БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа 2/408/188/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року

смт.Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської
області в складі:

головуючого- судді
Карягіної В.А.

при секретарі
Ступаченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт.Біловодськ
цивільну справа за позовом ОСОБА_1
до КЗ « Біловодська центральна районна
лікарня» про захист честі, гідності та
ділової репутації зі стягненням
моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з
позовом до КЗ « Біловодська центральна
районна лікарня» про захист честі,
гідності та ділової репутації в період
з 17 січня 2014року по час звернення до
суду із стягненням моральної шкоди в
сумі 5 тис.грн.

В суді позивачка збільшила
розмір моральної шкоди до 50 тис.грн,
підтримавши позовні вимоги про захист
честі, гідності та ділової репутації,
мотивуючи тим, що на її неодноразові
звернення з 17 січня 2014року
керівництвом КЗ злісно не
виконуються рішення судових інстанції
різного рівня про її поновлення на
роботі на посаді лікаря
акушера-гінеколога, чим їй було
заподіяно моральної шкоди в розмірі 50
тис.грн , що виразилося у погіршенні
стану її здоров*я,і як доказ того
надані виписки з медичної карти
амбулаторної хворої ОСОБА_1

Представник відповідача -
головний лікар КЗ ОСОБА_2 в суді вимоги
не визнала в повному обсязі, пояснивши,
що питання про поновлення позивачки на
посаді лікаря акушера-гінеколога
протягом тривалого часу розглядалося
судовими інстанціями різного рівня,
останнє рішення - ухвала апеляційного
суду Луганської області від 12 травня
2014року повернулося до суду першої
інстанції наприкінці травня 2014року,
,виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1
на посаді був виданий лише 22 травня 2014р,
коли вона була у відпустці з 19 травня по
16 червня 2014року , і наказом від 20 червня
2014року позивачка була поновлена на
роботі. Заподіяння моральної шкоди не
визнає у зв*язку із відсутністю доказів
тому. За станом здоров*я позивачка є
інвалідом 2 групи по ревматоїдному
артриту 2 стадії, гіпертонічна хвороба
у неї розвилася не у 2014році, а раніше,
однак вона відмовляється від
лікування, про що в амбулаторній карті
зроблені записи.

Свідок ОСОБА_3 пояснила в суді, що
вона не отримувала вказівок від
головного лікаря ОСОБА_2 під час її
відсутності про невиконання рішення
суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді. В
червні 2014року після виходу з відпустки
ОСОБА_2 дала вказівку підготувати наказ
про поновлення позивачки на роботі, але
у зв*язку із хворобою і знаходженням на
лікарняному ОСОБА_2 вона як в.о.
головного лікаря підписала наказ №76
про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Вислухавши пояснення сторін,
свідка ОСОБА_3,дослідивши письмові
докази, суд вважає позов таким, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно до ст. 10,11 ЦПК України
сторони та інші особи, які приймають
участь у справі, мають рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження
та доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Суд розглядає справу в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

ст. 32 Конституції України закріплює
норму про те, що «кожному гарантується
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої
недостовірноїінформації».

Важливою гарантією
забезпечення прав і свобод людини і
громадянина, закріплених
Конститтуцією України, є судовий
захист від протиправних посягань на
його честь та гідність.

Право на ділову репутацію та
право на захист цього нематеріального
права гарантується діючим цивільним
законодавством і проголошується в
Цивільному кодексі України. Ділова
репутація - це "суспільна думка, яка
склалася щодо професійних достоїнств і
недоліків особи (громадянина чи
організації) .Репутація особи певною
мірою залежить від неї самої,
формується вона на грунті її поведінки
та ставленні до пріоритетів, життєвих
цінностей та інтересів інших людей,
суспільства та держави. Залежно від
зазначених чинників, репутація може
бути позитивною чи негативною, і має
досить мінливий характер, зумовлений
інформацією, на якій вона грунтується.

Згідно ст..15,16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути: п.9) відшкодування моральної
шкоди.

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовними вимогами про захист честі,
гідності та ділової репутації, але
мотивацією вимог , на її думку, є умисне
невиконання керівником КЗ рішень
судів різних інстанцій про поновлення
її на роботі на посаді лікаря
акушера-гінеколога комунального
закладу « Біловодська ЦРЛ».

В суді встановлено, що позивачка
працювала в КЗ « Біловодське РТМО» на
посаді лікаря акушера-гінеколога, з
8.10.2012року була звільнена з посади за
ст.40п.3КЗпП України. Рішенням
апеляційного суду Луганської області
від 29.10.2013р поновлена на роботі.
Наказом по КЗ №128 від 30.10.2013 року
позивачка негайно була поновлена на
роботі на посаді лікаря
акушер-гінеколога. Ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 16.12.2013року рішення суду від 29.10.2013р
за нововиявленими обставинами
скасовано , залишено без змін рішення
Біловодського райсуду Луганської
області про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1 про поновлення її на
роботі. На виконання ухвали
апеляційного суду Луганської області
наказом №18 від 10.01.2014року по КЗ «
Біловодська ЦРЛ» ОСОБА_1 звільнена з
роботи. Ухвала апеляційного суду
Луганської області від 16.12.2013року
оскаржена до ВССУ , який своєю ухвалою
від 16.01.2014року прийняв касаційну скаргу
до провадження та зупинив дію ухвали
апеляційного суду від 16.12.2013року до
закінчення касаційного провадження (
арк..спр.8).

15 лютого 2014року позивачка
звернулася з заявою до керівника КЗ з
вимогою вважати її працюючою на посаді
лікаря акушера-гінеколога з посиланням
на вищевказані ухвали судів, на що їй
було відмовлено з посиланням на
очікування рішення касаційного
суду.(арк..спр.12)

19.03.2014р. колегія суддів ВССУ
скасувала ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 16.12.2013року та
направила справу на розгляд до
апеляційної інстанції.(арк..спр.13)

30.04.2014р позивачка повторно
звертається до відповідача з
аналогічною заявою( арк..спр.16), але до
вирішення спірного питання
апеляційним судом керівник КЗ не
приймає наказ про поновлення позивачки
на роботі.

12.05.2014року апеляційний суд
Луганської області приймає ухвалу про
відмову в перегляді рішення від
29.10.2014року у зв*язку із нововиявленими
обставинами. Цивільна справа
повертається до Біловодського райсуду
Луганської області лише 22 травня
2014року, коли і оформлюється виконавчий
лист про поновлення позивачки на
роботі в посаді лікаря
акушера-гінеколога в КЗ «Біловодське
РТМО». У зв*язку із відсутністю
комунального закладу з такою назвою
відповідачем оскаржується постанова
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження до суду і
згодом, наказом № 76 від 20.06.2014року
ОСОБА_1 поновлена на роботі на посаді
акушера-гінеколога з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Тобто, судом досліджене поставлене
позивачем питання про строки
виконання судового рішення, що
відноситься до трудових правовідносин
відповідно до ст. 235 КЗпП України.
Позивачем в суді постійно вказується
на незаконність, умисність дій
керівника закладу щодо відмови в
поновленні її на посаді лікаря, але
при цьому позивачем не надано жодного
доказу того, що саме діями
керівництва КЗ принижується її честь
, гідність та її ділова репутація як
лікаря. Про це не вказується ані в
позовній заяві, ані в поясненнях в суді.
Суд приймає доводи представника
відповідача про те, що у зв*язку з
тривалим розглядом трудового спорі
між позивачкою та КЗ різними ланками
судових інстанцій з прийняттям
протилежних рішень , вони чекали
остаточного рішення для запобігання
видання наказів, які б потім були
скасовані в разі скасування
наступного рішення, що вже відбулося в
січні 2014року ,що, у свою чергу, і
затримало видання наказу про
поновлення позивачки на посаді лікаря
акушера - гінеколога .

Згідно ст..60 ЦПК України кожна сторона
зобов*язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст..61 ЦПК
України.

Враховуючи, що позивачем не надано до
суду доказів того, що діями відповідача
принижується її честь, гідність та
ділова репутація як лікаря , позовні
вимоги позивачем не уточнені, суд не
вбачає підстав для задоволення даного
позову.

Оскільки відшкодування моральної
шкоди пов*язане з первісною вимогою,
яка не підлягає задоволенню, то суд
вважає необхіднім відмовити і в її
задоволенні. У зв*язку із чим суд не
вбачає необхідності оцінювати надані
позивачем виписки із медичної карти
амбулаторної хворої ОСОБА_1, що ,на її
думку, є єдиним доказом заподіяння
моральної шкоди.

Керуючись ст.. 10.11.60,212.-215 ЦПК
України, ст..235 КЗпП України, ст..15,16 ЦК
України, ст..32 Конституції України,
суд-

В И Р І Ш И В
:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі .

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області
через Біловодський районний суд
Луганської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя

В.А.Карягіна