РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Геєць Ю.В., при секретарі Школяр К.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
особі Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Запоріжжя про відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
особі Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Запоріжжя про відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з ЗАТ „Запорізький
оліяжиркомбінат" він перебував у
трудових відносинах з 1994 року по 31.07.2003
року, остання професія на вказаному
підприємстві - слюсар-ремонтник 5-го
розряду в ремонтному цеху.

У зв'язку із нещасним випадком на
виробництві під час роботи на ЗАТ
„Запорізький оліяжиркомбінат",
відповідно до виписки з акту огляду
МСЕК серія МА № 007773 від 22.07.2003 року
позивачу було встановлено 80 % втрати
професійної працездатності та другу
групу інвалідності.

За результатами висновку останнього
обстеження МСЕК від 07.09.2006 року
позивачу встановлено 30 % втрати
професійної працездатності
безстроково, групу інвалідності не
встановлено.

Внаслідок отриманої травми він
змушений тривалий час знаходитись на
лікарняному, проходити численні
медичні огляди та обстеження,
відновлювальні процедури. Всі витрати
на ліки він оплачує самостійно.

У зв'язку з травмою отриманою на
виробництві було порушено його
нормальні життєві зв'язки, він
позбавлений можливості реалізувати
свої звички та бажання, в нього
постійно виникають складнощі, у зв'язку
із поганим самопочуттям. Він не може
вести повноцінний образ життя,
постійно відчуває страждання,
психологічний дискомфорт. Все це
постійно і негативно позначається на
його душевному стані. Посилаючись на ці
обставини, позивач просив суд стягнути
з відповідача на відшкодування
моральної шкоди 30 000 грн. та допустити
виконання судового рішення у межах
суми стягнення з-відповідача
відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК
України.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав, просить задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засідання заперечував проти позову,
просив відмовити у його задоволенні в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Статтями 11, 15 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних, а також з інших
правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_1 з 1994 року по
31.07.2003 року перебував у трудових
відносинах з ЗАТ „Запорізький
оліяжиркомбінат".

У зв'язку із нещасним випадком на
виробництві під час роботи на ЗАТ
„Запорізький оліяжиркомбінат",
відповідно до виписки з акту огляду
МСЕК серія МА № 007773 від 22.07.2003 року
позивачу було встановлено 80 % втрати
професійної працездатності та другу
групу інвалідності (а.с. 42).

За результатами висновку останнього
обстеження МСЕК від 07.09.2006 року
позивачу встановлено 30 % втрати
професійної працездатності
безстроково, групу інвалідності не
встановлено, про що свідчить виписка з
акту огляду МСЕК серії АВ № 001422. Цей
відсоток не змінився до цього часу (а.с.
45).

За вказаних обставин при вирішенні
питання про право позивача на
відшкодування моральної шкоди суд
виходить із вимог ст.ст. 21, 28, 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" в їх
сукупності, якими передбачено, що право
на отримання потерпілим страхових
виплат у разі настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати
компенсації за моральну шкоду, виникає
у особи з дня встановлення їй стійкої
втрати працездатності вперше
висновком медико-соціальної
експертизи.

Оскільки право на відшкодування такої
шкоди виникло у ОСОБА_1 до 01 січня 2006
року, тобто до набрання чинності як
Законом України „Про державний бюджет
України на 2006 рік", так і Законом
України „Про державний бюджет України
на 2007 рік", якими було зупинено дію норм,
що передбачали право потерпілих на
відшкодування моральної шкоди, та
Законом України від 23.02.2007 року № 717-У
„Про внесення змін до Закону України
""Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", що набрав чинності з
30.03.2007 року, то суд на підставі ст. 28
Закону приходить до висновку про
стягнення компенсації моральної шкоди
на користь позивача з Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві.

Щодо посилань представника
відповідача про відсутність медичного
висновку про факт завдання моральної
шкоди, то суд вважає, що такі посилання
є безпідставними. Так, відповідно до
статті 23 ЦК України моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, які вона зазнає.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується сторонами, що позивач у
зв'язку із нещасним випадком на
виробництві під час роботи на ЗАТ
„Запорізький оліяжиркомбінат" зазнав
стійкої втрати професійної
працездатності, це само по собі
свідчить про наявність моральної
шкоди, і суд наділений правом визначати
розмір відшкодування незалежно від
наявності або відсутності будь-якого
медичного висновку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна
шкода полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, які вона зазнає.

Розмір моральної шкоди, який підлягає
стягненню на користь позивача, має бути
визначений з урахуванням роз'яснень п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими
змінами, відповідно до якого, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, характер професійного
захворювання, істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих
стосунках, конкретні обставини по
справі.

Отже, розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Таким чином, суд наділений правом
визначати розмір відшкодування
незалежно від наявності або
відсутності будь-якого медичного
висновку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу у результаті професійного
захворювання, пов'язаного з
виробництвом було встановлено 30 %
втрати професійної працездатності -
безстроково, що само по собі свідчить
про наявність моральної шкоди.

Враховуючи характер моральних та
фізичних страждань, їх тривалість,
спосіб заподіяння і виходячи з засад
справедливості та розумності, суд
визначає розмір стягнення у 10 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
заподіяної втратою професійної
працездатності на виробництві.

Разом з цим, судом не встановлено
підстав встановлених ст. 367 ЦПК України
для негайного виконання судового
рішення.

Відповідно до ст. 5 п. 18 Закону України
„Про судовий збір" органи Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального
захисту інвалідів і його відділення
звільнені від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в особі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя про
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в особі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог про стягнення
моральної шкоди у визначеному
позивачем розмірі та щодо негайного
виконання судового рішення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя:
Ю.В.Геєць