Справа № 351/657/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2008/2014
Головуючий у 1 інстанції Бородовський
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю.,
Шишка А.І.

секретаря Бойчука Л.М

з участю представника
Управління МВС в Івано-Франківській
області Пенделя О.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Державної казначейської
служби України, Управління МВС в
Івано-Франківській області,
прокуратури Івано-Франківської
області про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої кримінальним
переслідуванням, з апеляційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Снятинського
районного суду від 06 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивачі та їх
представник ОСОБА_5 звернулися з
позовом до суду та після уточнення
позовних вимог 2 липня 2014 року просили
стягнути з Держави Україна в особі
Державної казначейської служби
України за рахунок коштів Державного
бюджету України шляхом безспірного
списання з розрахункового рахунку
Державної казначейської служби
України щодо обслуговування
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_3 суму втраченого доходу за час
незаконного кримінального
переслідування у розмірі 144000 гривень,
вартість ремонту автотранспортного
засобу ОСОБА_3 та втрачений дохід від
неможливості його експлуатації під час
його незаконного затримання та арешту -
25000 гривень, включаючи в цю суму і
вартість розбитого лобового скла цьому
автотранспортному засобу, 95207 гривень в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури та суду, на користь ОСОБА_4
стягнути витрати на правову допомогу у
кримінальній справі - 7490 гривень та 82621
гривень в рахунок відшкодування
моральної шкоди, завданими незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури та суду.

Заявлені вимоги обґрунтували тим, що з
часу закриття кримінальної справи
відносно неповнолітнього ОСОБА_4 за ч.2
ст. 185 КК України та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185,
ч.1 ст. 304 КК України за реабілітуючими
підставами (п.2 ч.1 ст. 6 КПК України)
пройшло більше 6 місяців , проте
направлення позивачем повідомлення з
Городенківського РВ УМВС України та
при бездіяльності прокуратури щодо
реалізації права реабілітованими
позивачами відшкодування шкоди на
підставі ЗУ «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» відшкодування шкоди не було та не
визначено розміру матеріальної шкоди,
що підлягає до відшкодування.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі, незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства
,прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.
Завдана шкода відшкодовується в
повному обсязі незалежно від вини
посадових осіб органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду. Відшкодування позивачам
моральної шкоди в спосіб її
компенсації грошовим еквівалентом
вирішується судом.

За час майже півторарічного
розслідування кримінальної справи
позивач ОСОБА_3 втратив 144 000 гривень
заробітку, який міг би отримати,
оскільки не міг продовжувати роботу за
кордоном, де працював та отримував
щомісячно біля 1000 доларів США до
затримання та вжиття запобіжного
заходу у зв'язку з кримінальною
справою.

Через накладення арешту на належний
ОСОБА_3 автомобіль, який був поміщений
на відкриту автостоянку, засіб втратив
свої експлуатаційні властивості, що
оцінює в 25 000 гривень. Це
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Внаслідок незаконних дій органу
досудового слідства, позивачам було
завдано моральну шкоду, порушено їх
конституційні права, що полягали в
обмеженні їх волі, вільного
пересування, що завдало моральних
страждань, призвело до порушення
нормальних життєвих зв'язків, зміну у
ставленні з боку оточуючих, членів
сім'ї. ОСОБА_3 є годувальником своєї
сім'ї. Після затримання його сім'я не
отримувала належного матеріального
забезпечення, перебування під
слідством позбавляло його можливості
залишити місце проживання для
можливості виїзду за кордон на
заробітки, оскільки перебував на
підписці про невиїзд.

ОСОБА_4 є неповнолітнім, навчається,
після його затримання змушений був
відтермінувати навчання на
невизначений період часу, незаконне
кримінальне переслідування травмувало
його ще не сформовану психіку.

Рішенням Снятинського районного суду
від 06 серпня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали
апеляційну скаргу, просять його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задоволити.

Вважають рішення незаконним,
упередженим і не ґрунтується на
доказах. Про малозначність діяння суд
зробив висновок на підставі постанови
слідчого про закриття кримінальної
справи, а не на підставі відсутності
об'єктивної сторони в складі злочину.
Всупереч наявності у справі постанови
про закриття кримінальної справи
стосовно апелянтів, суд без
дослідження процесуальних документів,
якими незаконно обмежувалися їхні
права прийшов до висновку про
законність дій досудових органів. Суд
не взяв до уваги доводи щодо
обґрунтування моральної шкоди, які
полягають у перенесенні душевних
страждань з приводу незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
затримання та незаконного обрання міри
запобіжного заходу у вигляді підписки
про невиїзд протягом 15 місяців 19 днів
та 13 місяців 17 днів для кожного,
незаконного вилучення на штраф
майданчик автомобіля,
несанкціонованого обшуку.

Неправомірними діями слідства,
прокуратури і суду були порушені їх
конституційні права , що полягали в
обмеженні волі, свободи пересування,
порушенні права власності, що змінило
нормальні життєві зв'язки.

Не дивлячись на надумане обвинувачення
неповнолітнього ОСОБА_4 27 квітня 2012
року поставили на профілактичний облік
у Городенківському РВ УМВС, на якому
він перебував до 21 січня 2013 року, хоча
кримінальна справа закрита ще 19
листопада 2012 року. Факт незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності завдав йому
психічної травми. ОСОБА_3 вважає, що суд
незаконно відмовив у стягнення
майнової шкоди, яка полягає у
відшкодуванні 144 000 гривень втраченого
заробітку.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника Управління МВС в
Івано-Франківській області який вимоги
скарги не визнав, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відмову в задоволенні позову про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди суд першої інстанції обґрунтував
тим, що позивачем не доведено
незаконності дій органів досудового
слідства при притягненні їх до
кримінальної відповідальності за ч. 2
ст.185 та ч. 1 ст. 304 КК України.

Однак колегія суддів вважає, що такі
висновки суду зроблено при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для його скасування з
ухваленням нового рішення.

Відповідно до постанови про порушення
кримінальної справи від 08 серпня та 03
жовтня 2011 року відносно ОСОБА_3
порушено кримінальну справу за ч. 2 ст.185
та ч. 1 ст. 304 КК України, а проти позивача
ОСОБА_4 кримінальну справу за ч. 2 ст.185
КК України.

У 2012 році кримінальні справи щодо
позивачів направлено для розгляду до
Городенківського районного суду.

Постановою цього районного суду від 16
листопада 2012 року об'єднану
кримінальну справу відносно обох
позивачів повернуто прокурору, який її
відкликав. Цього ж дня прокурор
Городенківського району кримінальну
справу для проведення додаткового
розслідування повернув начальнику
слідчого відділу Городенківського РВ
УМВС у Івано-Франківській області.

За змістом постанови про закриття
кримінальної справи від 19 листопада 2012
року у ході додаткового розслідування
встановлено, що 01 серпня 2011 року
близько 16.00 години ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
попередньою домовленістю між собою,
шляхом вільного доступу до дерев -
яблунь в урочищі «За фермою» в с. Білка
Городенківського району вчинили
крадіжку яблук, які розташовані на
землях запасу сільської ради с.
Михальче. Досудовим розслідуванням
встановлено, що яблука не належали
потерпілим фізичним особам, а росли на
землях, що відносяться до земель запасу
сільської ради, тому в діях обох
позивачів відсутні ознаки злочинів, за
якими їх обвинувачено, тому
кримінальні справи щодо обох закрито
за відсутністю у їх діях складу
злочину, а речові докази повернуто
власнику ОСОБА_3

Вирішуючи спір суд першої інстанції
повинен був врахувати, що згідно з ч.ч.
1,2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту чи
виправних робіт, відшкодовується
державою у повному обсязі незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках
встановлених законом.

Колегія суддів вважає, що відповідно до
вимог ст. 1-4 Закону «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду» ч. 1 ст. 1176
ЦК, п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 1167 ЦК, позивачі
правомірно порушили питання про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки їх незаконно притягнуто до
кримінальної відповідальності,
незаконного обрано міра запобіжного
заходу - підписка про невиїзд. При цьому
моральна шкода підлягає відшкодуванню
за рахунок коштів державного бюджету,
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду.

Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 4 закону, ч.
2 ст. 23 ЦК, відшкодування моральної
шкоди провадиться у разі коли
незаконні дії органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду завдали моральної шкоди
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, колегія судів на
підставі поданих сторонами доказів
виходить із характеру, обсягу та
тривалості страждань, яких зазнав
кожен позивач, можливості відновлення
його немайнових втрат, тяжкості
вимушених змін у життєвих і трудових
стосунках, ступеня зниження рівня
репутації та авторитету та виходячи із
засад розумності, виваженості і
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно ст. 22 ЦК України збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права має право на її відшкодування.

Колегія суддів вважає, що позивач
ОСОБА_3 жодним доказом не довів, що у
зв'язку з незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності,
незаконним застосуванням запобіжного
заходу втратив 144 000 гривень заробітку,
оскільки не міг виїхати на роботу до
країн Європи, де до порушення справи
заробляв щомісячно по 800 Євро та
витратив 25000 гривень на ремонт за
незадовільне зберігання автомобіля
під час слідства, а ОСОБА_4 підлягають
відшкодуванню 7490 гривень сплачених за
правову допомогу під час досудового
слідства.

У матеріалах цивільної справи, у тому
числі і витребуваної за клопотанням
позивача закритої кримінальної справи,
відсутні будь-які докази того, що
позивач ОСОБА_3 працював чи мав намір
виїхати на роботу за кордон і у зв'язку
з цим втратив заробіток. Як доказ
наміру виїхати на роботу за кордон
позивач не надав суду копію
закордонного паспорта, можливі
договори та угоди, які б могли
підтвердити право виїзду на роботу.

У цивільній та кримінальній справі
позивач не надав докази також того, що
мікроавтобус марки «Мерседес» НОМЕР_1,
який визнавався досудовим слідством як
речовий доказ, отримав пошкодження під
час його зберігання в Городенківському
райвідділі міліції чи витрати на
ремонт у зв'язку з його пошкодженням.
Позивач не подав суду жодного
письмового висновку про наявність
пошкоджень, які мали місце під час
зберігання його транспортного засобу.
У зв'язку із зазначеним не можуть бути
відшкодовані вказані позивачем
витрати за рахунок коштів державного
бюджету без підтвердження їх витрат чи
необхідності понести такі витрати.

Колегією суддів встановлено, що
відповідно до довідки на а.с. 71, виданої
ОСОБА_6, який був опікуном позивача
ОСОБА_4 оплачено 7490 гривень за правову
допомогу по кримінальній справі. У
матеріалах кримінальної справи
знаходиться ордер адвоката ОСОБА_7,
який відповідно до заяви від 13
листопада 2011 року тільки знайомився з
матеріалами закритої кримінальної
справи, іншої участі у справі не брав,
оскільки вона постановою старшого
слідчого від 19 листопада 2011 року
закрита, тому у зв'язку з відсутністю
доказів про фактичне надання правової
допомоги ОСОБА_4, заявлена сума
стягнення не може бути задоволена за
рахунок коштів державного бюджету.
Протягом проведення досудового
слідства позивачі у письмових заявах
зазначали про проведення необхідних
дій без участі захисника.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4

задоволити частково.

Рішення Снятинського районного суду
від 06 серпня 2014 року скасувати та
ухвалити нове.

Стягнути з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_3 6000
гривень завданої моральної шкоди за
рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку.

Стягнути з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_4 6000
гривень завданої моральної шкоди за
рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Р.Й. Матківський

Судді
Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко