У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року суддя Подільського
районного суду м.Києва Декаленко В. С.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «АБ «Синтез» в особі
ліквідатора Болдирєва Олександра
Олександровича про визнання
кредитором та включення до Реєстру
кредиторів, третя особа: Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання кредитором та
включення до Реєстру кредиторів.

Дослідивши матеріали позовної заяви,
приходжу до висновку про необхідність
відмови у відкритті провадження у
справі, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту поданої до суду
позивачем позовної заяви та доданих до
неї документів, предметом спору між
сторонами є зокрема визнання позивача
кредитором ПАТ «АБ «Синтез», як
спадкоємця вкладника ОСОБА_3 та
зобов'язання внести його до Реєстру
кредиторів банку.

Мною встановлено, що однією із підстав
звернення позивача до суду стало те, що
Постановою Правління Національного
банку України № 479 від 02.11.2010 року було
відкликано банківську ліцензію та
вирішено розпочати ліквідацію з 03.11.2010
року ПАТ «АБ «Синтез».

Статті 1, 3 ЦПК України визначають, що
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави. Кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

В той же час пункт сьомий частини
першої статті 12 ГПК України встановлює,
що господарським судам підвідомчі
справи у спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України.

Також згідно ч. 4 ст. 10 ЗУ «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
суд, у провадженні якого перебуває
справа про банкрутство, вирішує усі
майнові спори з вимогами до боржника, у
тому числі спори про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником; про
сплату податків, зборів (обов'язкових
платежів); стягнення заробітної плати;
поновлення на роботі посадових та
службових осіб боржника, а також
визнання недійсними рішень державних
органів, пов'язаних з майновими
вимогами до боржника.

Крім того, Вищий Господарський суд
України своїм інформаційним листом від
28.03.2013 року № 01-06/606/2013, роз'яснив, що
справи у спорах, пов'язаних з майновими
вимогами до боржника відносяться до
виключної підсудності того
господарського суду, у провадженні
якого перебуває справа про банкрутство
(остання частина ст. 16 ГПК) та
розглядаються, як і справи у спорах
боржника з кредиторами, які мають
поточні вимоги до боржника (ч. 8 ст. 23
Закону), у позовному провадженні - на
відміну від: заяв про визнання
недійсними правочинів (договорів) або
спростування майнових дій боржника (ст.
20 Закону); заяв щодо відшкодування
збитків у зв'язку з відмовою керуючого
санацією від правочину (договору); заяв
щодо порушення сторонами умов
правочинів (договорів), вчинених згідно
з планом санації (ч. 10, 11 ст. 28 Закону);
спорів, які виникають при проведенні та
виконанні результатів аукціонів, у
тому числі про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу майна (ч. 8 ст.
44 Закону), які розглядаються у межах
провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до
висновку, що спір, який виник між
сторонами, відноситься до компетенції
господарського суду, оскільки випливає
з майнових вимог до відповідача,
стосовно якого порушено справу про
банкрутство, а тому він (спір) підлягає
розгляду саме в порядку господарського
судочинства господарським судом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України,
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо, зокрема,
заява не підлягає розгляду в судах у
порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЦПК України, про
відкриття провадження у справі чи
відмову у відкритті провадження у
справі суддя постановляє ухвалу.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1, 2,
12 ГПК України, ч. 4 ст. 10 ЗУ «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
Інформаційного Листа Вищого
Господарського суду України від 28.03.2013
року № 01-06/606/2013, керуючись ст.ст. 1, 3, 15, 122
ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«АБ «Синтез» в особі ліквідатора
Болдирєва Олександра Олександровича
про визнання кредитором та включення
до Реєстру кредиторів, третя особа:
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб.

Роз'яснити позивачу його право на
звернення до господарського суду в
порядку визначеному господарським
судочинством.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко