Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/4191/14Головуючий у 1-й
інстанції Парій О.В. Суддя-доповідач
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 20 серпня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЗАПОРІЖЖЯ -
АГРО» (надалі - ДП «ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО») про
визнання договору оренди землі
недійсним та стягнення збитків, третя
особа Управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, який у
подальшому уточнив (а.с.43-46) та в якому
просив визнати недійсним договір
оренди землі № 264 від 02 квітня 2007 року,
укладений між ним та ДП «Ілліч-Агро
Запоріжжя» ВАТ «Маріупольський
металургійний завод імені Ілліча»
(нова назва у 2014 році ДП
«ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО» (а.с.38-40); стягнути з
відповідача на його користь збитки в
розмірі 23 269,75 грн.; стягнути з
відповідача на його користь судовий
збір.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що є власником земельної
ділянки площею 14,9702 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Берестівської сільської
ради Бердянського району Запорізької
області. В період оформлення
державного акту між ним та
керівництвом ДП "Ілліч-Агро Запоріжжя"
була домовленість з приводу надання
земельної ділянку в оренду, але умови
конкретно не обговорювалися. У травні
2011 року він дізнався, що між ним ДП
"Ілліч-Агро Запоріжжя" ВАТ
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" укладений
договір оренди землі № 264 від 02 квітня
2007 року. Примірник договору він отримав
за вимогою того ж місяця на
підприємстві. До договору були
долучені додатки: додаткова угода, план
меж земельної ділянки, кадастровий
план земельної ділянки, акт
прийому-передачі земельної ділянки,
акт визначення зовнішніх меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості).
Ознайомившись з умовами договору та
додатками до нього він помітив, що
договір містить пункти, які не
погоджувалися з ним та, які не
відповідають законодавству. Помилки у
договорі викликали сумніви з приводу
правильності та законності таких
документів. В графі «Орендодавець» у
договорі навпроти його прізвища
розташований підпис, але жодних
документів він не підписував. Вважає,
що договір порушує діюче
законодавство, не відповідає його
дійсній волі та порушує його майнові
права. В оригіналі наданого йому
примірника договору вказана дата 02
квітня 2007 року, але помітно, що вона
виправлялася. Таке виправлення порушує
його права, оскільки від цієї дати
залежить кінцевий строк дії договору
та розмір винагороди за користування
землею. В акті прийому-передачі
земельної ділянки вказано, що за даним
договором передається земельна
ділянка в розмірі 0,0101 га, але за
договором площа земельної ділянки
становить 14,9702 га. Також містяться
невідповідності з площами, вказаними в
плані меж земельної ділянки та
кадастровому плані земельної ділянки -
площа ріллі в цих документах вказана
15,0241 га. До примірника договору оренди
землі додана додаткова угода до
договору оренди земельної ділянки № 264
від 02.04.2007 року без зазначення дати її
укладення. Оскаржуваний договір оренди
вчинявся в письмовій формі та пройшов
державну реєстрацією. Додаткова угода
до договору оренди землі повинна була
також пройти державну реєстрацію. В
договорі оренди землі має бути вказана
грошова оцінка земельної ділянки, яка в
договорі оренди землі № 264 від 02 квітня
2007 року не зазначена. Довідку про
оцінку земельної ділянки він не
отримував та для укладання договору не
надавав. За таких обставин не можливо
встановити чи відповідає розмір
орендної плати по договору відсоткам
від оцінки, тому вважає, що істотна
умова договору - розмір орендної плати -
не була викладена в договорі належним
чином. Вважає, що домовленість по
оплаті за договором досягнута не була.
Підстав стверджувати, що за актом
прийому-передачі перейшло право
користування земельною ділянкою
площею 14,9702 га не має, оскільки в акті не
заповнена графа з датою, що в свою чергу
не дає можливості встановити момент
передачі об'єкта оренди. Зазначає, що
відсутність у договорі оренди землі
хоча б однієї з істотних умов,
передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України
"Про оренду землі" є підставою для
визнання недійсним такого договору
оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону
України "Про оренду землі". Позивач
зазначає, що йому спричинено
матеріальні збитки у вигляді несплати
орендних платежів, оскільки
користуючись земельною ділянкою
відповідач за це не платив. Орендна
плата має бути в розмірі не менше 3
відсотків визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки, земельної частки (паю).
Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становить в 2011 р., 2012р., 2013р. та
2014 р. - 258 553,16 грн. Позивач надав
розрахунок, за яким розмір орендної
плати становив: з квітня по грудень 2011
року 5 817,42 грн., за 2012 рік 7 756,59 грн., за 2013
рік 7 756,59 грн., з січня по березень 2014
року 1 939, 14 грн. Вказував, що всього сума
збитків становить 23 269,74 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 20 серпня
2014 року у цій справі в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до ДП
«ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО» про визнання договору
оренди землі недійсним та стягнення
збитків, третя особа Управління
Держземагентства у Бердянському
районі Запорізької області відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права судом першої
інстанції, позивач ОСОБА_2 просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів апеляційного
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що відмовляючи у
задоволенні позову позивача у повному
обсязі, суд першої інстанції керувався
ст.ст. 3-6, 11, 57-62, 64, 88, 212-215, 223, 294 ЦПК
України, ст.ст. 203, 207, 215, 626, 628, 792 ЦК
України, ст. 93 ЗК України, ст.ст. 1, 6, 13 - 15,
17, 35 Закону України «Про оренду землі»
та виходив із того, що правові підстави
для визнання недійсним договору оренди
землі № 264 від 02 квітня 2007 року,
укладеного між позивачем ОСОБА_2 та ДП
«Ілліч-Агро Запоріжжя» ВАТ
«Маріупольський металургійний завод
імені Ілліча» (у подальшому - ДП
«ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО»), та, відповідно, для
стягнення з відповідача на користь
позивача збитків в розмірі 23 269,75 грн.
відсутні; права ОСОБА_2 при укладенні
зазначеного договору не порушені; крім
того, ОСОБА_2 пропущений строк позовної
давності щодо позовних вимог про
визнання недійсним зазначеного
договору оренди землі, про
застосування якого у цій справі просив
відповідач.

З такими висновками суду першої
інстанції можна погодитись лише
частково.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
вказаному Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

В силу вимог ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

В силу вимог ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо оренди земельної
ділянки регулюються законом.

Частиною 8 ст. 93 ЗК України встановлено,
що відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
оренду землі», оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Статтею 6 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що орендарі
набувають права оренди земельної
ділянки на підставах і в порядку,
передбачених Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим та іншими законами України і
договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

В силу вимог ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі
укладається у письмовій формі і за
бажанням однієї із сторін може бути
посвідчений нотаріально.

За змістом ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції на час
укладання договору) істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальність за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки;
умови збереження стану об'єкту оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючи обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін. Відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, а також порушення вимог статей
4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Статтею 17 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що передача об'єкта
оренди орендарю здійснюється
орендодавцем у строки та на умовах, що
визначені у договорі оренди землі, за
актом приймання-передачі.

Згідно із ст. 35 Закону України «Про
оренду землі» спори, пов'язані з
орендою землі, вирішуються у судовому
порядку.

Судом першої інстанції було правильно
встановлено, що ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 14,9702 га,
розташованої на території ДП № 9; п. 101,
102 КСП ім. Шевченко Берестівської
сільської ради Бердянського району
Запорізької області на підставі
Держаного акту на право приватної
власності на землю ЗП № 172821 від 29.03.07
року (а.с.20).

Відповідно до договору оренди землі,
укладеного 02 квітня 2007 року,
орендодавцем в оренду передано
земельну ділянку площею 14,9702 га на 15
років до 02 квітня 2022 року (а.с.6-7).

Зазначений договір зареєстрований у
Бердянському районному відділі
Запорізької регіональної філії ДП
«Центр державного земельного кадастру
при держкомітеті по земельним ресурсам
України» 30 грудня 2010 року(а.с.7).

Згідно із рішенням Бердянського
міськрайонного суду від 12.11.2013 року
(а.с.91-93) у справі № 2- 4416/2011 за позовом
ОСОБА_2 до ДП «Ілліч-Агро Запоріжжя» ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (ДП
«ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО») про визнання
неукладеним договору оренди землі,
скасування його державної реєстрації
та повернення земельної ділянки,
встановлено обставину, що укладений
між сторонами договір оренди землі від
02.04.07 року відповідає типовій формі
договору, затвердженої Постановою
Кабінету Міністрів України від 13.12.2006
року № 1724 та пройшов державну
реєстрацію 30.12.2010 року. Істотні умови
договору присутні в оскарженому
договорі та визначені сторонами на
власний розсуд та ними погоджені, що
відповідає приписам ст.ст. 6, 627 ЦК
України. Відповідно до відомостей про
видачу орендної плати за 2007-2011 роки
ОСОБА_2 отримував орендну плату за
вказаний період в розмірах, визначених
договором, що підтверджує його
обізнаність про умови договору та їх
схвалення.

Позивач майже шість років не звертався
до відповідача щодо безпідставного
користування належною йому земельною
ділянкою, що також свідчить про
існування між сторонами договірних
відносин.

Рішення суду залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 24 грудня 2013 року та набрало
чинності (а.с.95-97).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
зазначені обставини не доказуються при
розгляді даної справи.

Наданий позивачем висновок експерта №
21 від 25 січня 2012 року, складений
експертом сектора з
техніко-криміналістичного
забезпечення роботи Бердянського МВ
НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій
області Звергздіним О.С. (а.с.13-19), суд
першої інстанції не прийняв до уваги,
оскільки судова почеркознавча
експертиза призначена та проведена за
ухвалою суду під час розгляду іншої
справи. Клопотань про призначення
судової почеркознавчої експертизи під
час розгляду даної справи позивачем не
заявлено.

Оцінюючи зазначений висновок, як
письмовий доказ, суд першої інстанції
вважав, що він не є доказом у справі на
підтвердження обставини того, що
ОСОБА_2 не підписував спірний договір.
Відповідно до ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції правильно вважав, що
відсутні підстави для визнання
договору оренди землі недійсним.

Позовні вимоги в частині стягнення
збитків у вигляді орендної плати з
квітня 2011 року по березень 2014 року в
сумі 23269,74 грн. також задоволенню не
підлягають, оскільки як встановлено
судовим рішенням від 12.11.2013 року у
справі № 2-4416/2011 ОСОБА_2 отримував
орендну плату за період 2007-2011 р.р. в
розмірах, визначених договором
відповідно до орендної плати. Крім
цього, судом встановлено, що в грудні 2012
року та листопаді 2013 року відповідач
поштовими переказами направляв на
адресу позивача грошові кошти у
вигляді орендної плати за землю в
розмірі 6591,61 грн. (за 2012 рік) та в розмірі
6591,61 грн. та 6803,26 грн. (за 2013 рік).
Зазначені суми повернуто Укрпоштою з
формулюванням «за збігом строку
зберігання» (а.с.88-90). Отже, вина
відповідача в неотриманні позивачем
коштів за оренду землі відсутня.

Крім цього, суд першої інстанції
вважав, що позивачем пропущений строк
звернення з даним позовом до суду в
частині вимог про визнання договору
оренди землі недійсним.

Так, згідно пояснень позивача
домовленість про передачу земельної
ділянки в оренду існувала в період
оформлення державного акту на право
власності на землю.

Державний акт на право власності на
землю оформлений та виданий позивачу 29
березня 2007 року.

Спірний договір укладений 02 квітня 2007
року. Орендна плата за 2007 рік отримана
ОСОБА_2 у натуральній формі у грудні 2007
року, що підтверджується довідкою
відповідача про видачу орендної плати
(а.с.55) та відомостями на видачу зерна,
олії та соняшнику за оренду земельного
паю за 2007 рік (а.с.56-57).

Звідси, про існування договірних
відносин з ДП «Ілліч-Агро Запоріжжя»
ПАТ «Металургійний комбінат імені
Ілліча» ОСОБА_2 знав з грудня 2007 року,
тобто з дати отримання орендної плати
за 2007 рік, та з цього часу він довідався
або міг довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

З даним позовом ОСОБА_2 звернувся до
суду в квітня 2014 року (а.с.2), отже після
спливу позовної давності. Причин
пропущення позовної давності
позивачем не зазначено.

Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі (а.с.50-51), є підставою для відмови у
позові, суд першої інстанції також
вважав, що в задоволенні позовних вимог
в частині визнання договору оренди
недійсним належить відмовити за
спливом позовної давності, що є
помилковим.

Доводи апеляційної скарги позивача
ОСОБА_2 та представника останнього є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції щодо відсутності
правих підстав для визнання недійсним
договору оренди землі та стягнення
збитків, а лише відображають позицію
позивача, висловлену останнім в його
позові і яку він вважає такою, що є
єдино вірною та єдино можливою.

Порушення судом першої інстанції у цій
справі норм процесуального права, які б
призвели до неправильного вирішення
цієї справи, та могли бути підставою
для скасування оскаржуємого рішення
суду, відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що рішення суду першої
інстанції є законним та обгрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального права
та прийняв рішення, яким спір знайшов
своє належне вирішення.

Разом з тим, згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про
зміну рішення суду першої інстанції у
випадку, якщо помилки у рішенні суду
першої інстанції можливо усунути без
його скасування, не змінюючи суть
рішення і вони стосуються окремих його
частин.

Так, встановлено, що відмовляючи у
задоволенні позову позивача у частині
позовних вимог позивача щодо визнання
недійсним договору оренди землі з двох
підстав одночасно, а саме того, що
підстав для визнання договору оренди
недійсним немає та сплила позовна
давність, суд першої інстанції
допустився процесуальної помилки.

Оскільки, застосування однієї із
зазначених підстав виключає
можливість застосування судом іншої.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що правових
підстав для визнання договору оренди
землі недійсним у цій справі немає, а,
відповідно, й права ОСОБА_2 при
укладенні зазначеного договору оренди
землі не були порушені.

Тому, у даному випадку сплив позовної
давності у цій справі як підстава для
відмови у задоволенні позову позивача
не міг бути застосований судом першої
інстанції, на чому наполягав також
апелянт у своїй апеляційній скарзі.

Оскільки, у встановлені законом строки
позовної давності захисту судом
підлягає тільки порушене право особи.

Позовні вимоги позивача у цій справі до
відповідача щодо стягнення збитків у
сумі 23 269,745 грн. є похідними від
позовних вимог позивача до відповідача
у цій справі про визнання недійсним
вищезазначеного договору оренди землі
недійсним (первісних), а тому у разі
відмови судом позивачеві у задоволенні
первісних позовних вимог у цій справі,
похідні також не підлягають
задоволенню.

Позивач у своїх позовних вимогах у цій
справі не просив визнати недійсною
додаткову угоду до договору оренди
земельної ділянки № 264 від 02.01.2007 року
(а.с.8).

При цьому, позивач у своєму позові та
апеляційній скарзі зазначав, що вона
також є недійсною, оскільки не пройшла
державної реєстрації у Центрі
державного земельного кадастру.

Суд першої інстанції розглядав дану
справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11
ЦПК України в межах заявлених
позивачем позовних вимог та на
підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. 57 ч. 1 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
пояснень свідків, писмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ч. 2 ЦПК України).

Висновок експерта - докладний опис
проведених експертом досліджень,
зроблені у результаті них висновки та
обґрунтовані відповіді на питання,
завдані судом (ст. 66 ч. 1 ЦПК України).

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із тим, що висновок
експерта № 21 від 25 січня 2012 року,
складений експертом сектора з
техніко-криміналістичного
забезпечення роботи Бердянського МВ
НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій
області Звергздіним О.С. (а.с.13-19) слід
вважати у цій справі письмовим доказом,
а не висновком експерта, оскільки судом
першої інстанції будь-яка
почеркознавча експертиза у цій справі
не призначалась, відповідні клопотання
від сторін у цій справі суду першої та
апеляційної інстанцій не поступали.

Хоча суд першої інстанції та колегія
суддів апеляційної інстанції в силу
вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяли
всебічному і повному з'ясуванню
обставин цієї справи: роз'яснювали
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, у тому числі щодо
заявлення клопотання про проведення
відповідної судової почеркознавчої
експертизи у цій справі, попереджали
про наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяли здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що дійсно згідно із
висновком експерта № 21 від 25 січня 2012
року, складеним експертом сектора з
техніко-криміналістичного
забезпечення роботи Бердянського МВ
НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій
області Звергздіним О.С. на підставі
ухвали про призначення комплексної
почеркознавчої експертизи і технічної
експертизи документів, винесеної 22.12.2011
року суддею Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області Крамаренко А.І. у цивільній
справі №2-4416/11 (а.с.13-19), підписи,
розташовані в графі «Орендодавець»
договору оренди землі № 264 від 02.04.2007
року між ОСОБА_2 та ДП «Ілліч-Агро» в
графі «Орендодавець» додаткової угоди
до договору оренди земельної ділянки №
264 від 02.01.2007 року, в графі «Земельну
ділянку передав: ОСОБА_2» акта прийому -
передачі земельної ділянки за 2007 рік і
в графі «Орендодавець» акта визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за 2007 рік виконані не
ОСОБА_2 , а іншою особою.

Апелянт у своїх доводах апеляційної
скарги виходив з того, що відповідачем
у цій справі ДП «Запоріжжя-Агро» не
надано належних та допустимих доказів
на спростування вказаного письмового
доказу (висновку експерта в іншій
цивільній справі) та укладення
вищезазначеного договору оренди землі
між сторонами у цій справі.

Проте, із такими доводами апелянта
погодитись не можна з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи,
вищезазначений договір оренди землі
№264 від 02 квітня 2007 року, укладений між
ОСОБА_2 та ДП «Ілліч-Агро Запоріжжя» ВАТ
«Маріупольський металургійний завод
імені Ілліча» пройшов державну
реєстрацію у ДП «Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельним
ресурсам», про що у книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
вчинено запис № 72 від 30.12.2010 року
(а.с.7).

ДП «Запоріжжя-Агро» надані суду у
матеріали цієї справи копії належним
чином завірених документів на
підтвердження виконання сторонами
вищезазначеного договору оренди землі,
а саме: виплати ДП «Ілліч-Агро
Запоріжжя» ВАТ «Маріупольський
металургійний завод імені Ілліча» (ДП
«ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО»), як Орендорем, та
отримання ОСОБА_2, як Орендодавцем, за
вищезазначеним договором оренди землі
№ 264 від 02 квітня 2007 року орендної плати
у період після 2007 року і до 2013 року, а
саме: довідки про видачу орендної плати
ОСОБА_2 за договором за період 2007-2013
роки (а.с.55), відомості про видачу зерна
за орендну плату земельного паю за 2007
рік, у тому числі ОСОБА_2 з підписом
останнього (а.с.56-57), форми № 87
сільгоспзвіту на підтвердження видачі
зерна на пай ОСОБА_2 за 2008 рік (а.с.58),
форми № 68 сільгоспобліку надання
послуг по вспашці городу за 2008 рік
(відробіткова форма виплати орендної
плати) (а.с.59), реєстру послуг, видачи
масла соняшника за оренду земельного
паю за 2008 рік з підписом ОСОБА_2 (а.с.60-62),
видаткового касового ордеру № 332 від
31.08.2009 року (а.с.63) про видачу ОСОБА_2
орендної плати за 2009 рік у сумі 1 400,0 грн.
з підписом ОСОБА_2; відомості на виплату
грошей № 5 за серпень 2009 року ОСОБА_2 1400,0
грн. з підписом останнього на
підтвердження отримання тощо (а.с.64-90).

Ст. 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок
експерта для суду не є обов'язковим і
оцінюється судом за правилами,
встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Як вбачається із матеріалів цієї
справи, позивач ОСОБА_2, як орендодавець
земельної ділянки, постійно у період з
2007 по 2013 роки користувався своїми
правами, як орендодавця за
вищезазначеним договором оренди
земельної ділянки, отримував від
відповідача, як орендаря цієї
земельної ділянки, орендну плату у
різних її формах (натуральній,
грошовій, відробітковій), отримання
відбувалися через касу, що
підтверджується копіями видаткових
касових ордерів із підписом ОСОБА_2, а
також шляхом проведення виплат за
відомостями з підписами ОСОБА_2,
поштовими переказами із цим ОСОБА_2
погоджувався, та, навіть, наполягав
(заява від 12.08.2011 року із підписом
ОСОБА_2 на ім'я відповідача з вимогою
видати з каси гроші заборгованість
орендної плати за 2011 рік за
вищезазначеним договором оренди землі
у сумі 2 800,0 грн. а.с.75).

Таким чином, за висновком експерта в
іншій цивільній справі (письмовим
доказом у цій справі) досліджувався
підпис від імені ОСОБА_2 лише у договорі
оренди, акті прийому - передачі
земельної ділянки, додатковій угоді до
договору, акті погодження меж
земельної ділянки (а.с.19). Проте
відповідачем надані суду першої
інстанції й інші письмові докази із
підписом позивача ОСОБА_2 на
підтвердження укладення, дії та
виконання сторонами у цій справі
вищезазначеного договору оренди землі,
як орендодавцем та орендарем за цим
договором.

Незначні описки у договорі оренди
землі та додатках до нього в частині
розміру земельної ділянки, яка
передається в оренду, не можуть бути
підставою для визнання недійсним цього
договору оренди землі.

При вищевикладених обставинах, колегія
суддів апеляційного суду погоджується
із судом першої інстанції у тому, що при
укладенні вищезазначеного договору
оренди земельної ділянки було
додержано вимоги щодо його письмової
форми та волі сторін; правові підстави
для визнання зазначеного договору, про
які апелянт - позивач ОСОБА_2 зазначав у
своєму позові та апеляційній скарзі,
відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу
ОСОБА_2 слід задовольнити частково;
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 20 серпня
2014 року у цій справі змінити,
виключивши із мотивувальної частини
обґрунтування відмови у позові у
частині позовних вимог позивача про
визнання договору оренди недійсним з
підстав спливу позовної давності, в
решті рішення суду залишити без змін.

Разом з тим, колегія суддів
апеляційного суду вважає за необхідне
роз'яснити позивачеві його право
вирішувати питання щодо розірвання
договору оренди землі з відповідачем
чи стягнення орендної плати у
подальшому окремо від цієї справи.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307-308, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія
суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 20 серпня
2014 року у цій справі змінити,
виключивши із мотивувальної частини
обґрунтування відмови у позові у
частині позовних вимог позивача про
визнання договору оренди недійсним з
підстав спливу позовної давності, в
решті рішення суду залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте воно
може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.