У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Леванчука А.О.,
Писаної Т.О.,Фаловської
І.М.,-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» про стягнення процентів
за користування грошовими коштами, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про
стягнення процентів за користування
грошовими коштами.

Позивач посилалася на те, що 17 вересня
2008 року між ОСОБА_7 та ПАТ КБ «Надра»
було укладено договір строкового
банківського вкладу (депозиту)
«Золотий вклад для фізичних осіб» №
876973/04-Д, за яким на депозитний рахунок
НОМЕР_1 було передано банківське золото
у зливках 999 проби: десять зливків по 100
грам, два зливки по

20 грам та один зливок вагою 1 грам,
всього 1 051 грам банківського золота,
строком до 17 вересня 2009 року зі сплатою
5 % річних. Крім того,

17 вересня 2008 року між ОСОБА_7 та ПАТ КБ
«Надра» було укладено договір застави
майнових прав на банківський вклад по
вищезазначеному договору № 876973/04-Д від
17 вересня 2008 року та договір уступки
права вимоги № 489п/99/2008-840.
Вищезазначені договори були укладені в
забезпечення виконання ОСОБА_7
кредитного договору № 489п/99/2008-840 від 17
вересня 2008 року, що був укладений з
відповідачем, за яким останній отримав
кредит у розмірі 19 700 доларів США під 13%
річних строком до 16 вересня 2009 року.

4 березня 2009 року ОСОБА_7 запропонував
відповідачу повне дострокове
погашення кредиту та просив повернути
вклад, однак відповіді він не отримав. 8
лютого 2010 року відповідач в
односторонньому порядку на підставі
договору застави та договору про
уступку права продав частину вкладу у
кількості 20,24 тройський унцій
банківського золота, що дорівнює 629,47
грам банківського золота. Про вказаний
факт відповідач повідомив ОСОБА_7
листом від 11 червня 2010 року на його
запит від 21 травня 2010 року. 1 жовтня 2012
року усі права, що виникли з
вищезазначеного депозитного вкладу
було уступлено на її, ОСОБА_6, користь за
договором про уступку права вимоги від
1 жовтня 2012 року. Рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 12 квітня 2012 року договір
застави № 876973/04-Д від 17 вересня 2008 року
та договір уступки права вимоги №
489п/99/2008-840 від 17 вересня 2008 року були
визнані недійсними. Рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 5 лютого 2013 року з
відповідача на її користь було
стягнуто 269 239 грн. 56 коп. вартості
безпідставно набутого депозитного
вкладу. 2 серпня 2013 року відділом ДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві було
відкрито виконавче провадження по
примусовому виконанню рішення суду на
підставі виконавчого листа від 18 липня
2013 року. 8 січня 2014 року з відповідача на
її користь було стягнуто вищезазначену
суму коштів.

У зв'язку із тим, що ПАТ КБ «Надра»
безпідставно користувався депозитними
коштами у період з 8 лютого 2010 року до 8
січня 2014 року, позивач просила суд
стягнути на її користь з ПАТ КБ «Надра»
81 975 грн. 26 коп. процентів за
користування грошовими коштами та 31 667
грн. 3% річних, а всього 113 642 грн. 26 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 квітня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

11 червня 2014 року, в задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не
відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції було встановлено, що 17
вересня 2008 року ОСОБА_7 уклав з
відповідачем ПАТ КБ «Надра» договір
строкового банківського вкладу
(депозиту) «Золотий вклад для фізичних
осіб» № 876973/04-Д, за яким на депозитний
рахунок НОМЕР_1 було
передано банківське золото у зливках
999,0 проби: десять зливків по 100 грам, два
зливка по 20 грам, один зливок
10 грам і один вагою 1 грам, всього 1051
грам банківського золота, що складає
33,79 тройських унцій, строком до 17
вересня 2009 року зі сплатою 5 %
річних. Крім того, 17 вересня 2008 року
ОСОБА_7 уклав з відповідачем договір
застави майнових прав на банківський
вклад по вищезазначеному договору та
договір уступки права вимоги №
489п/99/2008-840 від 17 вересня
2008 року. Вищевказані договори були
укладені в забезпечення виконання
ОСОБА_7 умов кредитного договору №
489п/99/2008-840 від 17 вересня 2008 року, що був
укладений з ПАТ КБ «Надра».

Суд, зокрема, з листа відповідача від 11
червня 2010 року вих. № 1235 встановив, що
кредит, у строк вказаний у кредитному
договорі № 489п/99/2008-840
від 17 вересня 2008 року сплачений не був,
заборгованість станом на 8 лютого 2010
року складала 21 297,54 доларів США, а тому 8
лютого 2010 року в односторонньому
порядку було здійснено продаж золота в
кількості 20,24 тройських унцій на повне
погашення кредиту (а.с.11). Відповідно до
договору уступки права вимоги від 1
жовтня 2012 року усі права, що виникають з
вищевказаного депозитного вкладу було
уступлено на користь позивача ОСОБА_6

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 5 лютого 2013 року з
відповідача на користь позивача було
стягнуто 269 239 грн. 56 коп. вартості
безпідставно набутого депозитного
вкладу, а 8 січня 2014 року - ці кошти були
перераховані на рахунок ДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві, на
виконанні якого знаходився виконавчий
лист, виданий на виконання
вищезазначеного судового рішення.

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, а також те, що строк дії
банківського вкладу закінчився 17
вересня 2009 року, а сума вкладу була
перерахована на рахунок ОСОБА_7 31
грудня 2009 року, суд визначив період за
який можуть нараховуватися проценти на
вклад - з 17 вересня 2009 року до 31 грудня
2009 року. З урахуванням того, що ОСОБА_7
було відомо про дату закінчення строку
дії договору депозитного вкладу, а
позивач звернувся із даним позовом до
суду лише у березні 2014 року, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, дійшов висновку про
те, що ОСОБА_6 пропустила строк позовної
давності, визначений ст. 257 ЦК
України.

Проте з таким висновком судів
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до пункту 11 абзацу 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди
першої та апеляційної інстанцій, не
врахували вищезазначених роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України і
встановивши обставини, які свідчать
про безпідставність заявленого позову,
відмовили в задоволенні позову з
підстав пропуску строку позовної
давності. При цьому, суди не врахували,
що така відмова може мати місце лише у
разі підставності заявленого позову.

Крім того, суди при розгляді справи не
врахували правової позиції Верховного
Суду України, викладеної у постанові №
6-38цс14 від 15 квітня 2014 року, відповідно
до якої зобов'язання за договором
банківського вкладу в банківському
металі - золоті не є грошовим
зобов'язанням, оскільки в ньому не
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, тому до таких правовідносин
положення статті 625 ЦК
України не застосовуються.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду і цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11
червня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.С. Ткачук В.С. Висоцька А.О. Леванчук
Т.О. Писана І.М. Фаловська Головуючий

Судді: