006 року судового наказу - не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання, не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених умовами кредитного
договору, та не тягне за собою
припинення цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
після видачі судового наказу кредитний
договір не був припиненим та
продовжував діяти. В зв"язку з
невиконанням боржником судового
нака-зу, банком продовжувала
нараховуватись заборгованість, в
зв"язку з чим борг збільшувався.

Однак, визначаючи в позові суму
заборгованості в розмірі 41023 грн. 31
коп., позивач при цьому не врахував
заборгованість, стягнуту з ОСОБА_3 на
користь банку згідно вищевказаного
судового наказу в розмірі 5665 грн. 15 коп.
/а.с. 46/.

В зв"язку з наведеним, та відповідно до
цитованих вище норм закону, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" -
підлягають до часткового задоволення,
зі стягненням на користь позивача
заборгованості за вказаним кредитним
договором з урахуванням сум,
стягнутих за судовим наказом.

При цьому колегія суддів не
погоджується з доводами, наведеними в
запереченні на апеляційну
скаргу ОСОБА_3 та її представником
ОСОБА_1 щодо порушення Банком при
укладенні кредитного договору вимог
ч.ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України, а також щодо
спливу позовної давності та
застосування подвійної
цивільно-правової відповідальності.

Так, за нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 3 ст. 639 ЦК України
письмовий договір вважається
укладеним з моменту його
підписання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України,
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що 05
грудня 2005 року ОСОБА_3 та уповноважений
представник Банку підписали Заяву
позичальника № DNH4KS20180545, у якій
чітко зазначено, що повернення кредиту
відбувається у порядку і на умовах,
визначених у самій Заяві та Умовах
надання споживчого кредиту фізичним
особам.

У заяві ОСОБА_3 своїм підписом
підтвердила, що вона ознайомилася та
погодилась з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
/далі - Умови/, а також виразила свою
згоду на те, що заява разом з
запропонованими ПриватБанком Умовами,
Тарифами складає між нею та Банком
кредитно-заставний договір /а.с.16-17/.
.

Таким чином, між сторонами у належній
формі укладений кредитний договір,
який складається із двох частин - Заяви
і Умов. За змістом ч. 1 ст. 630 ЦК України
законом не вимагається
підписання обома сторонами типових
умов договорів певного виду, на які
мається посилання у основному
договорі, тобто сторони підписують
договір, у якому вказується, що окремі
його умови виконуються згідно
затверджених типових умов,
які стають невід"ємною частиною
договору.

Згідно умов вказаного кредитного
договору банк надав позичальнику
строковий кредит у розмірі 3852 грн. 67
коп. на строк 12 місяців по 05 грудня 2006
року включно з умовами сплати
відсотків за користування кредитним
коштами у розмірі 2,09% у місяць на суму
залишку заборгованості по кредиту в
обмін на зобов»язання позичальника по
поверненню кредиту, сплати процентів у
визначені строки, а також сплати
комісії, яка визначена в Умовах про
надання споживчого кредиту фізичним
особам. При цьому сторонами узгоджено,
що погашення заборгованості
здійснюється у наступному порядку:
щомісяця в період сплати, за який
приймається період з 3 по 10 число
кожного місяця Позичальник повинен
надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 366 грн. 98
коп. для погашення заборгованості за
Кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також інших
витрат згідно Умов.

Згідно п.6.1. Умов у випадку
несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, Позичальник
сплачує пеню у розмірі 1,25% від суми
простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день, але не менше 1
гривні /а.с. 20-23/.

Пункт 6.3 Умов визначає, що при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, Позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн.
+5% від суми заборгованості.

Отже, умовами кредитного договору було
передбачено обов'язок позичальника
сплачувати пеню й штраф за порушення
кредитних зобов'язань, але за різних
підстав та за різні порушення
зобов'язання: за порушення строку
платежів і за порушення графіку
платежів.

Згідно п.6.6 Умов позовну давність за
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
ним, пені, штрафів за даним договором
сторонами встановлено тривалістю в
п'ять років, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК
України. Банк звернувся до суду з
позовом 10 серпня 2011 року, тобто в межах
позовної давності, збільшеної за
домовленістю сторін.

Як вбачається з наданих позивачем до
суду першої та апеляційної інстанції
розра-хунків, у зв"язку з неналежним
виконанням позичальником своїх
договірних зобов"язань за кредитним
договором №DNH4КS 20180545 від 05 грудня 2005
року, - станом на 07 червня 2011 року
утворилась заборгованість в сумі 41023
грн. 31 коп., яка складається із
заборгованості за кредитом - у розмірі
3852 грн. 68 коп.; заборгованості за
процентами за користування кредитом -
14425 грн. 02 коп.; пені за несвоєчасне
виконання зобов"язань за договором - у
сумі 20315 грн. 93 коп., а також штрафів: 500
грн. - штраф (фіксована частина), та 1929
грн. 68 коп. - штраф (процентна складова)
/а.с. 8, 146-148/.

За наведених вище обставин, колегія
суддів вважає, що вказана сума
заборгованості підлягає стягненню на
користь позивача, за вирахуванням суми,
стягнутої з ОСОБА_3 на користь Банку
згідно судового наказу від 13 листопада
2006 року в розмірі 5665 грн. 15 коп.
/а.с. 46/.

Зважаючи на те, що матеріали справи не
містять будь-яких доказів на
підтвердження наявності обставин, які
мають істотне значення, колегія суддів
не вбачає підстав для зменшення
розміру нарахованої Банком пені
згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України.

За договором поруки № DNH4KS20180545 від 11
травня 2006 року, укладеним Банком з
поручителем ОСОБА_2, виконання
зобов"язань позичальником за вказаним
кредитним договором забезпечено
порукою у розмірі 100 грн. /а.с. 9-10/.

Таким чином, згідно вказаного договору
поруки, відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК
України, з ОСОБА_2 на користь Банку
підлягає стягненню у погашення
заборгованості за кредитним договором
- 100 грн.

Згідно положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
пропорційно до задоволених позованих
вимог підлягають стягненню на
користь позивача понесені ним судові
витрати.

При цьому колегія суддів вважає
необгрунтованою вимогу Банку щодо
стягнення з ОСОБА_3 суми у розмірі
1950 грн. за надання юридичних послуг та
витрат, пов"язаних з оплатою правової
допомоги адвоката та інших фахівців в
галузі права, - зважаючи на
відсутність у справі належних доказів
у підтвердження понесених позивачем
таких судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 3, 4 ч.1 ст. 309; ст.
ст. 314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» - задовольнити
частково.

Рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року -
скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ DNH4KS20180545 від 05 грудня 2005
року у розмірі 35114 грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
заборгованість у розмірі 100 грн. за
договором поруки від 11 травня 2006
року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
судові витрати у розмірі 351 грн. 14 коп.
за сплату судового збору та 120 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: