АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/225/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2631/14
Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.
Доповідач Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі Коваль А.А.

за участю адвоката ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 06 березня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення боргу та моральної
шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року позивачка звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 11 червня 2010 року
вона надала у позику відповідачу кошти
у розмірі 14000 грн., на підтвердження
чого останнім власноручно було
написано розписку. Строк повернення
коштів був зазначений як 2013 рік. Проте
до вказаного строку відповідач
отримані кошти не повернув. Просила
стягнути з відповідача борг за
договором позики, сума якого на день
звернення до суду (22 січня 2014 року)
складалася з наступного: 14000 грн. - борг
за розпискою; 385 грн. - 3 % річних від
простроченої суми; 126 грн. - інфляційна
складова за період 11 місяців 2013 року.
Окрім того, просила стягнути у
відшкодування моральної шкоди 7000 грн.

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 06 березня 2014
року, з урахуванням ухвали цього ж суді
від 22 липня 2014 року про виправлення
описки, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення боргу та моральної шкоди
- задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 14 000
грн. основного боргу; 385 грн. - три
відсотки річних; 126 грн. інфляційних
втрат, а також 229 грн. за сплату
судового збору. Всього - 14740 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив його
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив оскаржуване
ним судове рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 своє
заперечення надала позивач
ОСОБА_2, в якому, спростовуючи доводи
відповідача, просила його скаргу
відхилити, а оскаржуване ним судове
рішення - залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними у справі
доказами, що позивач ОСОБА_2, згідно
письмової розписки позичальника від 11
червня 2010 року, надала в
борг відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти
в розмірі 14000 грн., які
останній зобов»язувався повернути в
термін до 2013 року.

Позичальник свої зобов»язання не
виконав, борг не повернув, про що
свідчить наявний у позивача оригінал
зазначеної боргової розписки ОСОБА_3
/а.с. 13/.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до норм ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та у
порядку, що встановлені договором.

У відповідності до вимог ст. 1046-1050 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі.

На підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Наявність у позивача (позикодавця)
оригіналу письмової розписки
(позичальника) свідчить про те, що
позика не повернута.

У відповідності до вимог ст. 10, 27, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

За наведених обставин, місцевий суд
дійшов правильного висновку про
правомірність позовних вимог ОСОБА_2
як частині стягнення з відповідача
заборгованості , так і в частині
отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

При цьому місцевий суд обґрунтовано,
відповідно до вимог ч. 2 ст. 214, ст. 360-7 ЦПК
України, керувався правовим висновком,
викладеним у постанові Верховного Суду
України від 18 вересня 2013 року у справі
№6-63цс13, згідно якого письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

В ході судового розгляду справи,
відповідачем, як до місцевого суду, так
і до суду апеляційної інстанції, не
надано жодного належного доказу на
підтвердження своїх заперечень щодо
заявлених до нього позовних вимог. Не
підтверджено також відповідачем
будь-яким доказом і його посилання в
апеляційній скарзі на те, що боргову
розписку він писав вимушено, під
натиском. Більше того, таке посилання
останнього є суперечливим, оскільки в
своїй апеляційній скарзі він одночасно
вказує і про те, що таку розписку він
написав без вагань /а.с. 57/.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують правильності
висновків місцевого суду, як і не
підтверджують належними доказаним їх
неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому колегія
суддів не вбачає правових підстав для
його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 06 березня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: