Справа № 761/7361/14-ц
Провадження №2/761/3304/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова
А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві в приміщенні
суду цивільну справу за позовом
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в :

Позивач КП «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району»
звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
відповідача ОСОБА_1, в якому просив суд
стягнути з відповідача на свою користь
суму заборгованості за
житлово-комунальні послуги - 7 145,95 грн.;
інфляційні нарахування у розмірі - 164,83
грн., 3,0 % річних в сумі - 437,89 грн., а також
понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1, в якій він
зареєстрований і проживає, але не
сплачує в повному обсязі плату за
комунальні послуги та послуги за
утримання будинку. Так, за час
проживання у вказаній квартирі
відповідачу надавались комунальні
послуги, а саме холодне водопостачання,
гаряче водопостачання, користування
тепловою енергією, газ, вивезення
побутових відходів, водовідведення,
газ, а також інші послуги з утримання
будинку та прибудинкової території.

До того ж відповідач щомісяця
отримував від позивача рахунки на
оплату квартирної плати та комунальних
послуг, однак платежі здійснювали не
регулярно, внаслідок чого за період з
01.09.2010 року по 31.12.2013 року утворився борг
в розмірі - 7145,95 грн., а оскільки
відповідач у добровільному порядку
борг не погашають, позивач вимушений
був звернутися до суду за його
примусовим стягненням, а також просив
суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 %
річних.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити з викладених у позовній
заяві підстав, пояснивши, що позивач є
виконавцем житлово-комунальних послуг,
КП «ЖЕК «Михайлівський» є виробником
послуг з утримання будинку і території,
балансоутримувачем будинку є керуюча
дирекція. Розрахунок боргу зроблений
бухгалтерією позивача згідно тарифів
для всіх мешканців будинку. Також,
позивач зазначив, про те, що тариф на
оплату послуг за утримання будинку і
прибудинкової території встановлено і
затверджено розпорядженнями Київської
міської державної адміністрації за
відповідні періоди, за які відповідач
не сплачував, а їх оплата передбачена
законодавством. Відсутність
письмового договору про надання таких
послуг не може бути підставою для
відмови у позові. Підстав для
задоволення клопотання відповідача
про застосування строку позовної
давності є безпідставним, оскільки
вказаний строк переривався
відповідачем сплатою коштів за надані
послуги у межах 3-х річного терміну за
увесь період.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали та
суду пояснили, що борг розрахований
невірно з порушенням строку позовної
давності. Нарахування 3% річних і
інфляційних витрат взагалі не
передбачено законодавством. Ніякого
письмового договору про надання
житлово-комунальних послуг між ним і
позивачем не укладалось, а тому платити
він взагалі не повинен. Він вчасно
сплачував за квартиру згідно
розрахунку боргу відповідача в межах
строку позовної давності, а тому
ніякого боргу у нього нема, а
зазначений у квитанціях борг постійно
змінювався та він не співпадає із
розрахунками по даним позивача.
Відсутні докази того, що позивач вправі
стягувати кошти по позову. Крім того, у
квартирі відповідача певний час
проводився ремонт і ніхто не проживав.
Також, відповідач є інвалідом та
дитиною війни, а нарахування
проведенні без вказаних пільг.
Просили в задоволенні позову
відмовити.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, Комунальне підприємство «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» (далі -
Позивач) створено відповідно до
рішення Київської міської ради від
22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання
діяльності комунальних підприємств, що
належать до комунальної власності
територіальної громади міста Києва»
перейменоване з Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Шевченківської районної
у м. Києві ради, зареєстрованого
Шевченківською районною у м. Києві
державною адміністрацією 31.10.2001 року.
Згідно статуту КП «ЦОС Шевченківського
району» від 2012 року передбачено: 2.2.1
Забезпечення послугами
газопостачання, водопостачання
(водовідведення) та централізованого
опалення до споживачів по внутрішньо
будинкових мережах на підставі
договорів, укладених Підприємством з
виробниками послуг, а також на підставі
договорів, укладених Підприємством
безпосередньо зі споживачами послуг.

2.2.1. Здійснення нарахувань та
виготовлення рахунків на сплату
житлово-комунальних послуг для
споживачів (власників, наймачів) жилих
та нежилих приміщень.

2.2.2. Забезпечення збору платежів
від споживачів зазначених послуг на
користь виробників послуг.

2.2.4. Здійснення комплексних
заходів по підвищенню платіжної
дисципліни

населення.

Також, встановлено, що між Акціонерним
товариством «Київенерго» і
комунальним підприємством з утримання
будинку житлового господарства,
правонаступником якого є позивач, було
укладено договір про постачання
теплової енергії у гарячій воді від 2003
року, який відповідно до п.4.3 вважає
пролонгованим на кожний наступний рік.

Згідно п.2.1.1 укладеного договору між КП
«Керуюча дирекція Шевченківського
району» та Комунальним підприємством з
утримання житлового господарства
Шевченківського району в м.Києві від
01.02.2012 року надано право другій стороні
укладати договори, здійснювати
стягнення коштів з власників за
утримання будинку і прибудинкової
території, тощо. З аналізу статуту КП
«ЦОС Шевченківського району» та інших
установчих документів і договорів
вбачається, що вказане підприємство є
належним позивачем у цій справі,
оскільки надає послуги споживачам
району і має право на їх оплату на свій
рахунок, оскільки воно є
правонаступником Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Шевченківської районної
у м. Києві ради, яке в свою чергу було
створено рішенням Шевченківської
районної ради в м.Києві від 04.10.2001 року
№18 шляхом реорганізації підприємств,
заснованих на комунальній власності
Старокиївського, Шевченківського і
Радянського районів м.Києва.

З викладених обставин, суд не приймає
до уваги та вважає таким, що не
відповідає наданим доказам твердження
представника відповідача про те, що
належним позивачем є КП ЖЕК
«Михайлівський», оскільки позивач
згідно статутних документів наділений
правом стягувати кошти за
житлово-комунальні послуги з їх
споживачів в Шевченківському районі
м.Києва.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1, що не
заперечується сторонами і
підтверджується поясненнями самого
відповідача в судовому засіданні.

Згідно довідки Форми №3 від 23.01.2014 року
ЖЕК «Михайлівська» у вказаній квартирі
зареєстрований відповідач (а.с.5).

Згідно зі ст. 322 ЦК України тягар
утримання майна покладається на
власника, а саме: власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 151, 162 Житлового
кодексу Української РСР громадяни, які
мають у приватній власності жилий
будинок (квартиру), зобов'язані
забезпечувати його схоронність,
провадити за свій рахунок поточний і
капітальний ремонт, утримувати в
порядку придомову територію. Плата за
користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін. Плата за комунальні послуги
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами.

Згідно зі ч.2 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник. Одним
із обов'язків споживача є здійснення
оплати за житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом (ч.3 ст.20 Закону).

За змістом ст. 32 зазначеного Закону
плата за житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно, розмір плати
за комунальні послуги розраховується
виходячи з розміру затверджених
цін/тарифів та показань засобів обліку
або за нормами, затвердженими в
установленому порядку.

Відповідно до ст.68 Житлового кодексу
Української РСР наймач зобов'язаний
своєчасно вносити квартирну плату та
плату за комунальні послуги. Квартирна
плата та плата за комунальні послуги в
будинках державного і громадського
житлового фонду вносяться щомісяця в
строки, встановлені Радою Міністрів
Української РСР.

Стаття 67 ЖК України передбачає, що
квартплата та плата за комунальні
послуги визначається затвердженими в
установленому порядку тарифами.

Пунктом 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 р. № 630 передбачено, що
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим,
якщо договором не встановлено інший
строк.

Однак, в порушення вимог вказаного
законодавства відповідач, будучи
власником вказаної квартири, не
виконуючи належним чином зобов»язання
з його утримання, має заборгованість по
оплаті за житлово-комунальні послуги.

Згідно розрахунку боргу, зробленого
бухгалтерією позивача, то за період з
01.09.2010 року по грудень 2013 року включно
за відповідачем рахується борг в
розмірі - 7145,95 грн., на який нараховані
інфляційні у розмірі - 164,83 грн., 3,0 %
річних в сумі - 437,89 грн.

Вказані розрахунки перевірені в
судовому засіданні, тому твердження
представника відповідача про їх не
співпадання із сумами в платіжних
документах відповідача є
необґрунтованими, оскільки за кожний
місяць обрахованого позивачем періоду,
де відповідач сплачувала кошти, ці дані
вказані у довідках-таблицях оплат за
житлово-комунальні послуги.

На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України
плата за користування житлом
/квартирна плата/ обчислюється
виходячи із загальної площі квартири, а
плата за комунальні послуги
/водопостачання, газ, та інші послуги/
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами у відповідності до кількості
проживаючих в квартирі осіб.

Відповідно до п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992
р. «Про механізм впровадження Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» власник та наймач
(орендар) квартири, житлового
приміщення у гуртожитку зобов'язаний:
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору; оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч.2ст,14 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
ціни/тарифи на комунальні послуги та
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій формуються
і затверджуються центральними
органами виконавчої влади,
національними комісіями, що здійснюють
державне регулювання у відповідних
сферах, та органами місцевого
самоврядування відповідно до їхніх
повноважень, визначених законом.

Встановлено, що з лютого 2011 року
позивачем застосовувались тарифи за
опалення і постачання гарячої води на
підставі розпорядження КМДА від 29.12.2010
року №1222 «Про встановлення тарифів на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води
виконавцям цих послуг усіх форм
власності для здійснення розрахунків з
населенням, згідно з тарифами на
теплову енергію, затвердженими
Національною комісією регулювання
електроенергетики України», згідно
якого тариф за оплатою після 20-го числа
місяця становив 3,10 грн. за 1 кв.м. З
врахуванням загальної площі квартири
АДРЕСА_1, що належить відповідачу, в 44,90
кв.м., тому щомісячна оплата становить -
139,19 грн. (44.90 x 3,10).

За період з вересня 2010 року по січень 2011
року тариф за опалення становив - 226
грн. за 1 кв.м. опалювальної площі
відповідно до встановленого тарифу
розпорядженням КМДА №392 від 31.05.2010 року,
що складає 101,47 грн. згідно площі
квартири відповідача.

Крім того, що з лютого 2011 року позивачем
застосовувались тарифи за прибирання і
утримання будинку і прибудинкової
території на підставі розпорядження
КМДА від 29.12.2010 року №1221 «Про
встановлення тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій та їх
структури» згідно якого тариф становив
- 3,29 грн. за 1 кв.м.

За період з вересня 2010 року по січень 2011
року тариф за прибирання і утримання
будинку і прибудинкової території
становив - 1,8 грн. за кв.м. загальної
площі відповідно до встановленого
тарифу розпорядженням КМДА №518 від
29.04.2009 року.

Розрахунки позивача відповідають
встановленим тарифам та перевірені
судом.

З приводу клопотання відповідача про
застосування позовної давності у цій
справі, то суд не знаходить підстав для
його задоволення з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

За ч.3. ч.4 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Між тим, відповідно до ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов»язку. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

В судовому засіданні відповідачем було
заявлене клопотання про застосування
строку позовної давності. Між тим, з
розрахунку коштів за оплату за
комунальні послуги вбачається про
щомісячну, але часткову сплату коштів
відповідачем за надані послуги
протягом всього періоду з серпня 2012
року, що свідчить про визнання ним
боргу та переривання строку позовної
давності, тому клопотання про її
застосування судом задоволенню не
підлягає. За визначений період часу
відсутній період часу понад 3 роки,
протягом якого відповідач не здійснив
жодної проплати за надані послуги.

Крім того, відповідач повідомлялись
позивачем про наявність
заборгованості, знав про її існування,
він погоджувався із тарифами, що не
заперечується ним самим в судовому
засіданні. Доказів звернення
відповідача із заявами про оспорювання
сум нарахувань по наданим тарифам суду
надано не було.

Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання повинно
виконуватись належним чином згідно з
умовами договору та вимогами ЦК
України, інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму на користь кредитора
відповідно до цивільно-правового
договору або з інших підстав,
визначених законом, є грошовим
зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини,
які склалися між сторонами, є грошовим
зобов'язанням, у якому, серед інших прав
і обов'язків сторін на боржника
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора вимагати сплату грошей за
надані послуги.

За викладених обставин, є невірним
посилання представника відповідача як
на одну із підстав для відмову в
задоволенні позову на відсутність
договору про надання послуг між ним і
позивачем.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між
виробниками та споживачами, а також
їхні права та обов'язки визначено у
Законі України «Про житлово-комунальні
послуги».

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього Закону
встановлена відповідальність за
несвоєчасне здійснення платежів за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тому посилання відповідача на
незаконність нарахування їм коштів
інфляційних витрат і 3% річних є
невірними.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Окрім того, слід зазначити, що однією з
засад судочинства, регламентованих п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними до суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

З огляду на викладене, суд не приймає до
уваги пояснення відповідача про
відсутність опалення в її квартирі
певний період, оскільки належних і
допустимих доказів цьому суду надано
не було. Між тим, судом враховано, що
відповідач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є
«дитиною війни», тому має право на
пільгу в розмірі 25% за
житлово-комунальні послуги у
відповідності до вимог Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Даючи юридичну оцінку зібраним по
справі доказам, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
законними, обґрунтованими і такими, що
підлягають частковому задоволенню, а
тому з урахуванням 25% пільги з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача заборгованості за
житлово-комунальні послуги в розмірі -
5359 грн. 46 коп; інфляційні нарахування у
розмірі - 123 гривні 62 коп.; 3% річних від
суми боргу у розмірі - 328 гривень 42 коп.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
судовий збір у розмірі - 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 212 - 215,
217, 218, 223, 224, 228, 294 ЦПК України; ст. ст. 257,
264, 267, 322, 509, 525, 526, 610, 612, 625, 815, 901, 903 ЦК
України, ст. ст. 64, 66, 67, 68, 156, 162 ЖК
України; ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», суд, -

в и р і ш и в :

Позов Комунального підприємства
«Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» з урахуванням
25% пільги суму заборгованості за
квартирну плату та комунальні послуги
в розмірі - 5359 гривень 46 коп; інфляційні
нарахування у розмірі - 123 гривні 62 коп.;
3% річних від суми боргу у розмірі - 328
гривень 42 коп.; судовий збір у розмірі -
243, 60 коп., а всього в розмірі - 6 055 (шість
тисяч п»ятдесят п»ять) 10 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: