Справа № 361/5882/14-ц
Провадження № 2/361/2295/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року Броварський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючої судді
Маценко Н.П.

при секретарі
Телепі Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бровари
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» про визнання частково
недійсним договору факторингу та
визнання недійсним договору про
передачу прав за іпотечним договором

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із даним позовом, в якому
просить визнати частково недійсним
договір факторингу, укладений між ТОВ
«Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи» від 28.11.2012 року в частині
передачі до ТОВ «Кредитні ініціативи»
права вимоги до боржника ОСОБА_2 за
кредитним договором від 28.08.2007 року №
1602/0807/98-005; визнати недійсним договір
про передачу прав за іпотечним
договором № 2187 від 28.11.2012 року,
укладений між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи», стягнути із
відповідача сплачений судовий збір в
розмірі 243,60 грн.

В обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на те, що 28.08.2007
року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2
укладений кредитний договір №
1602/0807/98-005.

У рахунок забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1
укладено договір іпотеки згідно із
яким він передав банку в іпотеку
приміщення вбудованого магазину
промислових товарів за адресою
Полтавська область м. Кременчук, вул.
Гагаріна, 27/4.

Із листа ПАТ «Омега банк»
(правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк»
йому стало відомо, що 28.11.2012 року право
вимоги до боржника ОСОБА_2
переуступлене банком до ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» на підставі договору
факторингу, а згідно із договором
факторингу від 28.11.2012 року ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» переуступило право
вимоги за кредитним договором №
1602/0807/-005 до ТОВ «Кредитні ініціативи».
Предмет іпотеки також передано та
змінено іпотекодержателя з АКБ
«ТАС-Комерцбанк» на ТОВ «ФК «Вектор
Плюс» згідно із договором про передачу
права за іпотечним договором № 6970 від
28.11.2012 року та у той же день передано ТОВ
«Кредитні ініціативи» на підставі
договору про передачу прав за
іпотечним договором № 2187 від 28.11.2012
року.

Вважає, що договір факторингу від
28.11.2012 року укладений з порушенням
вимог чинного законодавства України та
відповідно є частково недійсним з
огляду на наступні обставини. Станом на
28.11.2012 року, тобто на дату укладення
договору факторингу та станом на 04.06.2014
року відповідач не має генеральної
ліцензії на здійснення валютних
операцій. Боржник за кредитним
договором - ОСОБА_2 не є суб'єктом
господарювання, тому укладення
договору факторингу з метою набуття
права вимоги до боржника, що не є
суб'єктом господарювання не може бути
предметом договору факторингу.

У зв'язку з тим, що майно відповідно до
ст. 1078 ЦК України не може бути передане
за договором факторингу укладений
договір № 2187 від 28.11.2012 року про
передачу прав за іпотечним договором,
як засіб забезпечення зобов'язань по
основному договору та похідний від
договору факторингу є недійсним
відповідно до статті 228 ЦК України, як
такий, що порушує публічний порядок.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримав, дав пояснення аналогічні
фабулі позовної заяви. Просить позов
задовольнити.

Представник відповідача Бічан
М.А. позовні вимоги не визнала,
пояснила, що банк має право
відступлення права вимоги до іншого
суб'єкта господарювання. При цьому
останньому не потрібно мати ліцензію
на здійснення операцій з валютою, так
як вона необхідна при укладенні
кредитного договору, а не відступленні
права вимоги. Позичальник не є стороною
договору про відступлення права
вимоги.

Вислухавши пояснення
представника позивача, заперечення
представника відповідача, дослідивши
письмові матеріали справи, суд
встановив такі факти та відповідні їм
правовідносини.

За правилами ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника процесу має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчинюється батьками не
може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК
України передбачено, що підставою для
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6
ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що 28.08.2007 року
між позивачем по даній справі та АКБ
«ТАС Комерцбанк» укладено договір
іпотеки, за яким передано у іпотеку
нерухоме майно - приміщення
вбудованого магазину промислових
товарів за адресою м. Кременчук, вул.
Гагаріна, буд. 27/4.

З матеріалів справи вбачається, що
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
є ПАТ «Сведбанк».

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» укладено договір факторингу.

28.11.2012 року аналогічний договір
факторингу укладений між ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи», за яким
клієнт відповідно до умов даного
договору відступає фактору свої права
вимоги заборгованості по кредитних
договорах, укладених із боржниками,
зазначених у реєстрі Заборгованостей
боржників та у переліку кредитних
договорів та договорів забезпечення,
право на вимогу якої належить клієнту
на підставі документації, а фактор
шляхом надання фінансової послуги
клієнту набуває права вимоги такої
заборгованості від боржників та
передає клієнту за плату грошові кошти
у розпорядження у розмірі, що становить
ціну продажу та у порядку,
передбаченому даним договором.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» укладено договір про
відступлення прав за іпотечними
договорами, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, зареєстрований у
реєстрі № 6970.

Одночасно 28.11.2012 року між ТОВ «ФК
«Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи», укладено договір про
передачу прав за іпотечним договором,
за яким відповідно до статті 24 Закону
України від 05.06.2003 року № 898-ІУ «Про
іпотеку» та умов цього договору
сторони домовилися, що разом із
відступленням прав вимоги
заборгованостей про кредитних
договорах від боржників, що
здійснюється на підставі Договору
факторингу від 28.11.2012 року, укладеного
між сторонами, одночасно передаються
права вимоги за іпотечними договорами,
які визначені цим Договором.

Згідно зі ст. 227 ЦК України
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії)
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно із Статутом ТОВ «Кредитні
ініціативи», затвердженим загальними
зборами Учасників ТОВ «Кредитні
ініціативи» протокол № 10 від 09.08.2011
року предметом діяльності товариства є
факторинг, фінансовий лізинг, надання
гарантій та поручительства, інші
фінансові послуги, визначені чинним
законодавством України, на які не
встановлено виключне право надання їх
або обмеження щодо суміщення
діяльності з надання певних видів
фінансових послуг.

Пунктом 3.4 Статуту передбачено, що
надання фінансових послуг є виключним
видом діяльності товариства.

Згідно із додатком до свідоцтва
про реєстрацію фінансової установи ТОВ
«Кредитні ініціативи» до видів
фінансових послуг, які має право
здійснювати фінансова компанія без
отримання ліцензії та/або дозволів
відповідно до законодавства належить
факторинг.

Отже, посилання сторони позивача
на відсутність у відповідача ліцензії
на здійснення операцій з валютними
цінностями є необґрунтованими, з
огляду на ті обставини, що така
ліцензія необхідна при укладенні
кредитного валютного договору, а не
договору факторингу, який оскаржується
позивачем.

Статтею 512 ЦК України передбачено,
що кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

При оформленні права вимоги на
підставі договору факторингу від 28.11.2012
року не обумовлено жодних змін щодо
обсягу прав і обов'язків, які за
договором перейшли до нового
кредитора, тож до останнього перейшли
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсягу і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав.

Судом також враховується, що
сторонами спірного договору є дві
юридичні особи, тому посилання
позивача на невідповідність правочину
розпорядженню від 03.04.2009 року № 231
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України «Про
віднесення операцій з фінансовими
активами до фінансових послуг» щодо
неналежності ОСОБА_2 до суб'єктів
господарювання є надуманими, так як
остання не є учасником оскаржуваного
договору від 28.11.2012 року.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК
України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

При розгляді даної справи по суті судом
також не встановлено обставин
недійсності оскаржуваних правочинів з
підстав передбачених ст. 228 ЦК України.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи в сукупності всі докази,
суд приходить до висновку про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог. Так, при розгляді даної справи по
суті судом не здобуто доказів
недійсності оскаржуваних правочинів
та їх невідповідності чинному
законодавству України.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» про визнання частково
недійсним договору факторингу та
визнання недійсним договору про
передачу прав за іпотечним договором -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Броварський
міськрайонний суд Київської області.

Суддя
Н. П. Маценко