АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Ящук Т.І., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою комунального
підприємства з питань будівництва
житлових будинків
«Житлоінвестбуд-УКБ» Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 26 серпня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства з питань
будівництва житлових будинків
«Житлоінвестбуд-УКБ» Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), треті особи: товариство
з обмеженою відповідальністю
«Сівер-Буд», товариство з обмеженою
відповідальністю
будівельно-комерційна фірма «Граніт»
про стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів та процентів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася у суд з
позовом комунального підприємства з
питань будівництва житлових будинків
«Житлоінвестбуд-УКБ» Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про стягнення
безпідставно отриманих грошових
коштів та процентів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 26
червня 2002 р. між Головним управлінням
житлового забезпечення Київської
міської державної адміністрації та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Сівер-Буд» (надалі -
ТОВ «Сівер-Буд») було укладено
інвестиційний договір, у відповідності
до якого, з урахуванням доповнень,
внесених додатковими угодами №1 та №2
від 18 липня 2005 р., загальна площа об'єкту
інвестування мала становити 7 924, 66 кв.м.,
а також до нього було включено 30
машиномісць паркінгу, інвестор
зобов'язався здійснити інвестиції на
суму 15 621 480 грн. в якості
фінансуваннябудівництва 3 700,2 кв.м. та 13
машиномісць у паркінгу.

Проте на виконання умов договору ТОВ
«Сівер-Буд» було сплачено понад
визначений розмір інвестицій, на
загальну суму 28 447 350 грн. 89 коп. й
переплата за договором становить 12 825 870
грн. 89 коп.

Вказувала, що 24 березня 2014 р. між нею та
ТОВ «Сівер-Буд» було укладено договір
про відступлення права вимоги за
зазначеним інвестиційним договором з
наступними змінами та доповненнями, за
умовами якого до неї перейшло право
вимоги, зокрема, повернення надмірно
та/або безпідставно сплачених коштів.

Посилаючись на викладені обставини,
просила суд стягнути з відповідача на
свою користь 12 825 870 грн. 89 коп.
безпідставно отриманих коштів, 5
305 354 грн. 88 коп. - процентів та понесені
по справі судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 26 серпня 2014 р.
позов задоволено. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши
представників відповідача та третьої
особи, які підтримали апеляційну
скаргу та просили її задовольнити,
представників позивача, які
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи, 26
червня 2002 р. між Головним управлінням
житлового забезпечення Київської
міської державної адміністрації,
правонаступником якого є комунальне
підприємство «Житлоінвест буд -УКБ» та
ТОВ «Сівер-Буд» укладено інвестиційний
договір №1/н, у відповідності до якого,
з урахуванням доповнень, внесених
додатковими угодами №1 та №2 від 18
липня 2005 р., загальна площа об'єкту
інвестування мала становити 7 924, 66 кв.м.,
а також до нього було включено 30
машиномісць паркінгу; товариство
здійснювало інвестування в сумі 15 621 480
грн. - фінансування будівництва 3 700, к
кв.м. та 13 машиномісць у паркінгу /а.с.7-9,
10-11, 12-15 т.1/.

В подальшому, 24 березня 2014 р. між ТОВ
«Сівер-Буд» ОСОБА_1 було укладено
договір про відступлення права вимоги
за зазначеним інвестиційним договором,
за умовами якого до останньої
перейшло право вимоги, зокрема,
повернення надмірно та/або
безпідставно сплачених коштів /а.с.218
т.1/.

Задовольняючи позовні вимоги, районний
суд виходив з того, що товариством було
сплачено на користь відповідача кошти
понад розмір, визначений інвестиційним
договором, безпідставно, а тому з
урахуванням процентів та наявності
договору про відступлення права
вимоги, підлягають стягненню на
користь позивача.

Між тим, такі висновки суду першої
інстанції не узгоджуються з нормами
матеріального права.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Вiдповiдно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч. 1-2 ст.509 ЦК
України цивiльнi права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогiєю
породжують цивiльнi права та обов'язки.
До підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, належать
договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дiї, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином вiдповiдно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
aктiв цивільного законодавства, а за
вiдсутноcтi таких умов та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.177 ЦК України об'єктами
цивільних прав є, зокрема, речі, у тому
числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із ч.1,2 ст.205 ЦК України правочин
може вичинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Приписами ч.1 ст.207 ЦК України
передбачено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Районний суд не врахував, що
відповідно до системного аналізу
положень частини першої, п.1 ч.2 ст.11, ч.1
ст.177, ч.1 ст.202, ч.1-2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212
ЦК України чинний договір є достатньою
та належною правовою підставою набуття
майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Матеріали справи свідчать, що
відповідач набув майно за існування
достатніх правових підстав, у спосіб,
що не суперечить цивільному
законодавству, в порядку виконання
сторонами умов інвестиційного
договору.

Крім того, грошові кошти не
передавались у власність чи
користування, їх було отримано не як
позику чи оплату за надані послуги
згідно з договором, а лише як предмет
договору.

За таких обставин, ураховуючи, що
доказів визнання укладеного
правочинну - інвестиційного договору,
недійсним або його розірвання не
надано, колегія суддів дійшла висновку
про необґрунтованість висновків суду
першої інстанції про те, що оспорювана
сума вважається отриманою
відповідачем безпідставно.

Окрім цього, колегія суддів враховує й
ту обставину, що рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 27
серпня 2014 р. договір про відступлення
права вимоги від 24 березня 2014 р.,
укладений між ТОВ «Сівер-Буд» та
ОСОБА_1 визнано недійсним /а.с.67-70 т.2/.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції, як постановлене з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, підлягає скасуванню, а по справі
слід ухвалити нове рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Окрім цього, з ОСОБА_1 на користь
відповідача по справі підлягають
стягненню витрати по справі, пов'язані
з оплатою судового збору, в сумі 1 827грн.
/а.с.38 т.2/.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу комунального
підприємства з питань будівництва
житлових будинків
«Житлоінвестбуд-УКБ» Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 26 серпня 2014 року
скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
комунального підприємства з питань
будівництва житлових будинків
«Житлоінвестбуд-УКБ» Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), треті особи: товариство
з обмеженою відповідальністю
«Сівер-Буд», товариство з обмеженою
відповідальністю
будівельно-комерційна фірма «Граніт»
про стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів та процентів -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
комунального підприємства з питань
будівництва житлових будинків
«Житлоінвестбуд-УКБ» Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації)витрати по справі,
пов'язані з оплатою судового збору, в
сумі 1 827 грн.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/19016/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12070/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
ВолошинВ.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.