Справа №
Номер рядка стат.звіту-26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області у складі:

головуючого-судді
Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участі

представника відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі засідань в м. Мукачево
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором № MKD6GA00000012
від 12.10.2007 року у розмірі 71149,47 доларів
США та сплаченого судового збору. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що 12.10.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк
та ОСОБА_3 уклали договір № MKD6GA00000012,
відповідно до якого позивач надав
відповідачу споживчий кредит на суму
25000,00 доларів США, із сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 0,92 %
на місяць на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення кредиту 11.10.2017 рік. Однак
відповідач не виконав належним чином
свої зобов'язання за кредитним
договором, в результаті чого станом на
26.03.2014 року виникла заборгованість по
кредиту на загальну суму 71149,47 доларів
США, яку позивач просить стягнути з
відповідача. В ході судового розгляду,
позивач неодноразово змінював позовні
вимоги та в результаті просив стягнути
в відповідача заборгованість за
кредитним договором № MKD6GA00000012 від
12.10.2007 року в розмірі 52588,77 доларів США,
що становить 555863,29 гривень та судові
витрати.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, подав до заяву в
якій просив розглядати справу без його
участі, позовні вимоги підтримав
повністю.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засідання проти позову заперечила,
подала письмові заперечення проти
позову, в частині стягнення з ОСОБА_3
неустойки у вигляді пені та штрафів
просила відмовити. Також просила
застосувати строк позовної давності.

Дослідивши та перевіривши зібрані у
справі докази, постановляючи рішення
відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України,
суд вважає, що позов слід задовольнити
з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
12.10.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк») ОСОБА_3. укладено договір
кредиту № MKD6GA00000012, відповідно до якого
відповідач отримала строковий кредит в
сумі 25000,00 доларів США, із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення кредиту 11.10.2017 року.

Згідно п. 1.1. Розділу 1. Загальні
положення Статуту ПАТ КБ «Приватбанк»
(нова редакція), затвердженого
Загальними зборами акціонерів від
30.04.2009 року Банк змінив своє
найменування з Закритого акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» на Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк», що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
юридичної особи Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», серія А01 №054809 від
17.07.2009 року.

Згідно умов вказаного договору,
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з
«20» по «25» число кожного місяця,
позичальник повинен надавати банку
грошові кошти (щомісячний платіж) для
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією а також іншими
витратами банку в розмірі 397,12 доларів
США.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору і у
встановлений строк відповідно до умов
договору та вимог Закону. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст. 629 ЦК України). Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позичальник, отримавши кредитні кошти
на умовах повернення, строковості та
платності, систематично порушував свої
договірні зобов'язання щодо строків
повернення кредиту, процентів за його
користування та пені, що призвело до
виникнення заборгованості. У зв'язку з
чим, рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 29.10.2008 року з
ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк»
стягнуто заборгованість за кредитом
153931,85 грн. та судовий збір. Рішення
набрало законної сили.

Оскільки зобов'язання за кредитним
договором не припинилися, банк
продовжував нараховувати позичальнику
заборгованість, проценти та інші
платежі за користування кредитом.

Судом також встановлено, що на підставі
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 06.06.2013 року позов ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_4, третя особа
ОСОБА_3 про звернення стягнення та
виселення задоволено та звернуто
стягення на предмет іпотеки а саме
будинок за адресою АДРЕСА_1 в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором.

Відповідно до договору купівлі продажу
від 31.01.2014 року, укладеного між Клімішен
О.В., що діяв як представник ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_4, будинок в
АДРЕСА_1 продано за ціною погодженою
сторонами в розмірі 148000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України, якщо
сума, одержана від реалізації предмета
застави, не покриває вимоги
заставодержателя, він має право
отримати суму, якої не вистачає, з
іншого майна боржника в порядку
черговості відповідно до статті 112
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
договором або законом. Згідно з ч. 7 ст. 47
Закону України «Про іпотеку», якщо
сума, одержана від реалізації предмета
іпотеки, не покриває вимоги
іпотекодержателя, він має право
отримати решту суми з іншого майна
боржника у порядку, встановленому
законом.

В той же час, як передбачено п. 9
Постанови Пленуму Вищого
спецiалiзованого суду України з
розгляду цивiльних i кримiнальних справ
№ 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» право вибору
способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Оскільки сума, одержана від реалізації
предмету іпотеки, не погасила суму
заборгованості за кредитним договором
відповідача, нарахована
заборгованість ОСОБА_3 за кредитним
договором № MKD6GA00000012 від 12.10.2007 року
станом на 09.10.2014 року становить 76790,48
доларів США та складається з
наступного: 13370,14 доларів США -
заборгованість за кредитом; 15518,21
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
3350,00 доларів США - заборгованість по
комісії за користування кредитом; 44552,13
доларів США - нарахована пеня. Із
врахування суми заборгованості,
стягнутої на підставі рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
29.10.2008 року в розмірі 153931,85 грн. (26724,28
доларів США), позивач просить стягнути
заборгованість в розмірі 50066,20 доларів
США, а також штрафи: 19,26 доларів США -
штраф (фіксована частина); 2503,31 грн. -
штраф (процентна складова), що разом
становить 52588,77 доларів США та
еквівалентно 555863,29 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1
ст. 1048 ЦК України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Також одним із видів порушення
зобов'язання є прострочення,
невиконання зобов'язання в обумовлений
сторонами строк. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК
України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також в
ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, які
передбачають відповідальність
боржника. Цивільно-правова
відповідальність - це покладення на
правопорушника основаних на законі
невигідних правових наслідків, які
полягають у позбавленні його певних
прав або в заміні невиконання обов'язку
новим, або у приєднанні до невиконаного
обов'язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових
додаткових обов'язків як заходу
цивільно-правової відповідальності
має місце, зокрема, у випадку стягнення
неустойки (пені, штрафу). Відповідно до
ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України). Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У той самий час, згідно з ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

Аналіз правових норм, зокрема, ст.ст. 536,
549 ЦК України дає підстави для висновку
про те, що проценти та неустойка є
різними правовими інститутами,
обмеження можливості одночасного
застосування яких законом не
встановлена.

Що стосується доводів представника
відповідача про неправомірність вимог
банку щодо одночасного стягнення пені
і штрафів, що є порушенням норм ст. 61
Конституції України та ст. 549 ЦК
України, то необхідно виходити з
такого.

Умовами договору передбачено
застосування пені як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення позичальником строків
погашення кредиту і процентів за
користування ним. Крім того, як
передбачено п. 4.3 кредитного договору
при порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 30 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 250 грн. + 5% від суми
заборгованості. Також розділами 4 та 7
кредитного договору передбачені різні
види відповідальності за неналежне
виконання зобов'язання за договором за
різні правопорушення.

За таких обставин доводи представника
відповідача щодо покладення на
відповідача подвійної
цивільно-правової відповідальності
одного і того ж виду за одне і те саме
порушення договірного зобов'язання не
знайшли свого підтвердження під час
судового розгляду.

В той же час судом не встановлено
підстав для застосування строків
позовної давності за заявою
представника відповідача з наступних
підстав.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору, до
моменту виконання сторонами в повному
обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 5.1),
так і строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів,
останній з яких у визначеній сумі
підлягає виконанню в строк до 11.10.2017
року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України). Перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.
Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст.
264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою. Так, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Дійсно, як встановлено в судовому
засіданні, згідно з умовами кредитного
договору (п. 7.1) позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) в розмірі та в строки,
визначені графіком повернення кредиту
та щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

В той же час п. 4.5 кредитного договору
визначено, що терміни позовної
давності по вимогах про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредиту, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюються сторонами тривалістю 5
років.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості станом на 09.10.2014 року,
останні платежі зі сплати
заборгованості за кредитним договором
було здійснено 23.10.2008 року, 04.01.2012 року
та 03.02.2014 року. Із врахуванням
наведеного, суд приходить до
переконання, що боржником вчинено дії
по відношенню до кредитора, які
свідчать про визнання особою свого
боргу, а тому є всі підстави вважати, що
перебіг позовної давності перерваний
та відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України
починається заново, а тому строк
позовної давності позивачем не
пропущено.

При вирішенні спору із врахуванням
наведеного, суд також враховує правові
позиції Верховного Суду України від
06.11.2013 року (справа № 6-116 цс13) та від
18.06.2014 року (справа № 6-61цс14).

Також як передбачено п. 3.1 кредитного
договору, кошти, отримані від
позичальника для погашення
заборгованості по кредиту, насамперед
направляються для вішкодування
витрат/збитків банку згідно з п.п. 2.2.9,
2.3.8 цього договору, далі пені згідно з
розділом 4 цього договору, далі -
простроченої комісії по кредиту, далі -
простроченої винагороди, далі -
прострочених відсотків, далі -
простроченої заборгованості за
кредитом, далі - комісії, далі -
винагороди, далі - відсотків,
далі-кредиту. Таким чином кредитним
договором чітко визначено
порядковість зарахування коштів на
погашення заборгованості за кредитним
договором. Виходячи з наведеного, суд
не вбачає підстав для застосування ст.
551 ЦК України, в якій зазначено
положення щодо зменшення розміру
неустойки, оскільки як передбачено
умовами кредитного договору кошти,
отримані від позичальника для
погашення заборгованості по кредиту,
насамперед направляються для
вішкодування пені, а в подальшому на
інші складові заборгованості, а
заборгованість, яку просить стягнути
позивач розрахована з урахуванням
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 29.10.2008 року, а тому саме
заборгованість за рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від
29.10.2008 року має бути першочергово
направлена для вішкодування пені.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок у
їх сукупності та враховуючи те, що
відповідачем не спростовано
правильність нарахування
заборгованості за кредитним договором
відповідно до наданого позивачем
розрахунку та, враховуючи факт
невиконання ОСОБА_3 умов кредитного
договору № MKD6GA00000012 від 12.10.2007 року, суд
приходить до висновку, що позов ПАТ КБ
«Приватбанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
слід задовольнити та стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
розмірі 52588,77 доларів США, що становить
555863,29 гривень.

Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача
на користь позивача необхідно стягнути
3654,00 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223,
294 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 551, 610, 629,
1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ід.
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» (МФО 305299, код за
, рах. № 3111)
заборгованість за кредитним договором
№ MKD6GA00000012 від 12.10.2007 року в розмірі 52588,77
доларів США, що становить 555863,29 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ід.
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» (МФО 305299, код за
, рах. № 0001) 3654,00 грн.
судових витрат.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Закарпатської області через
Мукачівський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
А.М.Заболотний