Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мазур Л.М., суддів:
Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Маляренка
А.В., Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення апеляційного суду м. Києва від
03 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року ПАТ «ПроКредит Банк»
звернулося до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 10 вересня
2008 року між банком та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір про надання
кредиту у розмірі 50 тис. грн строком на
12 місяців зі сплатою 30 % річних. У той же
день, з метою забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за вказаним
кредитним договором, між позивачем та
ОСОБА_7 був укладений договір поруки,
згідно з яким поручитель зобов'язався
відповідати перед банком за
невиконання позичальником ОСОБА_6 умов
кредитного договору в повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним
договором утворилася заборгованість, у
зв'язку з чим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив задовольнити
позов та стягнути з відповідачів у
солідарному порядку заборгованість за
кредитним договором у розмірі 133 397,67
грн.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 30 квітня

2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ
«ПроКредит Банк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 128 200,05
грн. У задоволенні позовних вимог до
ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
03 липня 2013 року рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості з ОСОБА_7 скасовано і
ухвалено у цій частині нове рішення,
яким позов ПАТ «ПроКредит Банк»
задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь
ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 128 200,05
грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 серпня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за скаргою ОСОБА_7 на
вказане рішення апеляційного суду.

Постановою Верховного Суду України від
17 вересня 2014 року ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 серпня 2013 року скасовано,
справу направлено на новий касаційний
розгляд.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Судами встановлено, що 10 вересня 2008
року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_6
було укладено кредитний договір про
надання кредиту у розмірі 50 тис. грн
строком на 12 місяців зі сплатою 30 %
річних. У той же день, з метою
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, між позивачем та ОСОБА_7 був
укладений договір поруки, згідно з яким
поручитель зобов'язався відповідати
перед банком за невиконання
позичальником ОСОБА_6 умов кредитного
договору в повному обсязі.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 взятих
на себе за кредитним договором
зобов'язань 04 лютого 2009 року ПАТ
«ПроКредит Банк» направив ОСОБА_7
вимогу про дострокове повне погашення
заборгованості.

Позов до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості у солідарному порядку
за кредитним договором було
пред'явлено ПАТ
«ПроКредит Банк» 21 грудня 2009 року.

Пунктом 4.1 кредитного договору від 10
вересня 2008 року передбачено, що у разі
виникнення простроченої
заборгованості з погашення кредиту або
прострочення сплати процентів за
графіком, або сплати штрафних санкцій
більш ніж на 3 банківських дні, або у
разі невиконання чи неналежного
виконання зобов'язань, передбачених у
пунктах 3.2, 4.3 договору, або наявності
обставин, які ставлять під сумнів
погашення кредиту, кредитор набуває
право вимагати дострокового погашення
кредиту та інших нарахувань за ним.

Згідно з п. 1.2 договору поруки від 10
вересня 2008 року поручитель протягом 3-х
банківських днів з дня одержання
повідомлення від кредитора про
порушення позичальником взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором по
поверненню кредиту, сплати нарахованих
відсотків за користування кредитом
зобов'язується погасити суму
заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_7, суд першої інстанції
виходив із того, що вимоги до цього
відповідача пред'явлені позивачем за
межами установленого законом строку, а
тому правовідносини між банком та
ОСОБА_7 як поручителем є припиненими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині вирішення позовних
вимог до ОСОБА_7 і ухвалюючи у цій
частині нове рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що шестимісячний
строк пред'явлення вимоги до
поручителя має застосовуватись від дня
закінчення строку дії основного
зобов'язання, тобто з 10 вересня 2009 року,
а оскільки позивач звернувся до суду з
позовом 21 грудня 2009 року, то позивачем
не пропущено цей строк і порука не може
вважатися припиненою.

Однак погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст.
1050 ЦК України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк,
після закінчення якого порука
припиняється, оскільки умовами цього
договору встановлено, що він діє до
повного припинення усіх зобов'язань
боржника за кредитним договором.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором, строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є
пред'явлення до нього позову.

Отже, пред'явивши вимогу про повне
дострокове погашення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
кредитом та пені 04 лютого 2009
року, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1054
ЦК України змінив строк виконання
основного зобов'язання і зобов'язаний
був пред'явити позов до поручителя
протягом шести місяців з цієї дати.

Однак після зміни строку виконання
основного зобов'язання, банк до суду із
позовом звернувся лише у грудні 2009
року, тобто зі спливом 10 місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

За таких обставин апеляційний суд
дійшов помилкового висновку про те, що
строк виконання основного зобов'язання
не був змінений та не врахував, що 04
лютого 2009 року позивач подав до
поручителя вимогу про повне дострокове
погашення кредиту, процентів за
користування кредитними коштами та
пені, чим відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК
України, змінив строк виконання
основного зобов'язання.

Разом з тим суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог банку до
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
ухвалив законне і обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
а тому відповідно до ст. 339 ЦПК України
рішення апеляційного суду необхідно
скасувати, а рішення суду першої
інстанції - залишити в силі.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
03 липня 2013 року скасувати.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 30 квітня

2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. МазурСудді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана
І.М. Фаловська