Ухвала

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Попович О.В.,
Савченко В.О.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного
підприємства «Вінтур-Плюс», Дочірнього
підприємства «А.Е.Т. Джоін ап.!» про
захист прав споживачів, відшкодування
збитків та моральної шкоди, за
касаційною скаргою Дочірнього
підприємства «А.Е.Т. Джоін ап.!» на
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому просив
стягнути з Приватного підприємства
«Вінтур-Плюс» (далі - ПП «Вінтур-Плюс»)
на свою користь 6 830 грн завданих
майнових збитків, з яких: 6 тис. грн -
решта вартості туристичного продукту;
830 грн - понесені ним витрати на
придбання квитків на потяг маршрутом
Вінниця-Київ-Бориспіль, крім того,
просив стягнути 5 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди, судові
витрати у справі та витрати на правову
допомогу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 02 жовтня 2013 року між ним та
турагентом ПП «Вінтур-Плюс» був
укладений договір на туристичне
обслуговування № 45-П, згідно з яким мав
відбутися тур до Об'єднаних Арабських
Еміратів (далі - ОАЕ) у період з 11 жовтня
2013 року до 18 жовтня 2013
року. На виконання умов п. 5.3 вказаного
договору позивач вніс обумовлену
вартість туристичного продукту у сумі
14 200 грн, а ПП «Вінтур-Плюс»
зобов'язувалося за встановлену плату
забезпечити йому як туристу комплекс
туристичних послуг: бронювання туру,
готелю 5*, розміщення, харчування,
медичне страхування та візи. У
подальшому туроператор на порушення
умов договору при бронюванні готелю
запропонував йому готель нижчого рівня
4*, на що він був змушений погодитися і
йому була повернута різниця в оплаті
готелю. Потім йому повідомили, що у
зв'язку з неотриманням віз туроператор
змінив дату туру з 11 жовтня 2013 року на 13
жовтня 2013 року до 20 жовтня 2013 року, на що
він змушений був погодитися. 12 жовтня
2013 року турагенство від імені
туроператора надало йому пакет
документів (квитки, ваучер) та
повідомило, що візу він отримає
безпосередньо перед вильотом від
представника туроператора. 13 жовтня 2013
року позивач за власні кошти приїхав до
аеропорту «Бориспіль» у м. Києві, однак
вилетіти до ОАЕ не зміг, так як візу
йому не відкрили і не допустили до
посадки в літак, тому він змушений був
повернутися додому у м. Вінницю. 14
жовтня 2013 року він звернувся до
туроператора з письмовою заявою про
анулювання його поїздки в ОАЕ, оскільки
інші умови та інший період його не
влаштовували та просив повернути йому
внесені кошти за бронювання туру. 18
листопада 2013 року йому було повернуто
лише 4 тис. грн зі сплачених ним 9 420 грн,
з чим позивач не згоден та за захистом
свого права звернувся до суду з цим
позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 24 лютого 2014 року
до участі у справі в якості
співвідповідача залучено Дочірнє
підприємство «А.Е.Т. Джоін ап.!» (далі -
ДП «А.Е.Т. Джоін ап.!»).

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 квітня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 20 травня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено частково.
Стягнуто з ДП «А.Е.Т. Джоін ап.!» на
користь ОСОБА_3 6 тис. грн вартості
туристичного продукту, 1 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди, витрати
на правову допомогу у сумі 3 028 грн 36 коп.
У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «А.Е.Т. Джоін
ап.!» просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 26 січня 2013 року між ДП
«А.Е.Т. Джоін ап» та ПП «Вінтур-плюс»
укладено агентський договір
№ 2162, відповідно до якого турагент
зобов'язується за винагороду надати
послугу туроператору з реалізації
турпродукту шляхом укладення договору
на туристичне обслуговування від
імені, в інтересах та під контролем
туроператора.

Відповідно до п. 4.20 указаного
агентського договору, якщо під час
виконання договору на туристичне
обслуговування туроператор не в змозі
надати значну частину туристичного
продукту щодо якого відповідно до
договору на туристичне обслуговування
сторони досягли згоди, туроператор
повинен з метою продовження
туристичного обслуговування вжити
альтернативних заходів без покладення
додаткових витрат на туриста, а в разі
потреби відшкодувати йому різницю між
запропонованими послугами і тими які,
були надані. Замовлення турагента
вважається акцептованим
туроператором, якщо туроператор в
системі он-лайн бронювання,
електронними чи факсимільними
засобами зв'язку підтвердив можливість
надання послуг (а. с. 38 зворот).

02 жовтня 2013 року ОСОБА_3 уклав з
турагентом ПП
«Вінтур-Плюс», яке діє від імені та в
інтересах туроператора ДП «А.Е.Т. Джоін
ап», договір на туристичне
обслуговування № 45-П, відповідно до
якого туроператор зобов'язується
забезпечити туристу комплект
туристичних послуг з організації
проведення туру до ОАЄ (Київ-Дубаї-Київ)
з розміщенням в готелі RADISSON BLU RESORT SHARJAH 5*
в період з 11 жовтня 2013 року - 18
жовтня 2013 року із забезпеченням
комплектом туристичних послуг, а
турист ОСОБА_3 зобов'язався оплатити
14 200 грн вартості туристичного
продукту.

Умови договору на туристичне
обслуговування ОСОБА_3 виконав і
оплатив обумовлену суму в розмірі 14 200
грн.

Згодом позивачу було запропоновано
готель нижчого рівня, на що він
погодився та одержав 4 780 грн в якості
різниці у вартості туру.

У зв'язку з відсутністю станом на 11
жовтня 2013 року візи період туру
перенесено з 13 жовтня 2013 року до 20
жовтня 2013 року, про що свідчить ваучер
(а. с. 13).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 було
попереджено, що у випадку зміни вильоту
і подальшого анулювання замовлення до
нього буде застосовано штраф, на що він
погодився та підтвердив, що готовий
ризикувати.

13 жовтня 2013 року ОСОБА_3 прибув до
аеропорту «Бориспіль» з пакетом
документів, однак вилетіти в ОАЕ не
зміг, оскільки на час вильоту не була
відкрита віза, хоча його попереджали
про це, але він вирішив на власний
розсуд ризикнути. Віза була оформлена
лише 17 жовтня 2013 року.

Таким чином, поїздка за туристичним
маршрутом не відбулася, ОСОБА_3 після
зазначеного відмовився від вказаної
поїздки і анулював її, про що написав
письмову заяву і 18 жовтня 2013 року
одержав 4 тис. грн із суми
сплачених коштів, тобто часткову
компенсацію.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно із ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо
договір змінений або розірваний у
зв'язку з істотним порушенням договору
однією із сторін, друга сторона може
вимагати відшкодування збитків,
завданих зміною або розірванням
договору.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України
«Про туризм» за договором на
туристичне обслуговування одна
сторона (туроператор, турагент) за
встановлену договором плату
зобов'язується забезпечити надання за
замовленням іншої сторони (туриста)
комплексу туристичних послуг
(туристичний продукт). До договору на
туристичне обслуговування
застосовуються загальні положення
договору про надання послуг, якщо інше
не передбачено законом та не
суперечить суті зобов'язання.
Частиною 1 ст. 901 ЦК України
визначено, що за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач анулював заявку на
туристичне обслуговування, а
туроператор, який поніс витрати, має
право на стягнення від туриста
фактично понесених витрат.

При цьому суд дійшов висновку про те, що
вини туроператора у відсутності
відкритої на час вильоту візи як єдиної
підстави невиконання умов договору на
туристичне обслуговування немає і
згідно з умовами договору туроператор
не несе відповідальності за дії
посольств та консульств, пов'язані із
видачею документів, необхідних
туристам для отримання туристичних
послуг; ОСОБА_3 попереджали, що у
випадку зміни дати вильоту і
подальшого анулювання замовлення до
нього буде виставлено штраф, на що він
погодився, чим підтвердив, що готовий
ризикувати; повернення позивачу лише
частини оплачених коштів без
врахування штрафних санкцій,
передбачених договором за анулювання
поїздки, не суперечить закону і
укладеному договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди та стягнення понесених судових
витрат, пов'язаних з оплатою правової
допомоги, суд першої інстанції виходив
з того, що не вбачає в діях відповідачів
вини у невиконанні умов укладеного
договору на туристичне обслуговування.

Такі висновки суду першої інстанції є
законними й обґрунтованими,
узгоджуються з наявними у справі
доказами та побудовані на правильному
встановленні всіх обставин справи та
застосуванні необхідних норм
матеріального права.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд першої
інстанції правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормами матеріального права, які
підлягають застосуванню, повно,
всебічно та обґрунтовано встановив
обставини справи, надав належну оцінку
наявним у справі доказам, в результаті
чого ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.
213, 214 ЦПК України.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні матеріального
та процесуального закону, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи свій висновок,
апеляційний суд виходив з того, що
12 жовтня 2013 року туроператором ДП
«А.Е.Т. Джоін ап.!» було здійснено
підтвердження замовлення туристичного
продукту та виставлено рахунок на
оплату туристичних послуг, який
турагент ПП «Вінтур-Плюс» оплатив у
повному обсязі, здійснюючи
посередницьку діяльність з реалізації
туристичного продукту на підставі ст. 20
Закону України «Про туризм», шляхом
укладення з ДП «А.Е.Т. Джоін ап.!»
агентського договору і саме
туроператор ДП «А.Е.Т. Джоін ап.!» як
сторона договору, від імені якої діяв
турагент, неналежно виконав свої
зобов'язання згідно з договором на
туристичне обслуговування, не надав
позивачеві в повному обсязі
туристичного продукту, тому
зобов'язаний відшкодувати понесені
позивачем витрати у розмірі 6 тис. грн.

Таким чином, враховуючи, що невчасне
отримання позивачем візи сталося через
неналежну організацію роботи
туроператора щодо своєчасного
оформлення та подання до дипломатичної
установи необхідних документів для
отримання візи, тому апеляційний суд
дійшов висновку, що заздалегідь
запланована позивачем подорож не
відбулася з вини туроператора, а тому,
враховуючи глибину моральних
страждань позивача та виходячи з
принципів розумності та
справедливості, визначив розмір
моральної шкоди в 1 тис. грн, право на
яку у позивача передбачено п. 4.2.4
договору від 02 жовтня 2013
року № 45-П.

Такі висновки апеляційного суду є
помилковими, оскільки спростовуються
матеріалами справи та встановленими
судом фактичними обставинами справи.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційну
скаргу необхідно задовольнити, рішення
апеляційного суду скасувати із
залишенням рішення суду першої
інстанції в силі з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дочірнього
підприємства «А.Е.Т. Джоін ап.!»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 20 травня 2014 року скасувати,
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 07
квітня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.В. Попович

В.О. Савченко

О.В. Ступак

С.П. Штелик