Справа № 523/2408/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Ніколаєвському О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
правочинів недійсними та визнання
права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом і після збільшення вимог
просив остаточно визнати правочини по
передачі права власності на автомобіль
марки «Lexus Rx 300» реєстраційний номер
НОМЕР_4, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а
також між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсними,
та визнати право на вказаний
автомобіль за ОСОБА_2

В обґрунтування позову ОСОБА_1
вказував на те, що 10.08.2013 року в
результаті винних дій ОСОБА_2 було
вчинено ДТП. 11.08.2013 року органами
досудового слідства була відкрита
кримінальна справа за обвинуваченням
ОСОБА_2 в скоєнні злочину
передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В
результаті ДТП позивач отримав тілесні
травми та змушений був знаходитися в
лікарні, переніс складну хірургічну
операцію . Вказаним злочином йому
заподіяна матеріальна та моральна
шкода на загальну суму 119845,99 грн.. В
рамках кримінальної справи подано
цивільний позов. Як тільки органами
досудового слідства були проведені всі
необхідні експертизи, 30.08.2013 року
ОСОБА_2 отримав дозвіл забрати свій
автомобіль зі штрафного майданчику і в
той же день він його переоформив на
рідну мати ОСОБА_3, хоча складав
розписку в присутності старшого
слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в
Одеській області, в якій брав обов'язок
не відчужувати автомобіль до повного
вирішення справи по суті. ОСОБА_2
розумів, що йому не уникнути покарання
та примусового відшкодування шкоди,
вину визнав, він бачив в якому стані був
позивач та його пасажир та як сильно
було пошкоджено його мотоцикл «Honda».
При цьому в розмові відповідач чітко
зазначив, що відшкодовувати нічого не
буде. Тому позивач вважає, що договір
укладений з матір'ю не є справжнім
реальним правочином, не направлений на
реальну зміну власника, а є нічим іншим,
як умисним намаганням уникнути в
майбутньому арешту автомобілю з
подальшою його реалізацією виконавчою
службою для відшкодування шкоди, в
обґрунтування чого посилався на норми
ст.234 ЦК України. Через дії відповідача
він змушений лікуватися вже більше ніж
півроку, отримав інвалідність 2 групи,
втратив хорошу роботу, позбавлений
нормального повноцінного життя і
дотепер продовжує лікуватися і ще не
зрозуміло, які наслідки з його
здоров'ям будуть, коли зможе знайти
відповідну роботу та повноцінно
працювати.

В судовому засіданні позивач
повністю підтримав позов та просив
його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував
проти позову вказуючи на те, що від
відповідальності не уникав, допомагав
чим міг як він так і його матір, яка
постійно знаходилася в лікарні та
купувала ліки.

ОСОБА_3 також заперечувала проти
позову та пояснила, що вона приймала
активну участь в наданні допомоги
потерпілим, а усі гроші на
відшкодування витрат для лікування
позивача надавав вітчим ОСОБА_2, який
не зобов'язаний йому допомагати, а
своїх коштів у відповідача не було,
тому він перед ними заборгував і
змушений був продати автомобіль. Вона
постійно знаходилася в лікарні,
купувала ліки, на що було витрачено
близько 24000 грн. на обох потерпілих.
Позивач став вимагати ще більше
грошей, проти запропонованої суми
відмовився, оскільки хотів більше ніж
3000 доларів США. В наступному
автомобіль вона вирішила продати,
оскільки потрібні були гроші, тому
вважає, що новий власник взагалі не
повинен приймати участі в справі. Угоди
відбувалися цілком законно, з
урахуванням наявного боргу її сина
перед її чоловіком, тому ними було
сплачено відповідачу лише різницю від
вартості автомобіля. Також звертала
увагу на те, що будь-яких рішень про
стягнення коштів з відповідача на час
відчуження транспортного засобу не
було прийнято.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не
з'явився і з заявами про відкладення
розгляду справи не звертався.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як було встановлено судом, 10.08.2013
року приблизно о 13.30 годині ОСОБА_2,
керуючи автомобілем «Lexus RX 300»
реєстраційний номер НОМЕР_4, здійснював
рух біля будинку №48 по вул.Академіка
Філатова і при виконанні повороту
ліворуч не надав перевагу в русі та
скоїв зіткнення з мотоциклом «Honda» СВ
400 SF, реєстраційний номер НОМЕР_3, під
керуванням водія ОСОБА_1, який рухався
в прямому зустрічному напрямку, що
підтверджується довідкою ВДАІ
Малиновського РВ (а.с.4).

20.11.2013 року ОСОБА_2 повідомлено
про підозру у вчиненні у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 263 ЦК України
(а.с.7-9).

30.08.2013 року ОСОБА_2 склав слідчому
розписку про те, що він отримав свій
автомобіль та зобов'язувався не
відчужувати автомобіль (а.с. 10).

30.08.2013 року ОСОБА_2 продав власний
автомобіль своїй матері ОСОБА_3, що
підтверджується довідкою - рахунком
№354558 від 30.08.2013 року.

22.08.2014 року ОСОБА_3 продала
автомобіль марки «Lexus Rx 300»
реєстраційний номер НОМЕР_4, ОСОБА_4, що
підтверджується довідкою - рахунком
№551423.

В момент вчинення вказаних
правочинів не було встановлено якихось
обмежень щодо відчуження автомобілю.

Згідно з нормами ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1,3,5 ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Нормами ст. 234 ЦК України визначено, що
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Статтею 319 ЦК України закріплено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. (ст.321 ЦК України).

Нормами статті 328 ЦК України визначено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Однією з підстав припинення права
власності нормами ч.1 ст. 346 ЦК України
встановлено припинення права
власності у разі відчуження власником
свого майна.

Суд звертає увагу, що станом на момент
складання обвинувального акту 22.11.2013
року потерпілим ОСОБА_1 цивільний
позов не пред'являвся, що
підтверджується змістом
обвинувального акту.

Як на час звернення до суду так і
протягом розгляду даної справи рішення
про відшкодування збитків, з
зазначенням розміру завданої ОСОБА_2
ОСОБА_1 шкоди, не було прийнято.

Отже, в такому випадку, твердження
позивача про те, що ОСОБА_2 намагався
уникнути відповідальності по завданій
шкоді судом не може бути прийнято до
уваги, та не може відповідно і
прийматися як підстава для визнання
договорів недійсними.

Дії ОСОБА_3 по відчуженню автомобіля
також відповідали нормам закону,
оскільки вона розпорядилася своїм
майном на власний розсуд.

Керуючись ст.cт.10,11,57,58,60,64,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про визнання правочинів
недійсними та визнання права власності
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду через Суворовський районний суд
м.Одеси протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: