ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7672/14-ц
провадження №
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2014 р. суддя Дарницького
районного суду м. Києва Дубас В.А.
розглянувши у приміщенні Дарницького
районного суду м. Києва повторну заяву
представника позивача ОСОБА_2 про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики, суд -

в с т а н о
в и в:

У провадженні Дарницького районного
суду м. Києва перебуває зазначена
цивільна справа за позовом про
стягнення боргу за договором позики.

Через канцелярію суду 22.08.2014 року
представником позивача ОСОБА_2 подано
заяву про вжиття заходів забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
земельну ділянку площею 0,1351 га, що
розташована у селі Гнідин,
Бориспільського району, Київської
області, яка належить ОСОБА_4 на праві
власності.

Обгрунтовуючи заяву представник
позивача посилався на те, що вартість
згаданої земельної ділянки співмірна з
позовними вимогами у сумі понад 625 тис.
грн., окрім того відповідач, будучи
власником земельноъ ділянки може у
будь-який момент та у будь-який спосіб
відчужити її, що значно утруднить або і
зробить неможливим виконання рішення
суду у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява
про забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що заяву про
забезпечення позову необхідно
задовольнити виходячи з наступних
підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 152 ЦПК України
передбачено, що позов забезпечується
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України суд
застосовує види забезпечення позову
визначені ч. 1 цієї статті, зокрема
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, забороною вчиняти певні
дії тощо, а у разі необхідності може
застосувати інші види забезпечення
позову.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
за № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів. Наприклад, обмеження
можливості господарюючого суб'єкта
користуватися та розпоряджатися
власним майном іноді призводить до
незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи спір
між сторонами виник з приводу
стягнення боргу за договором позики
від 05.05.2011 року, який укладено між
сторонами у справі.

Як вбачається з копії Державного акту
на право власності на земельну ділянку
від 05.03.2008 року земельна ділянка площею
0,1351 га, що розташована у селі Гнідин,
Бориспільського району, Київської
області дійсно належить відповідачу у
справі ОСОБА_4. на праві власності.

Пунктом 6 вказаної Постанови Пленуму
ВСУ передбачено, що особам, які беруть
участь у справі, має бути гарантована
реальна можливість захистити свої
права при вирішенні заяви про
забезпечення позову, оскільки існує
ризик спричинення їм збитків у разі,
якщо сам позов або пов'язані з
матеріально-правовими обмеженнями
заходи з його забезпечення виявляться
необґрунтованими.

З огляду на викладені та встановлені
судом обставини справи, керуючись
приписами ст.ст. 151, 152 ЦПК України, суд
вважає за необхідне заяву про
забезпечення позову задовольнити,
оскільки позивачем доведено, що
згадана земельна ділянка дійсно
належить відповідачеві, також
позивачем доведено те, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду у разі
задоволення судом позовної заяви та
стягнення з відповідача на користь
позивача боргу за згаданим договором
позики від 05.05.2011 року, з огляду на те, що
матеріали справи не містять доказів
наявності у відповідача іншого
рухомого, нерухомога майна та/або
доходів тощо.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.
151 - 153 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву про забезпечення позову -
задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку
площею 0,1351 га, що розташована у селі
Гнідин, Бориспільського району,
Київської області, кадастровий номер
земельної ділянки :01:008:0034, яка
належить на праві власності ОСОБА_4.

Стягувач: ОСОБА_3 (зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Боржник: ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_2).

Ухвала суду підлягає негайному
виконанню.

Строк пред'явлення до виконання один
рік.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Дарницький
районний суд м. Києва протягом п'яти
днів з дня її проголошення. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання ухвали суду.

Оскарження ухвали суду не зупиняє її
виконання, а також не перешкоджає
подальшому розгляду справи.

СУДДЯ
В.А. ДУБАС