Справа № 761/6978/14-ц
Провадження №2/761/3200/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Макаренко І.О.

при секретарі
Нечипорук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві об'єднану цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя та за
обєднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про поділ спільного майна
подружжя, в якому просив розділити
спільне сумісне майно між ним та
відповідачем і визнати за ним право
особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_1; право власності на ?
земельної ділянки, кадастровий №
:01:003:0032, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3, та на ? легкового автомобіля
марки AUDI 80 2.0 Е, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Ухвалою судді Шевченківського
районного суду м. Києва Голік Н.О. від 22
квітня 2011 року відкрито провадження у
даній справі.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 жовтня 2011 року
провадження у справі № 2-8248/11 зупинено
на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України до
вирішення справи № 2-10051/11 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
права власності та визнання договорів
недійсними в частині покупця.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 липня 2012 року
відновлено провадження у справі №
2-8248/11 у зв'язку з набранням законної
сили рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 30 березня 2012
року у справі № 2-10051/11 про відмову в
позові ОСОБА_3.

Не погоджуючись з позовною заявою
ОСОБА_1, відповідач подала зустрічну
позовну заяву, в якій просила визнати
спільною сумісною власністю сторін
права інтелектуальної власності на
торговельні марки - «ІНФОРМАЦІЯ_4»,
«ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», а також
поділити в натурі, відступивши від
рівності часток, спільне сумісне майно
подружжя наступним чином: виділити
ОСОБА_2: ? квартири АДРЕСА_2; ? земельної
ділянки, кадастровий № :01:003:0032, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, а
ОСОБА_1 виділити: ? квартири АДРЕСА_2; ?
земельної ділянки, кадастровий №
:01:003:0032, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 30 січня
2014 року, у прийнятті зустрічного
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя відмовлено,
оскільки спільний розгляд судом
вказаних вимог ускладнить вирішення
справи.

29 листопада 2012 року ухвалою судді
Шевченківського районного суду м.
Києва Макаренко І.О. відкрито
провадження у справі № 2610/26664/2012 за
позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ спільного майна подружжя.
Позивач просила визнати спільною
сумісною власністю сторін права
інтелектуальної власності на
торговельні марки - «ІНФОРМАЦІЯ_4»,
«ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», а також
поділити в натурі, відступивши від
рівності часток, спільне сумісне майно
подружжя наступним чином: виділити
ОСОБА_2 ? квартири АДРЕСА_2; ? земельної
ділянки, кадастровий № :01:003:0032, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, а
ОСОБА_1 виділити ? квартири АДРЕСА_2; ?
земельної ділянки, кадастровий №
:01:003:0032, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3. Позовні вимоги обґрунтовано
необхідністю врахування інтересів
малолітньої дитини сторін, що проживає
з ОСОБА_2, а також повернення позивачем
після розірвання шлюбу спільних боргів
подружжя за кредитним договором та
договором позики.

Ухвалою судді Шевченківського
районного суду м. Києва Голік Н.О. від 16
травня 2013 року за клопотанням
представника ОСОБА_2 об'єднано в одне
провадження цивільну справу №2-8248/11,
пров. №2/761/818/2013 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Акціонерний
комерційний банк «Райффайзенбанк
Україна» про поділ майна подружжя та
цивільну справу №2610/26664/2012 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна подружжя, та присвоєно єдиний
№2-8248/11, пров. №2/761/818/2013.

14 листопада 2013 року ОСОБА_1 подав заяву,
в якій просив додатково до раніше
заявлених позовних вимог витребувати
майно, що є спільною сумісною власністю
подружжя, а саме - квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 у ОСОБА_4, що вибула із спільної
сумісної власності подружжя під час
розгляду судом даної справи.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 листопада 2013 року у
прийнятті вказаної заяви відмовлено,
оскільки в ній йдеться про одночасну
зміну предмету та підстав позову, що
суперечить вимогам ЦПК України, нові
підстави позовних вимог пов'язані з
іншими обставинами, що не стосуються
предмету позову, а також
передбачається залучення нових
учасників справи.

ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву про
відмову від раніше заявленої позовної
вимоги про визнання за ним права
власності на ? легкового автомобіля
марки AUDI 80 2.0 Е, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1.

09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 подав до суду
уточнену позовну заяву, в якій
остаточно просить в порядку поділу
спільного майна подружжя з урахуванням
компенсації, іеше майно майно подружжя
розподілити наступним чином: визнати
за ним право власності на право
власності на земельну ділянку,
кадастровий № :01:003:0032, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; право
власності на 67/100.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує
тим, що під час перебування у шлюбі з
ОСОБА_2 подружжям було нажите спільне
майно, а саме: квартира АДРЕСА_2,
земельна ділянка, кадастровий №
:01:003:0032, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3, та квартира АДРЕСА_1, яка була
відчужена ОСОБА_2 під час розгляду
справи судом без згоди позивача, що дає
йому право на компенсацію вартості
його частки.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в
судовому засіданні позов підтримали,
посилаючись на обставини, викладені в
ньому.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні проти позову
заперечувала, просила поділити спільне
майно подружжя в порядку, вказаному у
позовній заяві ОСОБА_2, врахувавши
інтереси спільної доньки сторін та
факт повернення ОСОБА_2 спільних боргів
подружжя після розірвання шлюбу.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
відповідача, представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
встановив.

З 2 червня 1995 року по 21 травня 2009 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі. Від шлюбу мають спільну доньку -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з моменту
розірвання шлюбу і по сьогоднішній
день проживає спільно з матір'ю ОСОБА_2

Під час перебування у шлюбі сторонами
було набуте наступне майно: квартира
АДРЕСА_2; квартира АДРЕСА_1; земельна
ділянка, площею 0,1505 га, кадастровий №
:01:003:0032, розташована за адресою:
АДРЕСА_3.

За час шлюбу ОСОБА_1 також набуто та
зареєстровано на себе права
інтелектуальної власності на
торговельні марки - «ІНФОРМАЦІЯ_4»,
«ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3».

У відповідності до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один із них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. п. 23, 24 Постанови «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям
про майно, необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна, наявного
на час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

До складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено,
що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема, якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

У ч.3 ст.70 СК України передбачено, що за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

В судовому засіданні сторони визнали,
що спірні квартира АДРЕСА_2 та земельна
ділянка, кадастровий № :01:003:0032,
розташована на АДРЕСА_3, є спільним
майном подружжя.

Сторони просять поділити вказане
майно, однак не дійшли згоди щодо
порядку його поділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 71 СК України якщо
дружина та чоловік не домовились про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 185 СК України
той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо).

Судом під час розгляду справи
встановлено, що в спірній квартирі
АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_2 разом із
спільною малолітньою донькою сторін
ОСОБА_5, яка знаходиться на її
утриманні, що не заперечується
сторонами. Наявні в матеріалах справи
докази свідчать про періодичне надання
ОСОБА_1 матеріальної допомоги своїй
малолітній дитині в розмірі та строки,
визначені ним на власний розсуд, що не
носить систематичного характеру.
Розмір такої допомоги є значно меншим
від встановленого законодавством
рівня прожиткового мінімуму для дитини
віком від 6 до 18 років.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_1 не довів, що надає
спільній малолітній дитині сторін
матеріальне забезпечення, достатнє для
повноцінного фізичного, духовного
розвитку та лікування дитини.

Беручи до уваги, що донька сторін
проживає у спірній квартирі, суд вважає
необхідним відступити від рівності
часток подружжя при її поділі, з
урахуванням інтересів дитини,
збільшивши частку ОСОБА_2 у вказаній
квартирі до 1/4 частин.

Водночас, суд не вбачає підстав для
відступлення від рівності часток при
поділі земельної ділянки, що є спільною
сумісною власністю сторін, а тому вона
підлягає поділу в рівних частках.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як встановлено рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 21 червня 2013 року у справі №
2610/29832/2012, квартира АДРЕСА_1 була
придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час шлюбу
та належала їм на праві спільної
сумісної власності.

Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_2
без згоди ОСОБА_1 відчужила вказану
квартиру, подарувавши її своїй матері
ОСОБА_6 за договором дарування від 3
березня 2011 року, а остання продала цю
квартиру ОСОБА_4 за договором
купівлі-продажу від 24 червня 2011 року.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 21 червня 2013 року,
що набрало законної сили, вказаний
договір дарування визнано недійсним з
підстав його укладення без згоди
другого з подружжя - ОСОБА_1

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
витребування у ОСОБА_4 зазначеної
квартири, як такої, що вибула з
володіння поза волею її власника.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 1 липня 2014 року у справі №
22-ц/796/7007/2014 у задоволенні вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_4 про витребування майна з
чужого незаконного володіння
відмовлено. Судом встановлено, що
порушене право ОСОБА_1, як співвласника
квартири, що перебувала у спільній
сумісній власності подружжя та була
відчужена без його згоди, може бути
захищене шляхом стягнення з ОСОБА_2 в
порядку поділу майна подружжя
компенсації вартості його частки в
спільному майні подружжя.

Відтак, враховуючи, що на момент
розгляду даної справи судом квартира
АДРЕСА_1 не перебуває у власності
сторін, ОСОБА_1 має право на отримання
компенсації вартості його частки,
еквівалентної ? вартості цієї квартири.

Згідно звіту про оцінку майна від 11
жовтня 2011 року ринкова вартість
квартири АДРЕСА_1 на момент оцінки
складає 672 130,00 грн. Сторони не надали
суду інших доказів, які підтверджують
вартість вказаного майна. Клопотань
про проведення експертизи по
визначенню вартості квартири жодною із
сторін також не заявлялось. Відтак, суд
при ухваленні рішення виходить з
підтвердженої доказами вартості
квартири, яка становить 672 130,00 грн.
Частка ОСОБА_1, що підлягає стягненню з
ОСОБА_2 як компенсація вартості його
частки у вказаній квартирі, дорівнює 336
065,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року № 11 зазначено, що при поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК
України).

З наявних у матеріалах справи доказів
вбачається, що квартиру АДРЕСА_1 було
придбано частково за кошти, отримані
ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1 на
підставі Кредитного договору №
ML-004/053/2006 від 14 лютого 2006 року,
укладеного з АКБ «Райффайзенбанк
Україна», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк».

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 було
повністю виконано зобов'язання перед
банком за вказаним договором та
виплачено банку кошти у сумі 294 622,18 грн.,
що підтверджується витягами з
банківських виписок ПАТ «ОТП Банк» за
кредитним договором № ML-004/053/2006 від 14
лютого 2006 року, а також довідкою ПАТ
«ОТП Банк» № 004-3-3943 від 14 жовтня 2010 року.

Крім того, з наявної у матеріалах
справи копії Договору безпроцентної
позики від 19 грудня 2007 року, вбачається,
що під час шлюбу з ОСОБА_1 ОСОБА_2
позичила у ОСОБА_7 300 000,00 грн. на поточні
потреби сім'ї.

27 квітня 2012 року, тобто після
розірвання шлюбу з ОСОБА_1, ОСОБА_2
повернула позику у повному обсязі, що
підтверджується розпискою ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

ОСОБА_1 не заявляв вимог про визнання
Договору безпроцентної позики від 19
грудня 2007 року недійсним, відтак суд
виходить з того, що він є правомірним та
дійсним, отже створює зобов'язання для
його сторін, а також для другого з
подружжя згідно ч. 4 ст. 65 СК України.

ОСОБА_1 не надав суду доказів своєї
участі у поверненні коштів за
зазначеними вище кредитним договором
та договором позики після розірвання
шлюбу з ОСОБА_2

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_2 має
право на компенсацію ? частини від
повернутих нею особисто після
розірвання шлюбу з ОСОБА_1 спільних
боргів подружжя, що становить 297 311,09
грн.

Таким чином, різниця у вартості
компенсацій, право на яку має кожна із
сторін, складає 38 753,91 грн. на користь
ОСОБА_1 Відтак, вказана сума підлягає
стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Судом також встановлено, що під час
шлюбу подружжям набуті права
інтелектуальної власності на
торговельні марки - «ІНФОРМАЦІЯ_4»,
«ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3». За
взаємною згодою сторін права на
зазначені торговельні марки були
зареєстровані на ОСОБА_1, який отримав
відповідні свідоцтва.

Відповідно до ч. 1 ст. 494 ЦК України
набуття права інтелектуальної
власності на торговельну марку
засвідчується свідоцтвом.

У ч. 1 ст. 61 СК України зазначено, що
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Майном як особливим об'єктом
вважаються окрема річ, сукупність
речей, а також майнові права та
обов'язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

У Рішенні Конституційного суду України
у справі № 1-8/2012 за конституційним
зверненням приватного підприємства
«ІКІО» щодо офіційного тлумачення
положення частини першої статті 61
Сімейного кодексу України від 19
вересня 2012 року вказано, що до складу
підприємства як єдиного майнового
комплексу входять усі види майна,
призначені для його діяльності,
включаючи земельні ділянки, будівлі,
споруди, устаткування, інвентар,
сировину, продукцію, права вимоги,
борги, а також право на торговельну
марку або інше позначення та інші
права, якщо інше не встановлено
договором або законом; підприємство як
єдиний майновий комплекс є
нерухомістю; підприємство або його
частина можуть бути об'єктом
купівлі-продажу, застави, оренди та
інших правочинів. Тобто зі змісту цієї
статті вбачається, що стосовно
підприємства як єдиного майнового
комплексу або його частини можуть
виникати цивільні права і обов'язки.
Приватне підприємство (або його
частина), засноване одним із подружжя, -
це окремий об'єкт права спільної
сумісної власності подружжя, до якого
входять усі види майна, у тому числі
вклад до статутного капіталу та майно,
виділене з їх спільної сумісної
власності. Отже, статутний капітал та
майно приватного підприємства,
сформовані за рахунок спільної
сумісної власності подружжя, є об'єктом
їх спільної сумісної власності.

Отже, Конституційний Суд України
дійшов висновку, що права на
торговельну марку може бути об'єктом
права спільно сумісної власності
подружжя за умови набуття цього права
одним із подружжя під час шлюбу.

З аналізу положень глави 44 книги 4 ЦК
України випливає, що основний зміст
права інтелектуальної власності на
торговельні марки становлять майнові
права інтелектуальної власності на
торговельну марку, які невідривно не
пов'язані з певною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 493 ЦК України право
інтелектуальної власності на певну
торговельну марку може належати
одночасно кільком фізичним та (або)
юридичним особам.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що права інтелектуальної
власності на торговельні марки, набуті
одним із подружжя під час шлюбу, є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 60, 70, 71 СК України, ст. ст. 10, 57, 60, 64,
213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Визнати в порядку поділу майна
подружжя за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частину земельної ділянки,
кадастровий №:01:003:0032, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору пропорційно до задоволених
позовних вимог в сумі 1118,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя - задовольнити частково.

Визнати в порядку поділу майна
подружжя за ОСОБА_2:

- право власності на 3/4 частини квартири
АДРЕСА_2, відступивши від рівності
часток з урахуванням інтересів дитини.

- право власності на 1/2 частину
земельної ділянки, кадастровий №
:01:003:0032, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3.

Визнати в порядку поділу майна
подружжя за ОСОБА_1 право власності на
1/4 частину квартири АДРЕСА_2,
відступивши від рівності часток з
урахуванням інтересів дитини.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
інтелектуальної власності на
торговельні марки - «ІНФОРМАЦІЯ_4»,
«ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію вартості частки у
спільному майні подружжя (квартири
АДРЕСА_1) в розмірі 38 753,91 (тридцять вісім
тисяч сімсот п'ятдесят три) гривні 91
копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати по сплаті судового
збору пропорційно до задоволених
позовних вимог в сумі 3219 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м.Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня отримання його
проголошення, а в разі, якщо рішення
було проголошено без участі особи, яка
його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: