АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів
Крижанівської Г.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 17 липня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті
особи: Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Лафорт», Моторно
(транспортне) страхове бюро України про
відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи:
ПрАТ «СК «Лафорт», МТСБУ, в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
матеріальну шкоду в сумі 8060 грн. 40 коп.,
моральну шкоду в сумі 2 000 грн., витрати
на проведення оцінки заподіяної шкоди
в сумі 500 грн. та судові витрати - 229 грн.
40 коп. судового збору і 4 000 грн. правової
допомоги.

В обґрунтування заявлених вимог
вказував, що з вини відповідача,
внаслідок порушення останнім правил
дорожнього руху, йому заподіяна
матеріальна шкода, що виразилась у
пошкодженні автомобіля. У
відповідності з вимогами закону
відповідач зобов'язаний відшкодувати
спричинену шкоду.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 17.07.2014 позов задоволено
частково - стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.
та судовий збір в сумі 23 грн. В
задоволенні іншої частини заявлених
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі. Вважає, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив у
стягненні з відповідача матеріальної
шкоди, оскільки саме він є заподіювачем
шкоди, неправомірно зменшив розмір
заподіяної позивачу моральної шкоди, а
також необґрунтовано відмовив у
відшкодуванні витрат на правову
допомогу.

В судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просив рішення суду залишити без
змін, оскільки воно ухвалено з
дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, заяв про відкладення
розгляду справи не подавали. Колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу за відсутності осіб, які не
з'явились, оскільки їх неявка не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
представника відповідача, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Так, частково задовольняючи вимоги про
відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем заподіяно моральну шкоду
позивачу, яка виразилась у душевних
стражданнях, яких зазнав позивач у
зв'язку із пошкодженням його майна.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд
виходив із вимог розумності та
справедливості. Натомість, відмовляючи
в задоволенні вимог про відшкодування
матеріальної шкоди, суд першої
інстанції вказав на те, що таке
відшкодування повинно бути здійснене
страховою компанією, в якій була
застрахована цивільно-правова
відповідальність відповідача, і до
якої позивач з вимогами про сплату
страхового відшкодування не звертався.
Крім цього, суд відмовив у
відшкодуванні витрат на правову
допомогу, вказавши на відсутність для
цього належних правових підстав та їх
недоведеність.

Вказані висновки суду є законними та
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 26.06.2012 о 20 год. 57 хв. в м.
Києві по вул. Деревообробній, 4,
відбулась ДТП за участю транспортного
засобу «3ІЛ ММЗ», д.н.з. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_4, який, керуючи
автомобілем, не вжив всіх заходів, щоб
не допустити самовільного руху,
внаслідок чого відбувся самохідний
рух, що призвело до наїзду на
автомобіль «Chery Amulet», д.н.з. НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_3 В результаті ДТП
автомобіль під керуванням позивача
зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 12.07.2012 відповідача
ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вказане адміністративне
правопорушення і накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно з даними звіту № 11/06/13 про оцінку
вартості матеріальної шкоди завданої
власнику КТЗ, що складений 13.06.2013 СПД
ОСОБА_5, матеріальна шкода, яка нанесена
володільцю автомобіля «Chery Amulet», д.н.з.
НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження при
ДТП, складає 8060,40 грн. Витрати по оплаті
звіту з визначення вартості
матеріального збитку автомобіля
становили 500 грн.

Судом встановлено, що на момент ДТП
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4, була застрахована ПрАТ
«Страхова компанія «Лафорт» в період
19.06.2012 до 18.06.2013 за страховим полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за № АВ/3268778 за шкоду, заподіяну
майну - на суму 50000 грн., за шкоду,
заподіяну життю і здоров'ю - на суму 100000
грн.. без встановлення розміру
франшизи.

Статтею 2 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» закріплено, що відносини у
сфері обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів регулюються Конституцією
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про страхування», цим
та іншими законами України і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них. Якщо
норми цього Закону передбачають інше,
ніж положення інших актів цивільного
законодавства України, то
застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону,
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Статтею 22 вказаного закону визначено,
що у разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

З огляду на викладене є обґрунтованим
висновок суду про те, що відповідач, за
наявності полісу страхування
цивільно-правової відповідальності, не
є відповідальною особою, адже обов'язок
по відшкодуванню шкоди за таких умов
лежить саме на страховій компанії. Дане
відшкодування шкоди за умовами
договору страхування мало бути
здійснене ПрАТ «Страхова компанія
«Лафорт» шляхом здійснення виплати
страхового відшкодування, оскільки
відповідно до наведених норм
цивільного законодавства наявність у
відповідача договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, наявність та
дійсність якого представником
позивача в судовому засіданні
визнавалась, породжує виникнення
обов'язку по відшкодуванню шкоди саме у
ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» як
відповідальної за завдані збитки, а у
разі ліквідації страховика такий
обов'язок переходить до ліквідаційної
комісії.

Однак, якщо обов'язки страховика за
такими договорами, для виконання яких у
страховика, що ліквідується,
недостатньо коштів та/або майна,
обов'язок приймає на себе МТСБУ, але не
відповідач ОСОБА_4 як винна у
спричиненні шкоди майну третіх осіб
особа.

Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» роз'яснено, що, оскільки
відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення ст. 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого ст. 33 Закону обов'язку
щодо письмового надання страховику, з
яким укладено відповідний договір (у
передбачених випадках Моторному
(транспортному) страховому бюро
України, (МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування.

Судом встановлена відсутність згоди
відповідача ОСОБА_4 на відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою, а
також виконання ним обов'язку щодо
надання страховику письмового
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка у
встановлений термін та відсутність
відмови страхової компанії у
здійсненні такої виплати з будь-яких
підстав, оскільки позивач не звертався
до страхової компанії з заявою на
виплату страхового відшкодування.

Суд першої інстанції також правомірно
вказав на те, що 04.06.2013 ПрАТ «СК «Лафорт»
була виключена з членів МТСБУ та
позбавлена права укладати страхові
угоди обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Однак відповідно до ст. 52
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховики, які
вибули із складу МТСБУ, повинні
продовжувати виконання своїх
зобов'язань за раніше укладеними ними
договорами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Отже, продані до 04.06.2013 року поліси
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
залишаються чинними до закінчення
терміну їх дії.

Позивачем вимоги до ПрАТ «СК «Лафорт»
про стягнення страхового
відшкодування не пред'явлено, а тому, з
огляду на відсутність підстав для
покладення обов'язку по відшкодування
шкоди на відповідача, суд правомірно
відмовив у стягненні матеріальної
шкоди з останнього.

Частково задовольняючи вимоги про
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції правомірно
застосував положення ст. 23 ЦК України
та визначив розмір моральної шкоди
виходячи з вимог розумності і
справедливості.

Відмовляючи в стягненні з відповідача
витрат на правову допомогу, суд
обґрунтовано виходив з їх
безпідставності та недоведеності,
оскільки позивачем, в порушення вимог
ст. 84 ЦПК України не було надано суду
розрахунку понесених витрат на правову
допомогу, у відповідності з вимогами
закону, яким визначено граничний
розмір компенсації таких витрат з
урахуванням часу витраченого на
підготовку матеріалів до суду та
участі представника під час розгляду
справи.

При цьому, слід звернути увагу на те, що
у відповідності до журналу судового
засідання представник позивача був
присутній в судовому засідання лише
20.01.2014 з 16 год. 29 хв. до 16 год. 39 хв. (а.с. 57,
58), в інших судових засіданнях участі не
приймав та звернувся до суду з заявою
про розгляд справи без його участі та
участі позивача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про
безпідставність та необґрунтованість
доводів апеляційної скарги, оскільки
вони не ґрунтуються на фактичних
обставинах справи, наявних у справі
доказів, в їх сукупності, та вимогах
чинного законодавства. Водночас, слід
зазначити, що наведені в апеляційній
скарзі доводи були предметом
дослідження та правового аналізу судом
першої інстанції, висновків суду не
спростовують та на законність і
обґрунтованість рішення не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді