АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1710/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2950/14
Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Мартєва С.Ю., Кузнєцової О.Ю.

при секретарі: Колодюк О.П.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного
суду від 19 серпня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
ОСОБА_3 про визнання договору дарування
недійсним

зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні житловим будинком та
виселення.

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом про визнання договору
дарування недійсним та просив визнати
недійсним договір дарування
домоволодіння АДРЕСА_1, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 15 квітня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог
вказував на те, що ОСОБА_3 ввела в оману
нотаріуса та іншу сторону з метою
порушення його прав та прав членів його
сім"ї щодо їх права на житло, не
повідомивши нотаріуса про існування
спору про виселення.

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічним позовом та просив
усунути перешкоди у користуванні
домоволодінням АДРЕСА_1 та виселити
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 без
надання їм іншого житла.

В обґрунтування позовних вимог
вказував на те, що за договором
дарування від 15 квітня 2014 року він
правомірно набув у власність
домоволодіння АДРЕСА_1, в якому
зареєстровані та проживають ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та їх діти ОСОБА_8, ОСОБА_7

На його неодноразові прохання
виселитися з будинку останні не
реагують, продовжуючи проживати в
належному йому будинку в зв"язку з
чим порушуються його права, як власника
вказаного домоволодіння.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду від 19 серпня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено,
позовні вимоги ОСОБА_6 - задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні
ОСОБА_6 (власника) домоволодінням
розташованим по АДРЕСА_1, шляхом
виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 без надання іншого житла.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_1 та просив скасувати
його та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 у
повному обсязі, а його позовні вимоги
задовольнити.

Посилався на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме
неможливість виселення мешканців
спірного домоволодіння без надання їм
іншого житла, а також не взяття до уваги
судом порушення порядку укладення
договору дарування, що тягне за собою
його недійсність.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
повною мірою відповідає вказаним
вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що власником
домоволодіння АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право власності
від 15.10.2013 року.

Свідоцтвом від 26.09.2013 року
підтверджується, що земельна ділянка
по АДРЕСА_1 належить на праві власності
ОСОБА_6 (а.с.47).

Згідно договору дарування від 15.04.2014
року ОСОБА_3, як мати подарувала своєму
синові ОСОБА_6 вищевказане
домоволодіння, що підтверджується
копією договору. (а.с.5).

Відповідно до довідки Войнихівської
сільскої ради від 07.04.2014 року у будинку
АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 1951 р.н.,
ОСОБА_2 1977 р.н., ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9 1946 р.н.,
ОСОБА_10 1988 р.н., ОСОБА_11 2010 р.н. ( а.с. 46).

Довідкою цієї ж сільської ради від 11.
03. 2014 року також підтверджується факт
реєстрації вказаних осіб та вказано,
що ОСОБА_9, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за місцем
реєстрації не проживають.

Згідно довідки Киріківської селищної
ради Сумської області неповнолітній
ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5, який був
зареєстрований у вищевказаному
будинку станом на 07.05.2014 року
зареєстрований в с. Кириківка
Великописарівського району Сумської
області.

Судом встановлено, що при укладанні
договору дарування ОСОБА_3 мала
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, її волевиявлення було
вільним, правочин вчинено у письмовій
формі та нотаріально посвідчено,
правочин спрямовано на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Допитаний у судовому засіданні
нотаріус підтвердив, що ніяких
сумнівів при оформленні договору
дарування 15.04.2014 року в неї не було ,
арешту, заборони на цей будинок також
не було, оформлення договору дарування
проведено відповідно чинного
законодавства, за волею сторін.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що при
укладенні договору дарування спірного
домоволодіння було повною мірою
дотримано порядок вчинення
нотаріальних дій.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком місцевого суду, оскільки він
узгоджується з матеріалами справи та
нормами чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення нотаріусом порядку вчинення
нотаріальних дій при посвідченні
договору дарування від 15.04.2014 року є
неспроможними.

Так, апелянтом не вказано, які саме
порушення було допущено нотаріусом при
посвідченні договору дарування
домоволодіння АДРЕСА_1.

Колегія суддів не вбачає у діях
приватного нотаріуса Прилуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_12
порушення вимог Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом Мін'юсту України
від 22.02.2012 р.

Ухвалюючи рішення про повне
задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд
першої інстанції виходив з того, що він
є власником спірного домоволодіння, а
відповідачі разом з малолітніми дітьми
перешкоджають у здійсненні ним права
користування домоволодінням.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком місцевого суду, оскільки він
узгоджується з матеріалами справи та
нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321
ЦК України). При цьому відповідно до
ст. 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_6

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтею 383 ЦК
України та статтею 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Посилання апелянта на згоду
попереднього власника ОСОБА_3 на
проживання його з сім'єю у спірному
домоволодінні є безпідставними,
непідтвердженими та такими, що
заперечуються.

Як свідчать досліджені судовою
колегією матеріали цивільної справи
№ 2-1556/11 за позовом ОСОБА_2 до відділу
державної виконавчої служби
Лубенського міськрайонного
управління юстиції, Полтавської
філії ТзОВ «ТД Еліт Сервіс», третя
особа ОСОБА_3 про визнання недійсними
результатів прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна та акту
про реалізацію предмета іпотеки, за
позовом ОСОБА_14 до Полтавської філії
ТзОВ « ТД Еліт Сервіс», третя особа
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання
недійсними прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна та
позовом ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби Лубенського
міськрайонного управління юстиції,
філії № 17 приватного підприємства «
Нива-В.Ш.», третя особа ОСОБА_3 про
визнання недійсними результатів
прилюдних торгів, ОСОБА_3 набула
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 внаслідок придбання
останнього на прилюдних торгах від
22.09.2011 року

(стягувач, переможець торгів).

На час проведення прилюдних
торгів подружжя ОСОБА_1 разом з
дітьми були зареєстровані в спірному
домоволодінні.

Отримуючи у власність будинок АДРЕСА_1
ОСОБА_3 не брала забов'язань з надання
чи збереження житла за неповнолітніми
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а тому не могла
передати цього обов'язку своєму синові
за договором дарування.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом інших осіб, що не
укладали договору найму житла, у
випадку зміни власника.

Виникнення права ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користування будинком та обсяг цих
прав залежить від виникнення у них, як
власників житлового приміщення права
власності на нього, а отже, припинення
права власності на будинок припиняє їх
право на користування домоволодінням.

Таким чином, ОСОБА_1, ОСОБА_2, підлягають
виселенню зі спірного житлового
приміщення, як такі, що не мають права
на користування домоволодінням та
перешкоджають його власнику вільно
використовувати своє майно для
задоволення власних потреб у житлі.

Посилання апелянта на необхідність
виділення йому нового житла, у зв'язку з
виселенням, є такими, що суперечать
вимогам ЖК України.

Відповідно до ст. 114 ЖК України з
наданням іншого жилого приміщення може
бути виселено: робітників і службовців
(разом з проживаючими з ними особами),
що припинили трудові відносини з
підприємствами, установами,
організаціями найважливіших галузей
народного господарства, які надали
жиле приміщення, у зв'язку із
звільненням за власним бажанням без
поважних причин, або за порушення
трудової дисципліни, або за вчинення
злочину. громадяни, які
одержали жилі приміщення в будинках
колгоспів, якщо вони виключені з членів
колгоспу або вийшли з колгоспу за
власним бажанням; громадян,
позбавлених батьківських прав, якщо
вони проживають спільно з дітьми,
відносно яких позбавлені батьківських
прав.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
передбачених законодавством підстав
для надання ОСОБА_1, ОСОБА_2, іншого
житлового приміщення, у зв'язку з їх
виселенням.

Посилання апелянта на порушення прав
дітей, що мешкають у спірному
домоволодінні не узгоджуються з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства.

З матеріалів справи підтверджено, що
при проведенні публічних торгів
порушень законодавства та порушень
прав дітей встановлено не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей» для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав та інтересів дітей при
наданні дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, яке належить
дітям.

Зі змісту ст.ст. 39, 52, 61, 62 ЗУ «Про
виконавче провадження» вбачається, що
примусова реалізація майна за рішенням
суду з прилюдних торгів не є
правочином, а є виконанням рішення
суду, а тому згода органу опіки та
піклування на реалізацію будинку у
процесі виконання рішення суду не
потрібна.

Таким чином, отримуючи у власність
будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не брала
забов'язань з надання чи збереження
житла за неповнолітніми ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, а тому не могла передати цього
обов'язку своєму синові за договором
дарування.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8
проживали у спірному житловому
приміщенні як члени сім'ї батька ОСОБА_1
та матері ОСОБА_2

З урахуванням того, що батьки, як
колишні власники житла, втратили право
на користування ним, то вказане право
втратили і їх діти, чиї права є
похідними від прав власника.

Крім того, безпідставним є посилання в
договорі дарування від 15.04.2014 року на
сервітут сім'ї ОСОБА_2, так як його не
було встановлено у передбаченому
законом порядку.

Виходячи з викладеного, доводи
апеляційної скарги про помилковість
судового рішення спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, які
передбачені ст.309 ЦПК України як
підстави для скасування або зміни
рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Лубенського міськрайонного
суду від 19 серпня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Л.М. Хіль

Судді /підпис/
С.Ю. Мартєв

/підпис/
О.Ю. Кузнєцова

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.М. Хіль