У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Леванчука А.О.,
Писаної Т.О.,Фаловської
І.М.,-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Порше
Лізинг Україна», третя особа - ОСОБА_7,
про визнання правовідношення поруки
припиненим, за касаційною скаргою
ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_8, на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 13 жовтня 2011 року
між товариством з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг
Україна») та ОСОБА_7 було укладено
договір про фінансовий лізинг № 00003706,
згідно з умовами якого ТОВ «Порше
Лізинг Україна» (лізингодавець)
передало ОСОБА_7 (лізингоодержувачу)
об'єкт лізингу - автомобіль VW Passat 2,0 TDI,
2011 року випуску, за умови сплати за це
періодичних лізингових платежів з
переходом у наступному цього об'єкта у
власність лізингоодержувача.

1 листопада 2011 року між нею, ТОВ «Порше
Лізинг Україна» і ОСОБА_7 було укладено
договір поруки, згідно з яким вона,
ОСОБА_6, поручилася перед
відповідачем за належне виконання
ОСОБА_7 зобов'язань, що виникли за
договором лізингу.

Позивач зазначала, що, якщо у договорі
строк припинення поруки не визначений,
то порука припиняється, якщо
відповідач протягом шести місяців від
дня настання строку для виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Оскільки позовна
заява до неї протягом визначеного
строку, починаючи з дня пред'явлення
вимоги про виконання зобов'язання в
повному обсязі з 14 травня 2012 року
подана не була, то порука є припиненою з
14 грудня 2012 року.

У зв'язку з цим позивач просила суд
визнати припиненим з 14 грудня 2012 року
правовідношення за договором поруки
від 1 листопада 2011 року, укладеним між
ОСОБА_6 (поручителем) та ТОВ «Порше
Лізинг Україна».

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

5 червня 2014 року, в задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, із ухваленням нового рішення у
справі про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судові рішення не відповідають цим
вимогам.

Місцевим судом встановлено, що 1
листопада 2011 року між сторонами було
укладено договір поруки, за умовами
якого позивач виступила поручителем
перед ТОВ «Порше Лізинг Україна» за
належне виконання ОСОБА_7 усіх
зобов'язань, що виникли у останнього за
договором фінансового лізингу від 13
жовтня 2011 року № 00003706.

Відповідно до п. 8.3 договору
фінансового лізингу, якщо
лізингоодержувач прострочить платіж
більше ніж на 10 робочих днів,
відповідач має право після надсилання
у визначеному порядку вимог направити
ОСОБА_7, як лізингоодержувачу, вимогу
про сплату та відмову від контракту в
односторонньому порядку. Разом з цим,
сторони погодили, що невиконання
зобов'язань після надсилання другої
вимоги щодо сплати означає, що
лізингоодержувач не має наміру в
подальшому виконувати свої
зобов'язання за цим договором.

Судом також встановлено, що ТОВ «Порше
Лізинг Україна» на адресу поручителя
ОСОБА_6 направили вимогу № 00003706 від 4
травня 2012 року про сплату
заборгованості за договором,
забезпечення повернення об'єкта
лізингу та повідомлення про відмову
від договору, враховуючи, що поручитель
несе солідарну відповідальність з
лізингоодержувачем за невиконання
зобов'язань лізингоодержувача за
контрактом.

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, а також те, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 9 січня 2014 року та рішенням
апеляційного суду Чернівецької
області від 20 березня 2014 року, які
набули законної сили, солідарно з
ОСОБА_7 і ОСОБА_6 стягнуто
заборгованість за договором
фінансового лізингу, збитки, проценти
та штрафні санкції, суд першої
інстанції із застосуванням ч. 3 ст. 61
ЦПК України, дійшов висновку про те, що
відсутні підстави для визнання поруки
припиненою.

Апеляційний суд погодився із таким
висновком суду першої інстанції та
залишив судове рішення без змін.

Проте таких висновків суд першої
інстанції дійшов з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а апеляційний суд зазначені
порушення не усунув.

Відповідно до п. 1 розділу «Умови
поруки» договору про фінансовий лізинг
та п. 3 договору поруки поручитель несе
солідарну відповідальність за
виконання всіх зобов'язань
лізингоодержувача.

Пунктом 12 розділу «Умови поруки»
договору передбачено, що умови щодо
поруки набирають чинності з моменту
їхнього підписання ТОВ «Порше Лізинг
Україна» та поручителем та залишаються
чинними до повного виконання
зобов'язань лізингоодержувача,
передбаченим пунктом 12 цього контракту
(а.с. 18).

Пунктом 12.3 договору про надання
фінансового лізингу передбачено, що
контракт набирає чинності з моменту
його підписання сторонами та чинний до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань (а.с. 13).

Відповідно до договору поруки, сторони
узгодили між собою серед інших і такі
умови поруки: поручитель у повному
обсязі відшкодовує всі платежі, що
підлягають сплаті відповідно до
контракту протягом 10 робочих днів з
моменту отримання відповідного
письмового повідомлення, як зазначено
у п. п. 7 та 12, 8 контракту.

Згідно з п. 5 договору поруки
передбачено, що питання, не обумовлені
в даному договорі поруки, регулюються
ст. ст. 553-559 ЦК України (а.с. 17).

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки, у разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При цьому, установивши, що договором
поруки не визначено строк, після
закінчення якого порука припиняється,
оскільки умовами цього договору
встановлено, що він діє до повного
припинення всіх зобов'язань боржника
за договором фінансового лізингу, та що
лізингодавець протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання, який був
змінений ним відповідно до п. 8.3.2,
договору про фінансовий лізинг, не
пред'явив протягом шести місяців
вимоги до поручителя про виконання
зобов'язання, суд дійшов передчасного
висновку про те, що до спірних
правовідносин не може бути застосовано
положення ч. 4 ст. 559 ЦК України (правова
позиція Верховного Суду України,
викладена в постанові від 29 січня 2014
року у справі № 6-155цс13).

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України, суди не визначилися з
характером спірних правовідносин,
відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6 належним чином не перевірили її
доводів щодо припинення поруки
відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Крім того, судам слід прийняти до уваги
висновки, наведені в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду і цивільних і кримінальних
справ від 9 липня 2014 року у справі за
позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до
ОСОБА_7, ОСОБА_6, про стягнення
заборгованості й те, що судові рішення,
на які посилалися суди у даній справі,
скасовані, а справа направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції. До
того ж, судам слід перевірити
дотримання вимог ч. 2 ст. 223 ЦПК України,
а саме чи не доводилися одні й ті ж
обставини щодо строку дії договору
поруки у справі про стягнення
заборгованості й у даній справі про
визнання договору поруки припиненим,
оскільки повторно ті ж обставини не
можна оспорювати.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду і цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану
представником ОСОБА_8, задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5
червня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.С. Ткачук В.С. Висоцька А.О. Леванчук
Т.О. Писана І.М. Фаловська Головуючий

Судді: