Справа № 0614/2951/2012
провадження №2/283/608/2014
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2014 року

Малинський районний суд Житомирської
області в складі: під головуванням
судді Ярмоленка В.В., при секретарі Пух
Н.М., розглянувши на відкритому
судовому засіданні в м. Малині цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Любовицької сільської ради
Малинського району Житомирської
області, виконавчого комітету
Любовицької сільської ради
Малинського району Житомирської
області про встановлення факту
володіння майном, визнання рішення
незаконним та його скасування,
визнання права власності, -

встановив:

В жовтні 2012 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом, вимогами
якого просила встановити факт
володіння за життя ОСОБА_4 на праві
власності 1/3 частини житлового будинку
з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.
Також просила визнати незаконним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Любовицької сільської ради
Малинського району від 30 серпня 2012 року
№38 щодо визнання права власності на 1/3
частини зазначеного будинку за ОСОБА_2
Просила визнати за нею право власності
на 1/3 частини спірного будинку з
надвірними будівлями (у вигляді ?
частини сараю літ. «Б»), яка складається
з сіней 2-1, площею 4,7 м2, кладової 2-2,
площею 4,2 м2 та кухні-кімнати 2-3 площею
11,3 м2, а всього площею 20,2 м2, загальною
вартістю 21 744 грн. в порядку
спадкування.

Зазначила, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року її тітки ОСОБА_4
відкрилась спадщина на майно, яке
складається з 1/3 частики житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1. Згідно з заповітом останньої,
все своє майно вона заповідала ОСОБА_1

Однак отримати свідоцтво про
право на спадщину вона не може через
відмову нотаріуса в його видачі через
відсутність правовстановлюючих
документів на будинок. Вважає, що
такими правовстановлюючими
документами є по господарські книги
Любовицької сільської ради
Малинського району, згідно з записами в
яких ОСОБА_4 вступила в спадщину після
смерті своєї матері, продовжуючи
проживати у спірному будинку, була в
ньому постійно зареєстрованою і
господарство було перереєстровано на
її ім'я. Крім того, окремо від ОСОБА_2
спадкодавець ОСОБА_4 мала особовий
рахунок та окремо вела господарство.

Рішення Любовицької сільської
ради від 30 серпня 2012 року №38 щодо
визнання права власності на ? частини
спірного житлового будинку за
відповідачем ОСОБА_2 є незаконним,
оскільки порушує її права як
спадкоємця, що прийняла спадщину, та
суперечить записам в по господарських
книгах сільської ради.

В судовому засіданні її
представник ОСОБА_5 підтримав позов з
підстав, викладених в ньому, просив
задовольнити вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 заперечила
щодо позову, показавши, що її батько
ОСОБА_2, якому в 1955 році була виділена
земельна ділянка для будівництва,
здійснював його самостійно. При цьому,
старий будинок, в якому проживала його
мати та сестра, відносився до
колгоспного двору ОСОБА_6. Після
завершення будівництва нового будинку
її батько забрав до себе матір та
сестру, виділивши їм кімнату для
проживання.

Представник відповідача ОСОБА_3
ОСОБА_7 також вважав позов
безпідставним, оскільки ОСОБА_1 не
надала будь-яких підтверджень про
права та обов'язки спадкодавця ОСОБА_4
на нерухоме майно.

Відповідач ОСОБА_2 позов не
визнав, зазначивши, разом з матір'ю
ОСОБА_6, сестрою ОСОБА_4 та своєю сім'єю
проживали в старій хаті, поки йому
колгосп не виділив поруч з хатою
земельну ділянку, на якій він
здійснював будівництво будинку. Після
його завершення забрав мати та сестру
до себе, оскільки їх умови проживання
були неприйнятними. Вважає, що його
сестра за життя не набула прав на
будинок, а тому в позові слід відмовити.

Голова Любовицької сільської
ради Малинського району Мельник В.Г. в
судове засідання не з'явився, подавши
письмову заяву про не визнання позову,
та в якій зазначав, що будинок та
господарські будівлі по АДРЕСА_1
будував ОСОБА_2 (мати та сестра за
станом здоров'я не могли приймати
участь у будівництві), а матері і сестрі
виділив кімнату для проживання, це
можуть підтвердити жителі с. Ялцівка.
Вхід та димохід в будинку один.
Відповідно до свідчень жителів села
Ялцівка, ОСОБА_2 завжди заготовляв
дрова для опалення будинку. По мірі
можливості допомагав матері та сестрі,
жили у злагоді.

Заслухавши сторони, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_4, після смерті якої
відкрилася спадщина на усі права та
обов'язки, що належали їй за життя.

Згідно з заповітом від 24 лютого 2010
року все своє майно ОСОБА_4 заповіла
ОСОБА_1.

Постановою державного нотаріуса
Малинської державної нотаріальної
контори від 12 жовтня 2012 року ОСОБА_1
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на вказаний будинок.

Право власності на ? частину
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 оформив ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок від 10 червня
1997 року №119.

Згідно з договором дарування від
18 вересня 1997 року ОСОБА_2 подарував
частину вищевказаного будинку з
надвірними будівлями ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету
Любовицької сільської ради
Малинського району Житомирської
області від 30 серпня 2012 року №38 визнано
за ОСОБА_2 право власності на ? частини
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням першої сесії 22-го
скликання Любовицької сільської ради
народних депутатів від 04.08.1994 року
ОСОБА_2 передано у приватну власність
0,60 га у с. Ялцівка Малинського району.

Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року),
колгоспний двір це сімейно-трудове
об'єднання осіб, які використовують
майно двору для ведення підсобного
господарства і для сімейних потреб.
Майно колгоспного двору належить його
членам на праві сумісної власності.

Колгоспний двір може мати у власності
підсобне господарство на присадибній
ділянці землі, що знаходиться в його
користуванні, жилий будинок,
продуктивну худобу, птицю та дрібний
сільськогосподарський реманент
відповідно до статуту колгоспу. Крім
того, колгоспному дворові належать
передані в його власність членами
двору їх трудові доходи від участі в
громадському господарстві колгоспу
або інше пере дане ними у власність
двору майно, а також предмети
домашнього вжитку і особистого
користування, придбані на спільні
кошти ;

Згідно ст. 121 ЦК УРСР володіння,
користування і розпорядження майном
колгоспного двору здійснюється за
згодою всіх членів двору. При
відсутності згоди спір про володіння,
користування або розпорядження майном
колгоспного двору вирішується судом за
позовом будь-якого члена двору, який
досяг шістнадцяти років.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» в
редакції від 25 травня 1998 року
роз'яснено судам, що положення статей 17,
18 Закону «Про власність» щодо спільної
сумісної власності поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону (з 15 квітня
1991 року). До правовідносин, що виникли
раніше, застосовується діюче на той час
законодавство.

При цьому, з'ясуванню підлягають
питання, коли було побудовано спірний
будинок, хто приймав участь у
будівництві, склад відсутніх членів
колгоспного двору (при наявності
таких), які мали б право на частку в його
майні та вартість спірного майна.

Із наявних в справі копій
погосподарських книг (оригінали яких
оглянуті в судовому засіданні 17 жовтня
2014 року) Любовицької сільської ради
Малинського району по с. Ялцівка за 1955
-1957 роки вбачається, що в п. 21 «відмітка
про членів сім'ї, які зовсім вибули зі
складу господарства (вказати місяць,
рік та причини вибуття)» навпроти
прізвищ ОСОБА_9, ОСОБА_2, їх малолітніх
дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_3 міститься запис
- вибули в господарство 767.

Це узгоджується з обставиною отримання
в 1955 році ОСОБА_2 присадибної ділянки в
0,30 га (т.2 а.с. 10,11) та будівництвом
житлового будинку АДРЕСА_1

Новостворений двір в погосподарській
книзі зареєстрований під № 767 як
колгоспний двір.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР частка
члена колгоспного двору в майні двору
визначається при:

1) виході його з складу двору без
утворення нового двору (виділ);

2) утворенні з одного двору двох і
більше дворів (поділ);

3) зверненні стягнення по особистих
зобов'язаннях члена двору.

Так, згідно чинного на той час
законодавства, зокрема Земельного
Кодексу УРСР, передбачалось, що поділи
та виділи в колгоспних дворах
здійснювались або в добровільному
порядку або в судовому. При цьому, в
разі добровільного розподілу
складався роздільний запис (акт), в
якому повинно було бути викладено:
коли та між якими членами двору виникла
згода на поділ/виділ; яке майно
передається та яким чином
розподіляється; строк та порядок
розділу; інші умови, що не суперечать
закону, якщо учасники угоди визнають
необхідним їх встановити. Роздільний
запис (акт) повинен бути підписаний
всіма дієздатними членами двору та
переданий до сільської ради для
реєстрації. Розділи дворів, не
зареєстровані в визначеному порядку в
сільській раді не мають законної сили.
Колгоспні двори, що не зареєстрували
роздільний запис (акт) в сільській раді,
продовжують вважатися в усіх
відносинах єдиними.

В погосподарських книгах
відсутні відмітки про реєстрацію
будь-яких роздільних актів між ОСОБА_6
та ОСОБА_2, як голів дворів.

Наведене, на думку суду, є
свідченням утворення нового
колгоспного двору ОСОБА_2 без прив'язки
до майна двору його матері, оскільки
земельна ділянка площею 0,30 га
відповідачу надавалась з присадибного
фонду колгоспу, а не виділялась з
ділянки двору, головою якого була
ОСОБА_6, та яка згідно записів в
погосподарських книгах незмінно
користувалась земельною ділянкою
площею 0,50 га.

При цьому, в судовому засіданні
позивачем не доведено, а судом не
здобуто доказів розподілу колгоспного
двору ОСОБА_6 на два двори.

З показань свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11, та допитаного в якості свідка
ОСОБА_2 вбачається, що будівництво
нового будинку здійснювалось ОСОБА_2 на
виділеній йому колгоспом земельній
ділянці. При цьому, участі в
будівництві ні матір відповідача, ні
сестра ОСОБА_4 не брали. Свідок ОСОБА_11,
який в 1968-1973 роках був головою
Любовицької сільської ради
Малинського району, зазначав, що при
внесенні записів допущені помилки,
оскільки похатній облік проводили не
фахівці, які вносили відомості
поверхнево.

Згідно положень ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільну справу не інакше як
в межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до п.20 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31.01.1966 р. і погодженої Верховним
Судом Української РСР 15.01.1966 року, яка
діяла до 13 грудня 1995 року, а також
вказівок по веденню погосподарського
обліку в сільських радах народних
депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979
р. за №112/5, що міститься у пункті 40,
право власності фізичної особи на
жилий будинок може підтверджуватися
записом у погосподарській книзі
сільської ради. Саме на підставі цього
запису виконком місцевої ради приймає
рішення про оформлення права власності
на будинок з видачею власнику
відповідного свідоцтва.

При вирішенні питання щодо визнання
права власності на житлові будинку,
споруди у порядку спадкування, записи у
по господарських книгах оцінюються у
сукупності з іншими доказами,
наприклад, ухваленими органами
місцевого самоврядування рішеннями
про оформлення права власності
громадян на будинку, технічним
паспортом на будівлі, документами про
відведення в установленому порядку
земельних ділянок під забудову, тощо.

Судом не встановлено обставини, що
частина будинку (1/2, 1/3) АДРЕСА_1 належала
ОСОБА_4 та про те, що вона була головою
двору. Крім того, будучи членом
колгоспного двору ОСОБА_6 вона не
набула права на частку в майні
колгоспного двору свого брата ОСОБА_2

Аналізуючи наведене в сукупності, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість пред'явлених вимог
ОСОБА_1 про визнання за нею права
власності в порядку спадкування на 1/3
частини житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Вимога про встановлення факту
володіння за життя ОСОБА_4 на праві
власності 1/3 частиною житлового
будинку з надвірними будівлями, що
розташований в АДРЕСА_1 не підлягає
задоволенню через недоведеність
позивачем вимог заяви. Крім того,
відповідно до п.17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №5 від 31.03. 1995р.
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» передбачено, що факт
володіння громадянином на праві
власності встановлюється судом, якщо у
заявника був правовстановлюючий
документ на цей будинок, але його
втрачено і немає можливості
підтвердити наявність права власності
не в судовому порядку.

Є похідною, та такою, що не підлягає
задоволенню вимога про визнання
незаконним та скасування рішення
виконавчого комітету Любовицької
сільської ради Малинського району №38
від 30 серпня 2012 року, яким визнано за
ОСОБА_2 право власності на ? частини
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 3,10,11, 60,88, 214- 215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Любовицької сільської ради
Малинського району Житомирської
області, виконавчого комітету
Любовицької сільської ради
Малинського району Житомирської
області про встановлення факту
володіння майном, визнання рішення
незаконним та його скасування,
визнання права власності - відмовити
повністю за безпідставністю.

Судові витрати вважати по фактично
понесеним.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Малинський районний суд шляхом подачі
в десятиденний строк з дня
проголошення рішення, а особою, що не
була присутня у судовому засіданні з
дня отримання копії цього рішення,
апеляційної скарги до апеляційного
суду Житомирської області.

Суддя: В. В. Ярмоленко