Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/823/14-ц

Провадження №2/377/323/14

16 жовтня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі:
головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при
секретарі - Ахутіній А.А.,

з участю:

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки - адвоката
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду в м.
Славутичі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення частки
співвласника у майні, що є об'єктом
права спільної сумісної власності і
встановлення порядку користування
житловим приміщенням,-

УСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява, у якій
позивачка просить визнати за нею право
власності на ? частку житлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 та встановити порядок
користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим,
що на підставі рішення виконкому
Славутицької міської ради народних
депутатів № 6 від 11 січня 1995 року ОСОБА_3
на склад сім'ї: він та його дружина
ОСОБА_1 згідно ордеру № 8139 від 16 січня
1995 року було надано у користування
житлове приміщення у вигляді 2-х
кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1,
яку відповідно до розпорядження
генерального директора ВП
«Чорнобильська АЕС» за № 585-пр від
07.12.1989 року було передано їм у спільну
сумісну власність. Враховуючи той
факт, що останнім часом з відповідачем
постійно виникають сварки з-приводу
оплати за спожиті житлово-комунальні
послуги та порядку користування
квартирою, тому виникла необхідність у
визначенні частки, яка належить
позивачці, та встановити порядок
користування квартирою, виділивши у
користування їй одну ізольовану жилу
кімнату розміром 12,8 мІ житлової площі,
залишивши у користуванні відповідача
ОСОБА_3 другу ізольовану жилу кімнату
площею 15,0 мІ житлової площі; ванну
кімнату, вбиральню, кухню, коридор та
лоджію залишити в спільному
користуванні.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали та
просили задовольнити в повному обсязі.
Суду пояснили, що причиною визначення
частки в квартирі, яка належить їм з
відповідачем на праві спільної
сумісної власності, та встановлення
порядку користування квартирою, стали
гострі неприязні стосунки з
відповідачем, який зловживає спиртними
напоями, вчиняв систематично до неї
протиправні дії із застосуванням
фізичної сили. Оскільки вони не можуть
за обопільною згодою вирішити питання
порядку користування квартирою, що
належить на праві спільної сумісної
власності, то спір повинен бути
вирішений в судовому порядку.

Відповідач в судове
засідання не з'явився, надав до суду
заяву, в якій просив розглядати справу
за його відсутністю, позовні вимоги
визнав в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь справі, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
згідно свідоцтва про укладення шлюбу,
виданого 05 серпня 1989 року Губичським
сільвиконкомом Буда-Кошелевського
району Гомельської області, Білорусь,
копія якого долучена до справи, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 05 січня 1989 року зареєстрували
шлюб, про що був здійснений актовий
запис № 11. Після укладення шлюбу
присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_3,
дружині ОСОБА_3.

На підставі рішення
виконкому Славутицької міської ради
народних депутатів № 6 від 11 січня 1995
року виконавчим комітетом
Славутицької міської ради народних
депутатів видано ОСОБА_3 ордер № 8139
від 16 січня 1995 року на користування
житловим приміщенням у вигляді 2-х
кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1
на склад сім'ї: двох чоловік - ОСОБА_3,
відповідач. та ОСОБА_1, позивачка.

Відповідно до розпорядження
генерального директора ВП
«Чорнобильська АЕС» за № 585-пр. від 7
грудня 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1
вищевказане житлове приміщення було
передано у спільну сумісну власність,
що підтверджено свідоцтвом про право
власності на житло від 07.12.1998 року.

Право спільної сумісної власності на
дану квартиру зареєстровано 20 січня 1999
року у ВП «Бюро технічної
інвентаризації КП «АРБ у м. Славутичі»
у реєстровій книзі за номером 453/48.

Як встановлено судом,
спірна квартира при приватизації була
передана сторонам у спільну сумісну
власність і належить позивачці та
відповідачу на праві спільної сумісної
власності, оскільки їх частки у праві
спільної сумісної власності не були
виділені.

Відповідно до ч. 1 ст.
368 ЦК України спільна власність двох
або більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

Згідно ч.1 ст. 372 ЦК
України майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними.

Як зазначено у ч. 2 цієї
статті у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників
у праві спільної сумісної
власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Як вбачається з
пояснень позивачки, домовленості між
сторонами щодо розміру часток
кожного з них в праві спільної сумісної
власності не було.

Таким чином, кожен із
співвласників має право на 1/2 частку
житлового приміщення, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні
позивачка пояснила, що визначення
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності необхідно для
встановлення порядку користування
квартирою, оскільки у неї з
відповідачем склалися неприязні
стосунки.

Рішенням Славутицького міського
суду Київської області від 7 жовтня 2014
року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно даних технічного паспорта
на житлове приміщення квартира за
адресою: АДРЕСА_1 є двохкімнатною,
загальною площею 50,7 мІ, жилою площею 27, 8
мІ.

Враховуючи право кожного з
співвласників на 1/2 частку даного
житлового приміщення кожен з них при
визначенні порядку користування ним
має право на отримання у користування
ізольованої жилої кімнати розміром 13, 9
мІ.

За вимогами ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник майна має право
згідно ст. 386 ЦК України на захист свого
права власності, його порушених
інтересів.

За ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен з
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Оскільки спірна квартира є
неподільною, то суд встановлює порядок
користування нею, виходячи з
наступного.

Як видно з плану квартири, вона
складається із двох жилих кімнат
площею 12,8 мІ і 15,0 мІ, інших приміщень:
кухні, ванної кімнати, коридору,
вбиральні, лоджії. Всі жилі кімнати
ізольовані і не пов'язані між собою
спільними входами. Виходячи із
загальної жилої площі квартири 27,8 мІ
на кожного співвласника припадає по
13,9 мІ. Оскільки кімнат такої площі у
спірній квартирі немає, то за згодою
позивачки їй підлягає виділенню в
користування жила кімната площею 12,8
мІ, залишивши у користуванні
відповідача ОСОБА_3 жилу кімнату
розміром 15,0 мІ.

Решту приміщень квартири : кухню, ванну
кімнату, коридор, вбиральню, лоджію -
необхідно залишити у їх спільному
користуванні.

За таких обставин позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються із судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Як зазначено у ч.3 цієї статті до
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать, зокрема, витрати на правову
допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної
правової допомоги.

В частині 2 цієї статті зазначено,
що граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ст.1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову
допомогу, зокрема, у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Згідно договору про надання
правової допомоги, який долучений до
матеріалів справи, копії свідоцтва про
право на заняття адвокатською
діяльністю, правова допомога
позивачці ОСОБА_1 була надана
адвокатом ОСОБА_2.

Оплата витрат за надання правової
допомоги позивачкою ОСОБА_1 адвокату
ОСОБА_2 підтверджується актом
виконаних робіт, квитанціями до
прибуткових касових ордерів.

Як вбачається з акту виконаних робіт,
представником позивача - адвокатом
ОСОБА_2 була затрачена одна година на
участь у судовому процесі під час
розгляду даної справи, тривалість
судового засідання підтверджена
журналом судового засідання,
роз'яснення та надання консультацій з
положень сімейного, цивільного,
цивільно - процесуального
законодавства України, прав та
обов'язків сторін по цивільній справі -
1 година, вивчення і проведення налізу
наданих довірителем документів, що
стосується предмету спору, судової
практики, підготовка процесуальних
документів до суду - 2 години. Згідно
квитанцій до прибуткового касового
ордеру, які долучені до матеріалів
справи, ОСОБА_1 оплачено адвокату
ОСОБА_2 за надання правової допомоги
згідно договору про надання правової
допомоги 2170 гривень.

Як вбачається із змісту ст. 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» компенсація витрат на
правову допомогу, стягується за участь
особи, яка надавала правову допомогу,
у судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді.

Таким чином, враховуючи, що представник
позивачки - адвокат ОСОБА_2 приймав у
часть у судовому засіданні тривалістю
одна година 10 хвилин, окремі
поцесуальні дії судом не вчинялись, з
матеріалами справи не знайомився в
суді, то стягненню з відповідача на
користь позивачки підлягають судові
витрати на правову допомогу за участь
її представника в судовому засіданні в
сумі 487 гривень 20 копійок( 40 % від
мінімальної зарплати ).

Виходячи із змісту ст.1 вказаного
Закону не підлягають компенсації інші
види послуг, надані адвокатом ОСОБА_2
позивачці, за роз'яснення та надання
консультацій з положень сімейного,
цивільного, цивільно - процесуального
законодавства України, прав та
обов'язків сторін по цивільній справі,
вивчення і проведення налізу наданих
довірителем документів, що стосується
предмету спору, судової практики,
підготовка процесуальних документів
до суду.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню
судові витрати по оплаті судового
збору на користь позивачки в сумі 243
гривні 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 209, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на ? частку житлового приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

Встановити наступний порядок
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

Виділити ОСОБА_1 у користування
одну ізольовану жилу кімнату розміром
12,8 мІ житлової площі (позиція 6),
залишивши в користуванні відповідача
ОСОБА_3 другу ізольовану жилу кімнату
площею 15,0 мІ житлової площі (позиція 2).

Решту приміщень квартири: ванну
кімнату, вбиральню, кухню, коридор та
лоджію залишити в спільному
користуванні (позиції 1,3,4,5,7).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по оплаті
судового збору в сумі 243 гривень 60
копійок та витрати на правову допомогу
в сумі 487 гривень 20 копійок, всього
стягнути 730 гривень 80 копійок.

Рішення може бути
оскаржено до апеляційного суду
Київської області через Славутицький
міський суд. Апеляційна скарга може
бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення набирає законної
сили після закінчення строку на
апеляційне оскарження, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення в повному обсязі
виготовлено 21 жовтня 2014 року.

Суддя
Н. Ф. Теремецька