УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м.
Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві Подпоріна Романа
Олександровича,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеною
скаргою на дії головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
Подпоріна Р.О.

Свої вимоги мотивує тим, що 04 липня 2014
року у Відділі державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції у м. Києві вона
ознайомилась з матеріалами
виконавчого провадження № 2359/9 з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-257 від 17 травня 2013 року,
виданого Солом'янським районним судом
м. Києва про стягнення з неї на користь
ОСОБА_3 боргу в сумі 4000 гривень.

У матеріалах виконавчого провадження
немає ні заяви стягувача про примусове
виконання рішення, ні постанови про
відкриття виконавчого провадження.

У разі, якщо постанова про відкриття
виконавчого провадження виносилась,
державний виконавець мав її направити
боржнику. Вона ніяких постанов не
отримувала. Крім того, в матеріалах
виконавчого провадження немає доказів
на підтвердження направлення їй
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Також, у матеріалах виконавчого
провадження наявна постанова про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 23 травня 2013 року,
яка також їй не надсилалась. Разом з
тим, зазначена постанова є незаконною,
оскільки немає постанови про відкриття
виконавчого провадження.

31 грудня 2013 року головним державним
виконавцем було винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого
збору. Вважає цю постанову незаконною,
оскільки в ній йде посилання на
постанову про відкриття виконавчого
провадження, в якій боржнику було
запропоновано виконати її самостійно.
Разом з тим, в постанові не
зазначається, в який строк вона має
бути виконана.

Постанова про закінчення виконавчого
провадження від 31 грудня 2013 року також
не надсилалась їй на адресу та має бути
скасована.

Просить суд:

- визнати постанову головного
державного виконавця ВДВС
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві Подпоріна Р.О. про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 23
травня 2013 року неправомірною та
скасувати її;

- визнати постанову головного
державного виконавця ВДВС
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві Подпоріна Р.О. про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 31 грудня 2013 року неправомірною та
скасувати її;

- визнати постанову головного
державного виконавця ВДВС
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві Подпоріна Р.О. про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчий дій від 31 грудня
2013 року неправомірною та скасувати її;

- визнати постанову головного
державного виконавця ВДВС
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві Подпоріна Р.О. про
закінчення виконавчого провадження
від 31 грудня 2013 року неправомірною та
скасувати її;

- визнати дії головного державного
виконавця ВДВС Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
Подпоріна Р.О. щодо не направлення їй
документів виконавчого провадження
неправомірними.

У судовому засіданні скаржник
підтримала викладене в скарзі та
просила її задовольнити.

У судове засідання 28 жовтня 2014 року
головний державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві Подпорін Р.О. не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся. У попередньому
судовому засіданні на виконання вимог
суду надав належним чином посвідчені
копії матеріалів виконавчого
провадження. Неявка державного
виконавця в судове засідання розгляду
скарги не перешкоджає.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 17 травня 2013 року
Солом'янським районним судом м. Києва
видано виконавчий лист № 2-257/13, яким
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
борг в сумі 4000 гривень (а.с. 47-48).

Скаржник зазначає, що ознайомившись з
матеріалами виконавчого провадження,
вона відмітила відсутність постанови
про відкриття виконавчого провадження.

23 травня 2013 року головний державний
виконавець виніс постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження (а.с. 7).

Постановами головного державного
виконавця від 31 грудня 2013 року стягнуто
з боржника виконавчий збір та витрати
на проведення виконавчих дій (а.с. 9, 11).

31 грудня 2013 року головний державний
виконавець виніс постанову про
закінчення виконавчого провадження
(а.с. 13).

Скаржник зазначає, що державний
виконавець не мав права виносити
вказані постанови, оскільки
провадження в справі не було відкрито.

З наданої суду належним чином
посвідченої підписом та скріпленою
печаткою копії матеріалів виконавчого
провадження (а.с. 69-106) вбачається, що 23
травня 2013 року провадження в справі
було відкрите (а.с. 90).

У матеріалах виконавчого провадження
міститься заява представника
стягувача (ОСОБА_3) про прийняття
виконавчого документа (листа) до
виконання (а.с. 71).

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» визначені
права державного виконавця. А саме,
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право:

- накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Вбачається, що рішення суду боржником
не виконане.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України
«Про виконавче провадження» витрати
виконавчого провадження здійснюються
за рахунок коштів Державного бюджету
України та коштів виконавчого
провадження, які використовуються у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Пунктом 3 ч. 3 цієї статті передбачено,
що кошти виконавчого провадження
складаються з стягнутих з боржника
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

З таких обставин, вимоги про стягнення
виконавчого збору відповідали вимогам
закону.

Скаржник також зазначає, що державним
виконавцем порушені вимоги чинного
законодавства щодо порядку надсилання
документів виконавчого провадження,
чим порушені її права як боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України
«Про виконавче провадження» копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про
виконавче провадження» за наявності
обставин, що перешкоджають провадженню
виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладання
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

З наданих суду матеріалів виконавчого
провадження вбачається, що з такою
заявою про відкладання провадження
виконавчих дій боржник до державного
виконавця не зверталась.

Зазначені обставини ОСОБА_1
підтвердила і в судовому засіданні 28
жовтня 2014 року.

З огляду на наведене, проаналізувавши
надані докази, суд вважає, що в
задоволенні скарги слід відмовити,
оскільки в діях головного державного
виконавця відсутні ознаки
неправомірності.

Керуючись статтями 57-60, 209, 212-214, 221, 383-386
ЦПК України, статтями 11, 28, 30, 31, 35, 41, 47, 82
Закону України «Про виконавче
провадження», суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1
на дії головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві Подпоріна Романа
Олександровича.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя: