АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2710/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : на ухвалу Хорошун
О. В. Доповідач в апеляційній
інстанції Сіренко Ю. В. УХВАЛА
30 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСіренка Ю. В.суддівМагди Л.
Ф. , Трюхана Г. М. при секретаріРибасюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу Відділу державної виконавчої
служби Канівського міськрайонного
управління юстиції на ухвалу
Канівського міськрайонного суду
Черкаської області від 22 вересня 2014
року у справі за поданням Відділу
державної виконавчої служби
Канівського міськрайонного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду ОСОБА_6 за межі України до
повного виконання своїх зобов'язань,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, -
в с т а н о в и л а :
У вересні 2014 року Відділ державної
виконавчої служби Канівського
міськрайонного управління юстиції
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві
виїзду за межі України, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що на виконанні у
державного виконавця Відділу ДВС
Канівського міськрайонного управління
юстиції перебувають вимоги про
стягнення з ОСОБА_6 на користь
Пенсійного фонду України м. Каневі та
Канівському районі та
Корсунь-Шевченківської ОДПІ.
Боржником добровільно вимоги не
виконуються, заборгованість по
недоїмці не сплачується, тому
державний виконавець просив суд
тимчасово обмежити ОСОБА_6 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
Ухвалою Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 вересня
2014 року в задоволенні подання
Не погоджуючись з ухвалою суду Відділ
державної виконавчої служби
Канівського міськрайонного управління
юстиції оскаржив її в апеляційному
порядку, посилаючись на її
невідповідність нормам матеріального
та процесуального права, та просив суд
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та постановити нову ухвалу, якою
задовольнити подання державного
виконавця про обмеження ОСОБА_6 у праві
виїзду за межі України.
Вивчивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.
Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
забезпечення заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
Згідно п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Судом встановлено, що 3 червня 2014 року
старшим державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Канівського МУЮ відкрито виконавче
провадження з виконання вимоги № ф-04
про стягнення з ОСОБА_6 недоїмки в
розмірі 77169, 03 грн.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 7.
абз. 2. Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України вирішується при виконанні
судових рішень, ухвалених зокрема, за
позовами, що випливають із кредитних
правовідносин, у порядку,
передбаченому статтею 11 Закону України
"Про виконавче провадження" та статтею
377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні подання про
обмеження права виїзду ОСОБА_6 за межі
України, суд першої інстанції виходив
із того, що державним виконавцем не
надано доказів у підтвердження
навмисного ухилення боржника від
виконання судового рішення, не вказано,
які перешкоди вчинені з його боку для
проведення виконавчих дій державному
виконавцеві, а також наміру боржника
виїхати за межі України.

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України, викладених у Листі від
01.02.2013 року «Судова практика щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України», ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим, про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання
від вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

В матеріалах справи мається пояснення
боржника ОСОБА_6 (а.с. 3) з якого
вбачається, що останній визнає свої
боргові зобов'язання та не
відмовляється від їх виконання і
зобов'язується погашати частинами. При
цьому зазначає, що має у власності
автомобіль SANG YONG 2007 р. та ? частину
будинку.

Разом з тим, державним виконавцем
не перевірена вказана боржником
інформація, та за наявності
підтверджуючих даних щодо останньої,
не вчинено дій спрямованих на
забезпечення виконання зобов'язання за
рахунок наявного майна.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками районного
суду та звертає увагу на неповноту
вчинення виконавчих дій, відсутність
доказів на підтвердження факту
ухилення боржника від виконання своїх
боргових зобов'язань.

Крім того, звертаючись із заявою до
Відділу ДВС Канівського
міськрайонного управління юстиції ,
Управління пенсійного фонду України в
м. Каневі та Канівському районі
Черкаської області вказує, що за
боржником рахується заборгованість,
згідно вимоги Управління пенсійного
фонду, в сумі 62169, 03 грн. (а.с. 2) При цьому,
сама вимога про сплату недоїмки вказує
на суму боргу - 77169,03 грн., в постанові
про відкриття виконавчого провадження
зазначається сума - 84935,93 грн., а в
поданні державного виконавця
зазначена сума боргу яка підлягає до
стягнення - 573325, 25 грн.

Вказане не представляє
можливості достеменно встановити, чи
здійснювались боржником які небудь
проплати в рахунок виконання
зобов'язань за виконавчим
провадженням, та не узгоджує фактичну
суму боргу.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до переконання про
недоведеність факту ухилення боржника
від виконання зобов'язань за
виконавчим документом.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов вірного висновку щодо відмови
в задоволенні подання державного
виконавця у зв'язку з недоведеністю
факту ухилення боржника від виконання
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Канівського
міськрайонного управління юстиції -
відхилити, а ухвалу Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області від 22 вересня 2014 року у даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :