АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 197/1301/13-ц
Провадження №22-ц/774/1675/К/14
інстанції-Шевченко О.В.
Категорія № 47 ( І )
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
та його представника ОСОБА_2 на заочне
рішення Широківського районного суду
Дніпропетровської області від 15
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Сільскогосподарського
виробничого кооперативу «Мрія» про
визнання договорів оренди земельних
ділянок недійсними, зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_1
звернувися до суду з даним позовом до
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Мрія" (надалі- СВК «Мрія»)
про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним, зобов'язання
вчинити певні дії. В обґрунтування
позову зазначив, що ОСОБА_1 на праві
приватної власності належать земельні
ділянки площею 5,010 та 1,250 гектарів, які
розташовані на території
Олександрівської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області. 02 квітня 2012
року між ОСОБА_1 та СВК «Мрія» укладені
договори оренди землі стосовно цих
ділянок та зареєстровані у відділі
Держкомзему у Широківському районі
Дніпропетровської області за №
01153 та за № 01152 10 грудня 2012
року. Дослідивши всі умови укладеного
договору, позивач ОСОБА_1 дійшов до
висновку про відсутність в договорі
таких істотних умов як визначення
об'єкту оренди, який включає в себе
відомості кадастрового номеру, місце
розташування та розміру земельної
ділянки, що передається в оренду;
визначення способу внесення орендарем
орендної плати; відсутні умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, замість Акту
визначення меж земельної ділянки до
договорів додано Акт відновлення меж
земельної ділянки (паю) в натурі. Тому
позивач просив суд визнати недійсними
укладені 02 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та
СВК «Мрія» договори оренди землі
площею 5,010 та 1,250 гектарів, які
розташовані на території
Олександрівської сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області та передані
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
недійсними; зобов'язати відповідача
повернути ОСОБА_1 належні йому
земельні ділянки та стягнути на
користь ОСОБА_1 понесені ним у цій
справі судові витрати.

Заочним рішенням Широківського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 квітня 2014 року у
задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 просять
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
заявлений позов в повному обсязі,
посилаючись на порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на їх думку, суд не звернув
уваги на те, що така істотна умова як
умова про передачу у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, стала
обов'язковою для кожного договору
оренди з 14.08.2008 року, коли набув
чинності Закон України № 509-VI від 16
вересня 2008 року «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України,
щодо сприяння будівництву». Крім того,
суд неправомірно застосував до спірних
правовідносин загальні положення
діючого цивільного законодавства, які
регулюють правові наслідки
недійсності окремих частин правочину.
Так, застосувавши ст. 217 ЦК України,
згідно якої правочин не може бути
визнаний недійсним у цілому, якщо
закону не відповідають лише його
окремі частини й обставини справи
свідчать про те, що він був би вчинений
і без виключення недійсної частини, що
суперечить частині 2 ст.15 Закону
України «Про оренду землі, суд дійшов
помилкового висновку, який не
відповідає фактичним обставинам
справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів, заявлених позовних вимог,
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно
Державного акту про право приватної
власності на землю позивач ОСОБА_1 є
власником двох земельних ділянок
площею 5,010 га та 1,250 га, розташованих
поряд на території Олександрівської
сільської ради Широківського району
Дніпропетровської області, стосовно
яких 02 квітня 2012 року він уклав із
відповідачем - СВК «Мрія» строком на 3
роки договори оренди, які
зареєстровані у Відділу Держкомзему у
Широківському районі
Дніпропетровської області 10 грудня 2012
року за № 01153, № 01152
відповідно.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дослідив усі надані сторонами докази,
перевірив доводи та заперечення
сторін, у повному обсязі встановив
обставини справи, надав їм вірну
юридичну оцінку та дійшов висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає обставинам
справи та нормам діючого
законодавства.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 628 цього Кодексу передбачено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 124 ЗК України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються
відносини, пов'язані з орендою землі, є
Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі ст.. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

.Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Згідно ст.203 ЦК України, 1) зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. 2) Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. 3) Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. 4)
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. 5) Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
6) Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України
«Про оренду землі», укладений договір
оренди підлягає державній реєстрації.
Право оренди земельної ділянки виникає
з дня державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Частина 3 ст.. 640 ЦК України зазначає, що
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 оспорює дійсність договорів
оренди земельних ділянок, укладених
між ним та СВК «Мрія»», з підстав
відсутності в договорах всіх істотних
умов, визначених ст. 15 Закону України
«Про оренду землі».

Згідно реєстраційних справ
оспорюванні договори оренди земельних
ділянок, укладені у письмовій формі,
пройшли відповідну державну
реєстрацію, позивач мав необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення позивача було
спрямоване на укладання договорів
оренди, до договорів оренди земельної
ділянки додані копії державних актів,
при складанні, видачі та реєстрації
яких було вчинено відповідні плани та
схеми земельних ділянок, кадастрові
плани з відображенням обмежень
(обтяжень) у їх використанні та
встановлених земельних сервітутів, а
також вчинено опис меж.

Згідно п.п. 9, 11, 13 договорів оренди
земельних ділянок, сторонами
встановлено та погоджено розмір
орендної плати, строки її внесення та
час перегляду.

До договорів надано кадастрові плани
земельних ділянок з визначенням їх меж,
плани земельних ділянок та Акти
відновлення меж земельної ділянки, які
підписані сторонами.

Таким чином, сторони, дійшовши згоди
щодо всіх істотних умов, склали і
підписали договори оренди земельних
ділянок, чим погодили їх встановлену
форму.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з огляду на
наступне.

Так, посилання апеляційної скарги на
відсутність у спірних договорах такої
істотної умови, як умова про передачу у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
яка є обов'язковою для кожного договору
оренди з 14.08.2008 року, на що посилається
позивач як на підставу для вирішення
договорів недійсними, не можуть бути
взятими до уваги.

Згідно правової позиції, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 01 жовтня 2014 року у справі
№ 6-83цс14, зазначено, що виходячи з того,
що відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України та статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України від 6 жовтня 1998 року №
161-ХІУ «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав.

З матеріалів справи вбачається, що у
позовній заяві позивачем не зазначено,
в чому саме полягає порушення його прав
як орендодавця оспорюваним договором і
які зміни мали б бути внесені до
тексту договору для забезпечення його
прав.

Як убачається із пояснень, наданих
позивачем суду апеляційної інстанції,
укладаючи договори, позивач
розраховував отримувати орендну плату,
яку він і отримує. Проте, бажання
визнати недійсним договори оренди
викликано незгодою ОСОБА_3 з новим
керівництвом підприємства
відповідача.

Такі зазначені позивачем обставини,
відповідно до вимог Закону України
«Про оренду землі», не можуть бути
підставою визнання договорів оренди
земельних ділянок недійсними.

Відповідно до ст. 217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідків недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що право чин був
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Як убачається із обставин справи,
договори оренди земельних ділянок
виконуються належним чином, про
свідчить відсутність претензій з боку
позивача стосовно умов, зазначених в
договорах.

У зв'язку з цим доводи апеляційної
скарги щодо помилкового висновку в
частині застосування ст. 217 ЦК України є
безпідставними, оскільки обставини
справи свідчать про те, що ці договори
були б укладені сторонами і без
включення недійсної частини.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 є правильним.

Рішення суду ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду підтверджені
наявними у справі доказами, інші доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують та не містять підстав для
її задоволення.

За таких обставин апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Широківського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

І.Є.Ляховська

Судді:

А.П.Барильська

Л.В.Михайлів