Номер провадження: 22-ц/785/7245/14
Головуючий у першій інстанції Шумейко
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів: Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Фабіжевській Т.С.,

за участю: представників позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, та представника
відповідача, ПАТ «Південенергобуд» -
Бараненка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Теплодарського міського суду Одеської
області від 11 червня 2014 року за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Південенергобуд» про
визнання договору будівельного
підряду недійсним,

в с т а
н о в и л а:

17 квітня 2014 ОСОБА_3 звернувся до суду з
вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що 26 серпня 2008 року між ним та ВАТ
«Південенергобуд» було укладено
договір будівельного підряду.
Відповідно до п. 5 постанови Кабінету
Міністрів від 01.08.2005 року № 668 «Про
затвердження загальних умов укладання
та виконання договорів підряду в
капітальному будівництві» договір
підряду укладається у письмовій формі.
Істотними умовами договору підряду є: в
тому числі й: договірна ціна, строки
початку та закінчення робіт
(будівництва об'єкта); порядок
забезпечення виконання зобов'язань за
договором підряду; умови страхування
ризиків випадкового знищення або
пошкодження об'єкта будівництва;
джерела та порядок фінансування робіт
(будівництва об'єкта).

У договорі будівельного підряду від 26
серпня 2008 року, а саме:

- п. 21 ціна договору визначається у
кошторисі, який складається на всі
етапи робіт, кошторис укладається
окремими додатковими угодами до цього
Договору та його невід'ємними
частинами;

- порядок забезпечення виконання
зобов'язань за договором підряду -
взагалі відсутній у договорі;

- п.3.1. страхування ризиків та
фінансові гарантії встановлюються за
згодою сторін додатковою угодою у
відповідності з діючим законодавством
України;

- п. 4.2 невід'ємною частиною
договору є Календарний графік
виконання всіх етапів робіт, в якому
визначаються дати початку та
завершення етапів робіт, обумовлених
Договором, та який складається на
кожний етап робіт окремою угодою;

- п.п. 10.1, 10.2 фінансування робіт
проводиться за календарним графіком
фінансування етапів будівництва, який
складається окремою додатковою угодою
до відповідного етапу будівництва та є
невід'ємною частиною цього Договору.
Календарний графік фінансування
складається з урахуванням
календарного графіку виконання етапів
робіт, (в якому визначаються дати
початку та завершення етапів робіт,
обумовлених Договором, та який
складається на кожний етап робіт
окремою угодою) та порядку проведення
розрахунків за виконані роботи. Вище
перелічених додаткових угод до
договору будівельного підряду між
сторонами укладено не було, тому
вказаний договір є недійсним з підстав
ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Посилаючись на ці обставини та на
ст.ст. 11, 16, ч. 1 ст. 202, ч. 4 ст.203, чч. 2,4 ст.208,
ч.ч. 1, 3 ст. 215, ст. 546, ч. 1 ст. 547, ч. 1 ст. 638, ч.
1 ст. 846, ч.ч. 1, 3 ст. 875, ч. ст. 877, ч. 1 ст. 881 ЦК
України, пп. 1, 2, 5, 17, 21, 32, 44, 45, 83-85
постанови Кабінету Міністрів від 01.08.2005
року № 668 «Про затвердження загальних
умов укладання та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві»,
позивач остаточно просив суд поновити
строк позовної давності та визнати
договір будівельного підряду від 26
серпня 2008 року недійсним.

Представник відповідача, ПАТ
«Південенергобуд», проти позову
заперечував й в своїх поясненнях
зазначав, що даний позов був поданий з
метою ухилення позивача від сплати
свого боргу, який на теперішній час
становить понад 900000 грн. на користь ПАТ
«Південенергобуд». Спірний договір був
неодноразово предметом дослідження
судів різних інстанцій по справам між
тими ж сторонами, що і по даній справі.
Сама по собі відсутність у договорі
тієї чи іншої умови (умов) не може
свідчити про його недійсність. Крім
того, представник відповідача надав
суду заяву про застосування наслідків
спливу позовної давності.

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову, мотивуючи тим, що
суд першої інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивача ОСОБА_3,
пояснення на апеляцію представників
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, та
представника відповідача, ПАТ
«Південенергобуд» - Бараненка О.А.,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає, оскільки
рішення постановлено з дотримання норм
матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 875 ЦК України за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Договір будівельного підряду
укладається на проведення нового
будівництва, капітального ремонту,
реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

До договору будівельного підряду
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
законом.

Судом першої інстанції встановлено, що
26 серпня 2008 року між позивачем ОСОБА_3
та відповідачем, ВАТ
«Південенергобуд», правонаступником
якого є ПАТ «Південенергобуд», був
укладений договір будівельного
підряду, за яким ВАТ «Південенергобуд»
за завданням ОСОБА_3 зобов'язався на
свій ризик виконати своїми силами і
засобами та здати йому в установлені
договором будівельного підряду строки
поетапно закінченні будівельні роботи
по будівництву житлового будинку на
тридцять квартир за адресою: АДРЕСА_1,
обладнати його необхідними
комунікаціями та ввести в
експлуатацію, а ОСОБА_3 зобов'язується
надати ВАТ «Південенергобуд»
будівельний майданчик (фронт робіт),
будівельні матеріали, передати
затверджену проектну та дозвільну
документацію, прийняти від підрядчика
роботи/об'єкт та оплатити їх.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 ст.
203 цього Кодексу.

З огляду на положення статей 215, 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування на слідків його
недійсності може бути заявлена як
однією зі сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненим правочином.

У пунктах 7,8 постанови від 6 листопада
2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

За змістом статті 216 ЦК та виходячи із
загальних засад цивільного
законодавства суд може застосувати з
власної ініціативи реституцію як
наслідок недійсності оспорюваного
правочину. Інші наслідки недійсності
оспорюваного правочину (відшкодування
збитків, моральної шкоди тощо) суд
застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

Судам необхідно враховувати, що
виконання чи невиконання сторонами
зобов'язань, які виникли з правочину,
має значення лише для визначення
наслідків його недійсності, а не для
визнання правочину недійсним. У разі
якщо правочин ще не виконаний, він є
таким, що не створює жодних юридичних
наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Для визнання правочину недійсним має
існувати відповідна правова підстава.
Такою правовою підставою ЦК України
визнає факт недодержання однією
стороною чи всіма сторонами вимог,
встановлених частинами 3, 5, 6 ст. 203 ЦК,
тобто вимог щодо волевиявлення
учасника правочину, щодо настання
реальних правових наслідків правочину.
Порушення вимог закону, допущені
стороною (сторонами) після укладення
правочину, не можуть спричиняти його
недійсність, а призводять до інших
правових наслідків, передбачених
законом.

Недійсність правочину може наступати
лише за певні порушення закону.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Так, в провадженні Суворовського
районного суду м. Одеси знаходилась
цивільна справа за позовом ВАТ
«Південенергобуд» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості у зв'язку з
невиконанням зобов'язання згідно
договору будівельного підряду.
Рішенням суду від 28 січня 2011 року
позовні вимоги ВАТ «Південенергобуд»
були задоволені. Дане рішення було
залишене без змін ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 07 березня 2013
року, при цьому ухвалою встановлено, що
у ОСОБА_3 не було підстав для відмови
від договору, оскільки позивач почав та
своєчасно виконує будівельні роботи за
договором (а.с. 39, абзац 9).

В провадженні Теплодарського міського
суду Одеської області перебувала
цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до
ВАТ «Південенергобуд» про визнання
недійсними актів прийомки виконаних
робіт за договором будівельного
підряду.

Рішенням суду від 27 листопада 2012 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено
повністю. Дане рішення суду було
оскаржено в апеляційному порядку, та
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 30 січня 2013 року - залишено в
силі. При цьому в мотивувальній частині
ухвали апеляційний суд зазначив: -
«Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 до ВАТ «Південенергобуд» про
визнання недійсними актів прийомки
виконаних робіт за договором, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що позовні
вимоги не підлягають задоволення за
недоведеністю, оскільки мотиви відмови
ОСОБА_3 від підписання актів прийомки
виконаних робіт є необґрунтованими та
спростовуються матеріалами справи, а
також наданими поясненнями сторін під
час розгляду справи» (а.с.49 абзац 10).

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання, яке реалізується
шляхом звернення до суду (частина перша
статті 15 ЦК України, частина перша
статті 3 ЦПК України). Способи захисту
цивільних прав та інтересів визначені
в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що спірний договір
будівельного підряду був укладений у
відповідності до вимог діючого
законодавства. Позивачем ОСОБА_3 не
доведено порушення його прав з боку
відповідача й підстав для визнання
недійсним цього договору за ст. ст. 203,
215, 875 ЦК України немає, тому у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
його вимоги не підлягають захисту
судом.

Доводи апеляційної скарги позивача
ОСОБА_3 про те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним, оскільки судом
не враховано те, що між сторонами
договору будівельного підряду не були
узгодженні додатковими угодами
питання стосовно ціни договору,
графіку фінансування робіт,
календарного графіку виконання робіт,
тощо, що є підставою для визнання
договору недійсним, не приймаються до
уваги за таких підстав.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

У частині 1 ст. 12 ЦК України зазначено,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що
фінансування робіт проводилось за
планом, складеним ОСОБА_3, чого у
відповідності до умов договору
будівельного підряду з його боку
зроблено не було, при цьому, на момент
підписання договору обидві сторони
виходили з усної домовленості між ними,
що оплата по кожному проведеному етапу
будівництва об'єкту проводиться за
сумами, зазначеними в актах прийомки
виконаних робіт, однак ОСОБА_3 в
порушення вимог договору будівельного
підряду ухилявся від приймання актів
виконаних робіт та їх оплати, про що
свідчать претензії ВАТ
«Південергобуд». При чому акти
виконаних робіт позивачем ОСОБА_3 не
оскаржувались.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Встановлено, що оскаржуваний договір
підряду був особисто підписаний
позивачем ОСОБА_3, текст договору був
підготовлений до укладення також
безпосередньо позивачем, договір
укладений на підставі
нормативно-правових актів в редакції
чинній на момент його підписання та
були дотримані загальні обов'язкові
для врахування умови під час укладання
та виконання договорів підряду, тому
колегія суддів вважає, що спірний
договір відповідає діючому
законодавству, тому законні підстави
для визнання його недійсним відсутні.

Поза увагою колегії суддів не може
залишитись і той факт, що оскаржуваний
договір будівельного підряду
неодноразово був предметом
дослідження судів різних інстанцій по
справам між тими ж сторонами, що й по
даній справі.

Аналізуючи зазначенні положення
закону, враховуючи вказані обстави та
докази, колегія суддів вважає, що
сторони у справі вільно на власний
розсуд уклали договір будівельного
підряду, тому договір є обов'язковим
для виконання сторонами (ст. 629 ЦК
України), а саме по собі факт
відсутності деяких умов договору не
може служити підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону, оскільки в судовому зсіданні
позивачем не доведено, що відсутністю
вказаних умов договору дійсно порушені
його права.

Вказаний висновок узгоджується з
правовими висновками, висловленими
Верховним Судом України у постанові
від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-69цс13, у
постановах від 02 липня 2014 року у
справах № 6-78цс14, № 6-86цс14, №6-88цс14, які у
відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковими для всіх судів України.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції всебічно та повно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, дослідив в судовому
засіданні усі докази, які є у справі, з
урахуванням їх переконливості,
належності і допустимості, дав їм
правильну оцінку та виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду і не
містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Отже, законних підстав для скасування
чи зміни рішення суду першої інстанції
й ухвалення нового рішення про
задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, п.1 ч.1 307 ч. 1 п. 1, 308, 313,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Теплодарського міського суду
Одеської області від 11 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький