АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 21 липня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до компанії
«Дорасер Ентерпрайзис ЛТД», ОСОБА_2,
акціонерної компанії з обмеженою
відповідальністю «Ресталіно Венчерз
ЛТД», треті особи: комунальне
підприємство Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права вланості на об'єкти
нерухомого майна, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 Реєстраційна служба
Головного управління юстиції в м. Києві
про визнання недійсними договору
купівлі-продажу та іпотечного
договору, витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася у суд
з позовом до компанії «Дорасер
Ентерпрайзис ЛТД», ОСОБА_2, акціонерної
компанії з обмеженою відповідальністю
«Ресталіно Венчерз ЛТД» (надалі - АКзОВ
«Ресталіно Венчерз ЛТД») про визнання
недійсними договору купівлі-продажу та
іпотечного договору.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24
листопада 2012 р. він придбав АДРЕСА_1.

Зазначав, що його незаконно було
позбавлено право власності на
зазначену квартиру, остільки за
підробленим підписом, що встановлено
висновком судової експертизи, заявою
до КП КМБТІ було скасовано його право
власності на квартиру й у подальшому,
на підставі підробленого рішення суду
право власності на належну йому
квартиру зареєстровано за ОСОБА_2, який
відчужив зазначену квартиру компанії
«Дорасер Ентерпрайзис ЛТД», яку
остання передала в іпотеку АКзОВ
«Ресталіно Венчерз ЛТД».

Посилаючись на викладені обставини та
з урахування заяви про збільшення
позовних вимог просив суд: визнати
недійсним договір купівлі-продажу
АДРЕСА_1 від 12 грудня 2012 року, укладений
між ОСОБА_2 та компанією «Дорасер
Ентерпрайзис ЛТД», посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрований в реєстрі за №1338;
визнати недійсним іпотечний договір
№101 щодо АДРЕСА_1 від 05 лютого 2013 року,
укладений між компанією «Дорасер
Ентерпрайзис ЛТД» та акціонерною
компанією з обмеженою
відповідальністю «Ресталіно Венчерз
ЛТД», посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за №101; витребувати АДРЕСА_1 з
чужого незаконного володіння компанії
«Дорасер Ентерпрайзис ЛТД» на користь
ОСОБА_1 та стягнути з відповідачів
понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 липня 2014 р. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення і неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
представника позивача, який підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити, представників
відповідачів, які заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог районний суд виходив з підстав їх
недоведеності.

Між тим, такі висновки не відповідають
обставинам справи та не ґрунтуються на
вимогах матеріального і
процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, 24
листопада 2012 р. між компанією «Соранто
Холдінгз ЛТД» та ОСОБА_1 укладено
договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, за
умовами якого останній набув у
приватну власність зазначену квартиру,
сплативши 559 510 грн., що еквівалентно 70 000
дол.США /а.с.7-10 т.1/.

В подальшому, 29 листопада 2012 р., на
підставі вказаного договору,
комунальним підприємством Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна видано ОСОБА_1 витяг
№36473322 про право приватної власності на
АДРЕСА_1 /а.с.11 т.1/.

Встановлено, що в заяві, складеній від
імені ОСОБА_1 10 грудня 2012 р. та
засвідченій приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, ставилося питання про
скасування зареєстрованого за ним
права власності на АДРЕСА_1 /а.с.13 т.1/.

Разом з тим, суд першої інстанції не
дав належної оцінки у рішенні тій
обставині, що відповідно до висновку
судової почеркознавчої експертизи
№13085/13086/13-32 від 03 січня 2014 р., проведений
експертами КНДІСЕ, оригінал якого
міститься в матеріалах цивільної
справи №761/5823/13-ц Шевченківського
районного суду м. Києва та
досліджувався колегією суддів, підпис
від імені ОСОБА_1 у зазначеній заяві
виконаний рукописним способом
кульковою ручкою без попередньої
технічної підготовки та використання
технічних засобів не ОСОБА_1, а іншою
особою /а.с.14-18 т.1/.

Згідно листа начальника комунального
підприємства Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна №11586 (И-2013) від 29
травня 2013 р. право власності на спірну
квартиру за ОСОБА_1, на підставі його
заяви, 10 грудня 2012 р. було скасовано, й у
подальшому - 12 грудня 2012 р., на підставі
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 08 листопада 2012 р.,
зареєстровано за ОСОБА_2 /а.с.206-207 т.1/.

Відповідно до долучених до матеріалів
справи листа в.о. голови Оболонського
районного суду м. Києва Дев'ятко В.В.
№8240 М-10 від 25 лютого 2013 р., витягу з
кримінального провадження №0000156
та оглянутих колегією суддів
матеріалів зазначеного кримінального
провадження, в провадженні
Оболонського районного управління ГУ
МВС України в м. Києві перебуває справа
за ознаками ч.1 ст.358 КК України, по факту
підроблення рішення судді
Оболонського районного суду м. Києва
від 08 листопада 2012 р., на підставі якого
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації прав
власності на об'єкти нерухомого майна
зареєстровано право власності на
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 /а.с.160-162, 186 т.1/.

Як свідчать долучені до матеріалів
справи лист старшого слідчого
Шевченківського районного управління
ГУ МВС України в м. Києві №59/Б-6440 від 31
грудня 2013 р. та витяг з кримінального
провадження №0001162 в провадженні
Шевченківського районного управління
ГУ МВС України в м. Києві перебуває
справа за ознаками ч.4 ст.190 КК України,
по факту заволодіння шахрайським
способом АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1
/а.с.183 т.1, 45-46 т.2/

12 грудня 2012 р. між ОСОБА_2 та компанією
«Дорасер Ентерпрайзис ЛТД» укладено
договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, яку
останній 05 лютого 2013 р. передав в
іпотеку акціонерній компанії з
обмеженою відповідальністю «Ресталіно
Венчерз ЛТД» /27-28, 29-37 т.1/.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
позові, керувався тим, що право
власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_2
визнано рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 08
листопада 2012 р., копія якого засвідчена
у відповідності до Інструкції з
діловодства в місцевому загальному
суді, затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України №68 від 27
червня 2006 р. з наступними змінами та на
підставі якого й відбулася державна
реєстрації права власності на це майно.

Разом з тим, районний суд, ухвалюючи
рішення Ім'ям України, за своїми
повноваженнями, зобов'язаний
перевірити не лише відповідність
складеної копії судового рішення
вимогам зазначеної Інструкції, а й
наявність такого рішення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими,
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин.

Всупереч вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України,
суд не дав оцінки долученим до
матеріалів справи безспірним доказам,
які свідчать про те, що копія рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 08 листопада 2012 р., у відповідності
до якої за ОСОБА_2 визнано право
власності на АДРЕСА_1, є підробленою,
таке рішення районним судом не
ухвалювалося, у зв'язку з чим в
провадженні слідчих органів
перебувають кримінальні провадження.

Матеріали справи свідчать про те, що
районний суд фактично узаконив
злочинні дії невстановлених слідством
осіб, що є неприпустимим, й залишив поза
увагою факт незаконного позбавлення
права власності ОСОБА_1 на належне
йому майно.

Відповідно до ст.41 Конституції України
та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦКніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом.

Положеннями ч.3 ст. 215 ЦК України одна із
сторін договору або інша
заінтересована особа вправі
заперечити його дійсність, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена.

Частиною першою статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, частиною першою статті 203 ЦК
України, за якою зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 незаконно
позбавлено права власності на АДРЕСА_1,
остільки заяву про відмову від
реєстрації права власності позивач не
підписував, й фактично в проваджені
Шевченківського та Оболонського
районних управлінь ГУ МВС України в м.
Києві перебувають кримінальні
провадження за фактом вчинення
шахрайських дій, що призвели до
позбавлення права власності позивача
та фактом підробки судового рішення на
підставі якого зареєстровано право
власності на спірну квартиру за ОСОБА_2

Стаття 216 ЦК України передбачає
загальні наслідки недійсності
правочину, відповідно до яких
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю, а згідно
зі ст.236 ЦК України правочин є недійсним
з моменту його вчинення та не породжує
тих юридичних наслідків, задля яких
укладався, у тому числі не породжує
переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком
недійсності угоди є застосування
двосторонньої реституції, яка не
ставиться в залежність від
добросовісності сторін угоди.

Разом із тим, ч.3 ст.216 ЦК України
передбачено, що загальні наслідки
недійсності угоди застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Цивільним кодексом України
передбачені засади захисту права
власності. Зокрема, ст.387 ЦК України
надає власнику право витребувати майно
із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в
розумінні ст.388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з
незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захистові шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, установленого ст.ст.215, 216 ЦК
України. При встановленні наявності
речово-правових відносин, до таких
відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту. У
зобов'язальних відносинах захист прав
особи, яка вважає себе власником майна,
можливий лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, якщо є підстави,
передбачені ст.388 ЦК України, які дають
право витребувати майно у
добросовісного набувача. У разі, якщо
особа, яка вважає себе власником майна,
не може належним чином реалізувати
свої правомочності у зв'язку з
наявністю щодо цього права сумнівів
або претензій з боку третіх осіб, то
відповідно до ст.392 ЦК України права
такої особи підлягають захисту шляхом
пред'явлення позову про визнання права
власності на належне цій особі майно.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1
поза його волею було позбавлено права
власності на кв.АДРЕСА_1, що надає
правові підстави до застосування
положень ч.1 ст.388 ЦК України та
витребування зазначеного майна на його
користь з незаконного володіння
компанії «Дорасер Ентерпрайзис ЛТД».

За таких обставин, підлягають визнанню
недійсними: договір купівлі-продажу
АДРЕСА_1 від 12 грудня 2012 р.,
укладений між ОСОБА_2 та компанією
«Дорасер Ентерпрайзис ЛТД»,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за №1338, а також іпотечний
договір №101 щодо згаданої квартири, від
05 лютого 2013 р., укладений між компанією
«Дорасер Ентерпрайзис ЛТД» та АКзОВ
«Ресталіно Венчерз ЛТД», посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрований в реєстрі за №101, а
нерухоме майно - витребуванню з чужого
незаконного володіння.

Враховуючи викладене, а також
матеріали справи, у їх сукупності,
рішення суду першої інстанції, як
постановлене з невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, підлягає скасуванню, а по справі
слід ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 липня 2014 року
скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12
грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та
компанією «Дорасер Ентерпрайзис ЛТД»,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за №1338.

Визнати недійсним іпотечний договір
№101 щодо квартири АДРЕСА_1 від 05 лютого
2013 року, укладений між компанією
«Дорасер Ентерпрайзис ЛТД» та
акціонерною компанією з обмеженою
відповідальністю «Ресталіно Венчерз
ЛТД», посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за №101.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого
незаконного володіння компанії
«Дорасер Ентерпрайзис ЛТД» на користь
ОСОБА_1.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/6916/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/11813/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
ФроловаІ.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.