Березівський районний суд Одеської
Справа № 494/1149/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2014 року
Березівський районний суд Одеської
області у складі: головуючого - судді
Дєткова О.Я.

при секретарі Феслер К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Березівка
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Березівського
районного споживчого товариства про
визнання правочину дійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до
суду, посилаючись на те, що між нею та
відповідачем був укладений на Одеській
товарній біржі «Вітязь» договір
купівлі-продажу нерухомого майна, а
саме магазину, загальною площею 382,2
кв.м, що розташований в АДРЕСА_1. Під час
укладення даного договору вона
домовилась з останнім про всі істотні
його умови, що стосуються проведення
розрахунків та отримання майна у
власність. Однак їй та відповідачеві не
було відомо на той час, що такі
правочини повинні були посвідчуватись
у нотаріальному порядку, хоча в п.11
вказаного договору зазначено, що цей
договір нотаріального посвідчення не
потребує, що також не суперечило
положенням ст.15 Закону України «Про
товарну біржу». Умови договору
купівлі-продажу позивачкою виконані в
повному обсязі та з моменту його
укладення вона передала обумовлену
суму грошей та отримала у власність
придбане майно. При цьому, відповідач
отримав гроші та передав приміщення
магазину, таким чином, своїми діями
повністю підтвердив, що угода між ними
відбувалася, але, знаючи про
необхідність нотаріального
посвідчення цього договору, не бажає
вчиняти ці дії та фактично ухиляється
від них. На даний час позивачка
приміщенням магазину користується та
володіє ним як власним майном. У зв'язку
з цим представник позивача наполягає
на задоволенні позову та просить
захистити порушене право його
довірителя шляхом визнання договору
купівлі-продажу дійсними та визнання
за ним право власності на спірне майно.

Представник відповідача з вимогами
позову погодився та пояснив, що
позивачка дійсно придбала приміщення
магазину у Березівського міського
споживчого товариства, згідно договору
купівлі-продажу, але на даний час
Березівське районне споживче
товариство, яке є правонаступником
контрагента за вказаним договором, не
має можливості нотаріально посвідчити
цей договір.

Заслухавши пояснення
представників сторін та вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства у
відповідності до ст.1 ЦПК України є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України передбачено, що
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

У разі недотримання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору, згідно положень ст.220 ЦК
України, такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухиляється
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Із змісту зазначеної норми закону
випливає, що при вирішенні спору про
визнання договору, який потребує
нотаріального посвідчення, дійсним суд
досліджує, крім обставин щодо
виконання сторонами умов договору,
також наявність письмових доказів
домовленості між сторонами щодо усіх
істотних умов договору та відсутність
передбачених законом обмежень для його
укладення.

У коментарі п.13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснюється,
що можливість визнання дійсними
договорів, які є нікчемними через
недодержання встановленої згідно із
законом вимоги щодо їх нотаріального
посвідчення, надана ч.2 ст.220 ЦК України.
Така можливість передбачена законом як
одна з форм захисту інтересів
добросовісного учасника цивільних
відносин.

Судом встановлено, що на Одеській
товарній біржі «Вітязь» між позивачкою
та Березівським міським споживчим
товариством був укладений договір
купівлі-продажу нерухомого майна №99-0303
від 19 жовтня 1999 року (а.с.5).

З матеріалів справи видно, що на час
підписання цього договору
купівлі-продажу продавець, тобто
Березівське міське споживче
товариство було власником спірного
нерухомого майна (п.3 договору
купівлі-продажу), а тому укладення ним
договору купівлі-продажу спірного
майна не суперечить вимогам ст.ст.317,319
ЦК України.

За умовами вказаного договору продаж
спірного майна, а саме магазину по
вул.Генерала Плієва,1 м.Березівка
вчинено за 22734 грн. (а.с.5).

На виконання зазначеної угоди
позивачка передала обумовлену суму
грошей продавцю, а останній отримав її
про що йдеться у пункті 6 договору
купівлі-продажу (а.с.5).

Як свідчить з пояснень у судовому
засіданні представника відповідача,
вищенаведені факти він повністю
підтверджує, але на даний час
Березівське районне споживче
товариство, яке є правонаступником
контрагента за вказаним договором, не
має можливості нотаріально
посвідчувати укладений на Одеській
універсальній біржі договір
купівлі-продажу нерухомого майна.

З виписки з протоколу
позачергової конференції
споживкооперації Березівської
районної споживчої спілки від 5
листопада 2001 року свідчить, що
правонаступником Березівського
міського споживчого товариства є
Березівське районне споживче
товариство (а.с.20).

Приймаючи до уваги вищевикладене,
суд дійшов висновку, що сторони
домовились щодо усіх істотних умов
договорів, що підтверджується
письмовими доказами, та відбулося
повне виконання цих договорів, але
відповідач ухиляється від
нотаріального їх посвідчення.

З наведеного слідує, що наявність
згаданих умов є підставою визнання
нікчемного договору дійсним.

Статтями 657, 640 ЦК України
передбачається, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, а у разі
недотримання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Договір, що
підлягає нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення.

Виходячи з цього, вищезгаданий
Пленум Верховного Суду України дійшов
однозначного висновку, що ч.2 ст.220 ЦК
України підлягає застосуванню лише
щодо договорів, які підлягають лише
обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Згідно ст.19 Закону України Про
внесення змін до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» та інших
законодавчих актів України» №1878-/I від
11 лютого 2010 року, державна реєстрація
прав на нерухоме майно проводиться на
підставі рішень, що набрали законної
сили.

Враховуючи наведене, суд вважає у
відповідності до положень ч.2 ст.220 ЦК
України визнати вищезгаданий договір
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК
України, ст.220 ЦК України,

ВІРІШИВ:

Визнати договір купівлі-продажу
нерухомого майна №99-0303 від 19 жовтня 1999
року, укладений на Одеській
універсальній біржі «Вітязь» між
ОСОБА_1 та Березівським міським
споживчим товариством дійсним та
визнати за ОСОБА_1 право власності на
магазин, загальною площею 382,2 кв.м, що
розташований в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
Одеського апеляційного суду через
Березівський районний суд Одеської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: