Справа № 335/5450/13-ц 2/335/81/2014 Р І Ш Е
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2014 року
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі головуючого судді
Крамаренко І.А., при секретарі
Корягіній Ю.С., розглянувши цивільну
справу за позовом Концерну «Міські
теплові мережі» в особі філії
Концерну «МТМ» Орджонікідзевського
району м. Запоріжжя до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості , -
Позивач Концерну «Міські теплові
мережі» в особі філії Концерну «МТМ»
Орджонікідзевського району м.
Запоріжжя звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, зазначивши наступне.
30.09.2004 року між Концерном "Міські
теплові мережі" в особі Філії Концерну
„МТМ" Орджонікідзевського району
(Позивач) та ОСОБА_2 (Відповідач)
укладено договір № 2606 „Про постачання
та використання теплової енергії"
Згідно Розділу 1 вказаного договору
Позивач взяв зобов'язання постачати
Відповідачу теплову енергію в
потрібних йому обсягах, а Відповідач
зобов'язався оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
цінами (тарифами), в терміни
передбачені цим Договором.
Концерн „МТМ" в період з лютого 2010 року
по липень 2011 року поставив Відповідачу
теплову енергію на загальну суму 5 227,57
Теплова енергія поставлялась до
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, яке належить Відповідачеві на
праві власності (Договір
купівлі-продажу від 10.09.2004 р.).
Згідно актів обстеження системи
опалення від 30.04.2010 р., 29.04.2011 р., система
опалення приміщення АДРЕСА_1, не
відокремлена від системи опалення
Відповідач, в порушення договірних
зобов'язань, не здійснив жодної оплати
за поставлену теплову енергію. Таким
чином, у Відповідача виникла
заборгованість за спірний період в
розмірі 5 227,57 грн.
Претензій з боку Відповідача на
неналежну якість теплової енергії, що
була відпущена за спірний період, на
адресу Концерну „МТМ" не надходило.
Позивач щомісячно надсилав на адресу
Відповідача рахунки, акти приймання-
передачі теплової енергії та податкові
накладні простою кореспонденцією.
Відповідач заперечень, щодо нарахувань
зазначених у рахунках та Актах
приймання - передачі теплової енергії
на адресу Концерну ..МТМ" не надсилав,
належним чином оформлені Акти
приймання - передачі теплової енергії
не повернув. Тобто, фактично погодився
з кількістю спожитої теплової енергії
та з сумами нарахованими Позивачем до
оплати за вказані періоди.
Відповідно до п. 3.2.2 Договору Споживач
теплової енергії зобов'язується
виконувати умови та порядок оплати
спожитої теплової енергії в обсягах і в
терміни, які передбачені Договором.
Враховуючи викладене, просить суд
стягнути з Відповідача - ОСОБА_2 на
користь Концерну "Міські теплові
мережі": основний борг у сумі 5 227,57 грн.,
судовий збір у розмірі 214,60 грн.
У судове засідання від представника
позивача, який має належні
повноваження, надійшла заява про
розгляд справи у його відсутність, в
якій просить задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі, надавши
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, надав суду заяву про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
із знаходженням на лікуванні в
медичному закладі, однак
підтверджуючих доказів суду надано не
було. Таким чином, суд визнає неявку
відповідача неповажною та враховуючи,
що судом неодноразово відкладався
розгляд справи, було заслухано
пояснення сторін, повністю досліджено
докази по справі, долучено до справи
письмові пояснення позивача та
письмові заперечення відповідача,
тривалість розгляду вказаної справи,
суд не вбачає перешкод для розгляду
справи та вважає за можливе розглянути
справу за відсутності відповідача.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши
докази у сукупності, суд дійшов до
наступного висновку.
Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за заявою
фізичних або юридичних осіб, у межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів, наданих сторонами й іншими
особами, що беруть участь у справі.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 30.09.2004 року між
Концерном „Міські теплові мережі" в
особі Філії Концерну „МТМ"
Орджонікідзевського району (Позивач)
та ОСОБА_2 (Відповідач) укладено договір
№ 2606 „Про постачання та використання
теплової енергії" (Договір).(т.1.а.с.6,7)
Згідно Розділу 1 вказаного договору
Позивач взяв зобов'язання постачати
Відповідачу теплову енергію в
потрібних йому обсягах, а Відповідач
зобов'язався оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
цінами (тарифами), в терміни
передбачені цим Договором.
Концерн „МТМ" в період з лютого 2010 року
по липень 2011 року поставив Відповідачу
теплову енергію на загальну суму 5 227,57
Теплова енергія поставлялась до
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, яке належить Відповідачеві на
праві власності (Договір
купівлі-продажу від 10.09.2004 р. (т.1 а.с.
64-65)), що не оспорюється сторонами.
Згідно актів обстеження системи
опалення від 30.04.2010 р., 29.04.2011 р., система
опалення приміщення АДРЕСА_1, не
відокремлена від системи опалення
Відповідач, в порушення договірних
зобов'язань, не здійснив жодної оплати
за поставлену теплову енергію. Таким
чином, у Відповідача виникла
заборгованість за спірний період в
розмірі 5 227,57 грн.
Претензій з боку Відповідача на
неналежну якість теплової енергії, що
була відпущена за спірний період, на
адресу Концерну „МТМ" не надходило.
Згідно п. 6.4 Договору розрахунковим
періодом є календарний місяць.
Згідно п. 6.5 Договору Споживач за 3 дні
до початку розрахункового періоду
сплачує Концерну „Міські теплові
мережі" вартість зазначеної в Договорі
планової кількості теплової енергії,
передбаченої на розрахунковий період,
з урахуванням залишкової суми (сальдо)
розрахунків на початок місяця.
Згідно п. 6.6 Договору Споживач
розраховується за показаннями
- при перевищенні фактичного
використання теплової енергії понад
планове та сплачене до початку
розрахункового періоду, це перевищення
оплачується Споживачем не пізніше 25-го
числа поточного місяця;
- у випадку, коли фактичне використання
теплової енергії нижче планового та
сплаченого до початку розрахункового
періоду, залишок (сальдо) розрахунків
визначається за фактично спожиту
теплову енергію за показниками
Згідно п. 6.7 Договору Споживачі, що не
мають приладів обліку, розраховуються
за кількість фактично спожитої
теплової енергії, згідно з договірними
навантаженнями розрахунковим методом.
Термін оплати визначений у п. п. 6.5. 6.6
Тож, кінцевою датою оплати за
розрахунковий період є 25 число місяця.
Позивач щомісячно надсилав на адресу
Відповідача рахунки, акти
приймання-передачі теплової енергії та
податкові накладні простою
кореспонденцією, що підтверджується
відповідними реєстрами.
Відповідно до п. 3.2.2 Договору Споживач
теплової енергії зобов'язується
виконувати умови та порядок оплати
спожитої теплової енергії в обсягах і в
терміни, які передбачені Договором.
Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.
Пунктом 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, передбачено, що зобов'язання
підлягає виконанню у встановлений
договором чи законом строк.
Рішенням Запорізької міської ради № 25
від 29.01.2009 року, КОНЦЕРН „МТМ" визначено
з 01.01.2009 року виконавцем послуг з
централізованого опалення,
централізованого постачання гарячої
води для населення, що мешкає в
житловому фонді комунальної власності
м. Запоріжжя.

Відповідач ОСОБА_2 є власником
нежитлового приміщення (право
власності зареєстровано у БТІ 24.09.2004
року), тобто зазначене приміщення
виключено з житлового фонду м.
Запоріжжя та відповідно КОНЦЕРН „МТМ"
не є виконавцем послуг для Відповідача
з централізованого опалення,
централізованого постачання гарячої
води.

Таким чином, на правовідносини між
Концерном „МТМ" та ОСОБА_2
розповсюджується дія Закону України
„Про теплопостачання "№ 2633- IV від 02.06.2005
року та Правила користування тепловою
енергією затверджені Постановою КМ
України № 1198 від 03.10.2007 року, що також
було зазначено в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України від
17.04.2013року по зазначеній цивільній
справі (т.2 а.с.132-133).

Згідно з зазначеними нормативно -
правовими актами, Концерн „МТМ"
надавав власнику нежитлового
приміщення ОСОБА_2 не житлово -
комунальні послуги, а реалізував
товарну продукцію. Оскільки,
відповідно до ст. 1 Закону України „Про
теплопостачання" теплова енергія -
товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технічних потреб
споживачів, призначена для купівлі -
продажу.

В своїх запереченнях Відповідач
посилається на неправильність та
незаконність нарахування плати за
поставлену теплову енергію в спірному
періоді. Однак зазначені доводи
Відповідача спростовуються наступним.

Встановлено, що 07.10.2004 року ОСОБА_2
звернувся до Концерну „МТМ" із
проханням укласти договір на опалення
та гаряче водопостачання у приміщення
АДРЕСА_1 та надав розрахунок теплового
навантаження по фактичному
теплоспоживанню та споживання гарячої
води. У своєму зверненні та наданому
розрахунку вказав величину теплового
навантаження 3180 ккал/год.

Відповідно до п. 6.3. Договору, який є
укладеним, ціни (тарифи) на теплову
енергію визначаються органами влади та
управління відповідно до вимог
законодавства України і можуть
змінюватись у період дії Договору.

Згідно статті 13 Закону України "Про
теплопостачання" серед основних
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
теплопостачання є встановлення для
відповідної територіальної громади в
порядку і в межах, визначених
законодавством, тарифів на теплову
енергію.

Статтею 20 Закону України "Про
теплопостачання" встановлено:

- тарифи на теплову енергію повинні
забезпечувати відшкодування всіх
економічно обґрунтованих витрат на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії;

- тарифи на теплову енергію, реалізація
якої здійснюється суб'єктами
господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими;

- тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, крім тарифів на
виробництво теплової енергії для
суб'єктів господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії,
затверджуються національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг, та органами
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених
законодавством

- тариф на теплову енергію для
споживача визначається як сума тарифів
на виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії.

Нарахування оплати за спожиту теплову
енергію за договором про постачання та
використання теплової енергії № 2606 від
30.09.2004 року за спірний період
здійснювалась на підставі рішень
Запорізької міської ради:

- № 34 від 26.02.2009 року;

- № 563 від 25.12.2009 року;

- № 298 від 27.07.2009 року;

- № 192 від 28.04.2010 року;

- № 658 від 27.12.2010 року;

- № 267 від 24.06.2010 року;

- № 1 від 05.01.2011 року;

- № 39 від 31.01.2011 року, копії яких
містяться в матеріалах справи та були
досліджені судом.

Згідно п. 9 Порядку формування тарифів
на виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії та послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води, затвердженого
Постановою КМУ № 955 від 10.07.2006 року (який
діяв в спірному періоді, надалі -
Порядок) підприємства застосовують
двоставкові тарифи на теплову енергію,
затверджені в установленому порядку.

Згідно п. 2 Порядку, двоставкоий тариф -
це тариф на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
який складається з річної абонентської
плати (вартості обслуговування одиниці
теплового навантаження об'єкта
теплоспоживання), яка компенсує умовно
- постійну частину тарифу, та вартості
одиниці реалізованої теплової енергії,
послуг з централізованого опалення і
постачання гарячої води, яка компенсує
умовно - змінну частину тарифу.

Двоставковий формат тарифу обумовлює
компенсацію підприємству двох частин
витрат окремо, тобто двома ставками.

Перша ставка (умовно - змінні витрати) -
плата за спожиту теплову енергію, за
рахунок якої здійснюються витрати на
придбання лише палива, електроенергії
та покупної теплової енергії. Зважаючи
на те, що обсяг цих витрат залежить від
обсягів теплової енергії, яка
виробляється та надається споживачеві,
ця ставка визначена у гривнях за
одиницю теплової енергії (грн./Гкал.).

Друга ставка (умовно - постійні витрати)
- плата за приєднане теплове
навантаження, за рахунок якої
здійснюються витрати, пов'язані з
виробленням, транспортуванням та
постачанням теплової енергії, з
обслуговуванням обладнання, з
підтриманням технологічного
обладнання в робочому стані, а також зі
збутом та реалізацією теплової енергії
і послуги з опалення. Зважаючи на те, що
обсяг цих витрат залежить від
кількості і якості технологічного
обладнання, що виробляє та транспортує
теплову енергію споживачам, яке в свою
чергу визначається виходячи з обсягу
теплового навантаження, що приєднане
до джерела теплової енергії, ця ставка
визначена у гривнях за одиницю
теплового навантаження на джерело
теплової енергії (грн./Гкал./год).
Споживач сплачує за цією ставкою в
залежності від кількості спожитої
теплової енергії, оскільки ця ставка
компенсує підприємству ті витрати, які
не пов'язані з обсягом виробленої
теплової енергії.

Плата за поставлену теплову енергію за
спірний період з лютого 2010 року по
липень 2011 року здійснювалась на
підставі рішень Запорізької міської
ради № 34 від 26.02.2009 року, № 192 від 28.04.2010
року, № 658 від 27.12.2010 року, № 39 від 31.01.2011
року, якими передбачений двоставковий
тариф, а саме плата за одиницю
приєднаного теплового навантаження за
місяць протягом року та плата за
спожиту теплову енергію.

Застосування двоставкового тарифу не є
введенням додаткової плати за
опалення, а є лише зміною формату
тарифу.

Що стосується тарифів на теплову
енергію, то вони затверджені органами
влади і в разі незгоди з ними, ОСОБА_2 не
позбавлений можливості їх оскаржити.
Тарифи на послуги з централізованого
опалення, постачання гарячої води
встановлюються органами місцевої
влади, а саме рішеннями виконавчого
комітету Запорізької міської ради.
Вказані нормативні документи є
загальнодоступними, так як
публікуються в офіційних виданнях.
Окрім того, судом досліджені зазначені
рішення виконавчого комітету
Запорізької міської ради . Судом також
досліджена постанова Національної
комісії регулювання ринку комунальних
послуг відповідно до якої Концерну
«МТМ»встановлені тарифи на теплову
енергію.

Рішення Виконавчого комітету
Запорізької міської ради було
опубліковано в засобах масової
інформації та є обов'язковими для
виконання, як для теплопостачальної
організації, так і для споживачів.

Розрахунок заборгованості, доданий до
позовної заяви не суперечить
положенням цивільного процесуального
законодавства України, адже нормами
ЦПК не передбачено вимоги, відповідно
до яких повинен бути оформлений
розрахунок заборгованості. Окрім того,
суду було надано розшифровку
розрахунку, яка обґрунтовано
підтверджує заявлені вимоги .

В своїх запереченнях Відповідач
зазначає, що відповідно до Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" № 280/97-ВР від 21.05.1997 року
місцеві ради не мають право
встановлювати та затверджувати своїми
рішення тарифи на теплову енергію,
натомість це має право робити
національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг.

Відповідно до ст. 28 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
до відання міських рад належить
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів на
побутові, комунальні (крім тарифів на
теплову енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення,
перероблення та захоронення побутових
відходів, послуги з централізованого
опалення, послуги з централізованого
постачання холодної води, послуги з
централізованого постачання гарячої
води, послуги з водовідведення (з
використанням внутрішньобудинкових
систем), які встановлюються
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг), транспортні та
інші послуги.

Згідно статті 13 Закону України
"Про теплопостачання" № 2633-IV від 2
червня 2005 року серед основних
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
теплопостачання є встановлення для
відповідної територіальної громади в
порядку та в межах, визначених
законодавством, тарифів на теплову
енергію.

На підставі цього виникає колізія
у застосуванні норм права, які
регулюють повноваження органів
місцевого самоврядування у сфері
теплопостачання.

Відповідно до Листа Міністерства
юстиції України № 758-0-2-08-19 від 26.12.2008
року "Щодо практики застосування норм
права у випадку колізії неузгодженість
між чинними нормативно-правовими
актами, їхнє протиріччя з одного й того
самого предмета регулювання, а також
суперечність між двома або більше
формально чинними нормами права,
прийнятими з одного і того ж питання, в
теорії права відомі як колізія норм
права. Колізія норм права вирішується
шляхом вибору того нормативного акта,
який має бути застосований до
конкретного випадку (юридичного факту).
У разі існування неузгодженості між
нормами, виданими одним і тим самим
нормотворчим органом, застосовується
акт, виданий пізніше, навіть якщо
прийнятий раніше акт не втратив своєї
чинності. При розбіжності між
загальним і спеціальним
нормативно-правовим актом перевага
надається спеціальному, якщо він не
скасований виданим пізніше загальним
актом.

Таким чином, Закон України "Про
теплопостачання" є спеціальним
нормативно - правовим актом, який
регулює безпосередньо відносини у
сфері теплопостачання і є чинним, а
отже саме його положення повинні
застосовуватись.

Тобто, повноваження органів місцевого
самоврядування встановлюються ст. 13
Закону України "Про теплопостачання".

З огляду на викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
доведеними, у зв'язку з чим позов
підлягає задоволенню.

Щодо вимог Відповідача про винесення
окремої ухвали суду за вчинення
порушення закону Концерном „МТМ", то
судом не встановлено достатніх підстав
для винесення окремої ухвали
відповідно до ст. 211 ЦПК України.

Крім того, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК
України, підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача
витрати понесені позивачем по сплаті
судових витрат.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215
ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові
мережі» в особі філії Концерну «МТМ»
Орджонікідзевського району м.
Запоріжжя до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН
НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2, на користь Концерну „Міські
теплові мережі" на поточний рахунок зі
спеціальним режимом використання №
1951 у Філії - Запорізьке обласне
управління ВАТ „Державний ощадний
банк України", код МФО 313957, , основний борг у розмірі 5 227,57
(п'ять тисяч двісті двадцять сім
гривень 57 коп.) грн., судовий збір у
розмірі 214,60 (двісті чотирнадцять
гривень 60 коп.) грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний
строк з дня проголошення рішення,
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.А.Крамаренко