У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Леванчука А.О.,
Писаної Т.О.,Фаловської
І.М.,-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до дочірнього
підприємства «Адідас-Україна» про
стягнення суми неотриманої вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою дочірнього
підприємства «Адідас-Україна», подану
представником Коротковим І.Б., на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до дочірнього
підприємства «Адідас-Україна» (далі −?
ДП «Адідас-Україна») про стягнення суми
неотриманої вихідної допомоги,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди. Позивач
посилався на те, що з 15 лютого 2007 року
він працював у відповідача на посаді
продавця-консультанта. На підставі
наказу

ДП «Адідас-Україна» № 115/19-ВК від 1 липня
2009 року, він був звільнений з 3 липня 2009
року за п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку
з відмовою від продовження роботи у
зв'язку зі зміною істотних умов праці.
При звільненні, в порушення вимог
чинного трудового законодавства,
відповідач не виплатив йому вихідну
допомогу та інші платежі. У зв'язку з
цим позивач просив суд стягнути на його
користь з ДП «Адідас-Україна» вихідну
допомогу у розмірі 1 485 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні з 3 липня 2009 року
по день ухвалення рішення та 4 тис. грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 1 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 червня
2014 року рішення районного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про часткове задоволення позову
ОСОБА_6, стягнуто на його користь з ДП
«Адідас-Україна» вихідну допомогу при
звільненні у сумі

1 087 грн. 42 коп., середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
з 4 липня 2009 року по 11 червня 2014 року у
сумі 70 907 грн.

97 коп. та 500 грн. на відшкодування
моральної шкоди. У задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.

У касаційній скарзі ДП
«Адідас-Україна» порушує питання про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свої доводи
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, із залишенням в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржуване судове рішення не
відповідає цим вимогам.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
15 лютого 2007 року між позивачем та ДП
«Адідас-Україна» в особі директора М.
Шенкланда, був укладений трудовий
договір, на підставі якого ОСОБА_6 був
призначений на посаду
продавця-консультанта в магазин ДП
«Адідас-Україна» № 52. На зазначеному
підприємства позивач працював до 3
липня 2009 року. На підставі наказу ДП
«Адідас-Україна» № 115/19-ВК від 1 липня 2009
року, він був звільнений з 3 липня 2009
року за п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку
з відмовою від продовження роботи у
зв'язку зі зміною істотних умов праці.

Судом також встановлено наявність
порушень з боку відповідача щодо
строків виплати належних звільненому
працівнику сум, а саме невиплата
останньому вихідної допомоги.

З рішення Подільського районного суду
м. Києва від 16 грудня 2011 року,
ухваленого у справі за позовом ОСОБА_6
до ДП «Адідас-Україна» про стягнення
сум неотриманої заробітної плати,
премії, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди,
встановлено, що середньоденна
заробітна плата позивача становила 57
грн. 23 коп. Таким чином, апеляційний суд
визначив, що сума середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, яка підлягає стягненню на
користь позивача за період з 4 липня 2009
року по 11 червня 2014 року, становить 70 907
грн. 97 коп.

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, застосувавши до спірних
правовідносин положення ст. 117 КЗпП
України, апеляційний суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову й стягнення на користь позивача
вихідної допомоги при звільненні у
сумі 1 087 грн. 42 коп., середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з 4 липня 2009 року до 11
червня 2014 року у сумі 70 907грн. 97 коп., а
також моральної шкоди у розмірі 500 грн.

Однак з таким висновком суду
погодитися не можна.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові
сум власник або уповноважений ним
орган повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі,
коли спір вирішено на користь
працівника. Якщо спір вирішено на
користь працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки
визначає орган, який виносить рішення
по суті спору.

Таким чином, установивши під час
розгляду справи про стягнення
середнього заробітку у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за
весь період затримки розрахунку, а в
разі непроведення його до розгляду
справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку з виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд апеляційної інстанції не врахував
вищезазначеної правової позиції
Верховного Суду України, викладеної у
постанові № 6-60цс11 від 21 листопада 2011
року і невірно визначив розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку.

З урахуванням викладеного, ухвалене
судом апеляційної інстанції рішення
підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до
апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього
підприємства «Адідас-Україна», подану
представником Коротковим І.Б.,
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11червня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.С. Ткачук В.С. Висоцька А.О. Леванчук
Т.О. Писана І.М. Фаловська Головуючий

Судді: