АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 441/2-3196/11 22-ц/774/2048/К/14
Справа № 2-3196/2011
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2048/К/14
суддя Камбул М.О.
Суддя-доповідач - Чорнобук
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Остапенко В.О., Савіної Г.О.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Кривому Розі
відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України без
фіксації судового засідання
технічними засобами цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на
рішення Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 29 листопада 2012 року
по справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Управління благоустрою та
житлової політики Виконавчого
комітету Криворізької міської ради,
ОСОБА_5, третя особа - Відділ
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Тернівської
районної у місті ради м. Кривого Рогу,
про визнання приватизації та договору
купівлі-продажу недійсними.

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2, в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3,
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4,
Управління благоустрою та житлової
політики Виконавчого комітету
Криворізької міської ради, ОСОБА_5, про
визнання приватизації та договору
купівлі-продажу недійсними.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона є матір'ю
відповідача ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_3,
2005 року народження. 28 листопада 2006 року
на ім'я ОСОБА_4 було приватизовано
квартиру АДРЕСА_1. На час приватизації у
спірній квартирі, крім ОСОБА_4, була
також зареєстрована її малолітня
донька ОСОБА_3, 2005 року народження. 28
січня 2008 року відповідач ОСОБА_4
продала спірну квартиру ОСОБА_5
Оскільки на час приватизації, будучи
зареєстрованою у спірній квартирі, її
онука ОСОБА_3 не приймала участі у
приватизації, чим порушені її
конституційні права, уточнивши під час
розгляду справи в останній редакції
позовної заяви від 10 жовтня 2012 року,
просила суд визнати свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1 №Т
808, видане 28 листопада 2006 року на ім'я
ОСОБА_4, виданим з порушенням та
недійсним, визнати право власності
нерухомого майна, зареєстроване в КП
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації» 04 грудня 2006 року в
книзі 249П-351, запис 351 не дійсним, визнати
договір купівлі-продажу від 28 січня 2008
року, посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за
№ 473 недійсним, а також зобов'язати
відділ житлово-комунального
господарства виконкому Тернівської
районної у місті ради видати свідоцтво
про приватизацію квартири АДРЕСА_1
загальною площею 102,3 кв. м. на ім'я
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 частині кожній.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 29 листопада 2012 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково, визнано недійсним свідоцтво
про право власності на житло №Т 808 від 28
листопада 2006 року на квартиру АДРЕСА_1,
видане згідно розпорядження №Т-926 від 22
листопада 2006 року, органом
приватизації Управління
житлово-комунального господарства
Криворізької міської Ради народних
депутатів на ім'я ОСОБА_4 В іншій
частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду в частині відмови у задоволенні її
позовних вимог та ухвалення нового про
задоволення її позову в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на її думку, суд помилково до
спірних правовідносин не застосував
положення ч.ч. 1, 6 ст. 203, ст.ст.215, 216 ЦК
України, неправомірно відмовив їй у
задоволенні позовної вимоги про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, та не врахував, що нікчемний
правочин є недійсним і не потребує
окремого визнання його недійсним. Суд
першої інстанції не застосував
наслідки недійсності (нікчемності)
правочину з власної ініціативи. Крім
того, вважає, що відмова у задоволенні
позовних вимог порушує інтереси її
неповнолітньої онуки ОСОБА_3.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_1 належала відповідачці ОСОБА_4
згідно свідоцтва про право власності
на житло №Т-808 від 28.11.2006 року, виданого
органом приватизації Управління
житлово-комунального господарства
Криворізької міської Ради народних
депутатів згідно розпорядження №Т-926
від 22 листопада 2006 року.(а.с.40)

Згідно довідок КП «ЖЕО № 14» від 26.04.2012
року та від 22.10.2014 року дочка
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована у квартирі
АДРЕСА_1 з 14.07.2006 року і зареєстрована у
квартирі по теперішній час. (а.с.77, 195)

Згідно договору купівлі-продажу від
28.01.2008 року ОСОБА_4 продала спірну
квартиру відповідачу ОСОБА_5(а.с.54-55)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині визнання недійсним свідоцтва
про право власності на спірне житло,
суд першої інстанції виходив із
доведеності факту порушення права її
малолітньої онуки ОСОБА_3 на участь у
приватизації квартири, в якій вона
мешкала разом із матір'ю ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду виходячи з наступного.

Правові підстави приватизації житла,
що знаходиться в державній власності
та процедура її здійснення
визначається Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992 року та Положенням про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян, затвердженого
Наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству № 56
від 15 вересня 1992 року (далі - Положення).

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінню,
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Пунктом 5 Положення передбачено, що до
членів сім'ї наймача включаються лише
громадяни, які постійно мешкають у
квартирі (будинку) разом з наймачем або
за якими зберігається право на житло.

При цьому, як встановлено ч. 2 ст. 64 ЖК
України, до членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем
і ведуть з ним спільне господарство.

З матеріалів справи вбачається, що
дочка відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3
мешкала та була зареєстрована у
квартирі АДРЕСА_1 разом з відповідачем
ОСОБА_4 на час здійснення приватизації,
але участі у приватизації не приймала.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про захист
порушеного права малолітньої ОСОБА_3,
визнавши недійсним свідоцтво про право
власності на житло №Т 808 від 28
листопада 2006 року на квартиру АДРЕСА_1,
видане згідно розпорядження №Т-926 від 22
листопада 2006 року, органом
приватизації Управління
житлово-комунального господарства
Криворізької міської Ради народних
депутатів на ім'я ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині визнання договору
купівлі-продажу спірної квартири
недійсним, суд дійшов висновку про те,
що позивачеві необхідно звертатись з
позовом про визнання договору
нікчемним, оскільки його укладено без
дозволу органу опіки та піклування.

Але погодитися з таким висновком суду
не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, а ч.1 ст. 203 Цивільного
кодексу України передбачено, зокрема,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації. Перелік органів,
які здійснюють державну реєстрацію,
порядок реєстрації, а також порядок
ведення відповідних реєстрів
встановлюється законом.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

У п. 1.3 Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації прав
власності та інших речових прав на
нерухоме майно» затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року №7/5 з відповідними змінами (далі -
Тимчасове положення), що діяло на час
виникнення спірних правовідносин,
визначено, що державна реєстрація прав
проводиться реєстраторами бюро
технічної інвентаризації (далі - БТІ) у
межах визначених
адміністративно-територіальних
одиниць, обслуговування на території
яких здійснюється БТІ, створеними до
набрання чинності Законом України "Про
внесення змін до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" та інших
законодавчих актів України" (1878-17) та
підключеними до Реєстру прав власності
на нерухоме майно.

Відповідно до п.1.4 Тимчасового
положення обов'язковій державній
реєстрації підлягають право власності
та інші речові права на нерухоме майно,
розміщене на території України, що
належить фізичним та юридичним особам,
державі в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

Пунктом п.1.5 Тимчасового положення
визначено, що державній реєстрації
підлягають право власності та інші
речові права на нерухоме майно, а саме
на квартири.

У абз. 2, 3, 4, 6 п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснено, що судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (ст. ст. 205-210, 640 ЦК України
тощо). Зокрема, не є укладеними
правочини (договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно зі ст. ст. 210, 640 ЦК
України не є вчиненим також правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації. Встановивши ці
обставини, суд відмовляє в задоволенні
позову про визнання правочину
недійсним. Наслідки недійсності
правочину не застосовуються до
правочину, який не вчинено. Вимога про
визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом. Суди
мають відмовляти в позові з такою
вимогою. У цьому разі можуть заявлятися
лише вимоги, передбачені главою 83 книги
пятої ЦК України.

Суд першої інстанції на
вищезазначені обставини справи та
норми матеріального права уваги не
звернув та дійшов помилкового висновку
про відмову ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 у задоволенні її
позовних вимог з тих підстав, що
договір купівлі-продажу квартири,
укладений без дозволу органу опіки і
піклування є нікчемним.

Оскільки договір купівлі-продажу від 28
січня 2008 року, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстрований в
реєстрі за № 473, згідно якого ОСОБА_4
продала, а ОСОБА_5 купила квартиру
АДРЕСА_1 не пройшов державної
реєстрації у встановлено законом
порядку, то зазначений правочин,
відповідно до ст.210 та 640 ЦК України, не є
вчиненим і суд не може застосувати до
нього наслідки недійсності правочину.

З огляду на це, позовні вимоги ОСОБА_2,
яка діє в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3 про визнання договору купівлі
продажу від 28 січня 2008 року недійсним
задоволенню не підлягають, оскільки
даний правочин не є вчиненим.

Доводи апеляційної скарги про те, що
зазначений договір купівлі-продажу є
недійсним з підстав зазначених у ст. 215,
216 ЦК України не можуть бути взяті
колегією суддів до уваги, оскільки
наслідки недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язання відділу
житлово-комунального господарства
виконкому Тернівської районної у місті
ради видати свідоцтво про приватизацію
квартири на ім'я відповідачки ОСОБА_4 та
малолітньої ОСОБА_3 по 1/2 частині
кожній, на думку колегія суддів, суд
дійшов правильного висновку про
відмову в задоволенні таких вимог із
посиланням на порядок здійснення
приватизації, встановлений Законом
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.1992 року та
Положенням про порядок передачі
квартир (будинків) у власність
громадян, затвердженого Наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству № 56
від 15 вересня 1992 року. Приватизація
здійснюється за заявами громадян, тому
у суду відсутні підстави для
покладання такого обов'язку на орган
приватизації. Доводи апеляційної
скарги в цій частині висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає відхиленню, рішення суду
підлягає зміні в частині підстав
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
28 січня 2008 року, відповідно до п. 3,4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду ухвалене у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, тому підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2012
року змінити в частині підстав відмови
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
яка діє в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 28 січня 2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за
№ 473.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: