Справа № 465/1543/14
Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/6086/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 15 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на утримання дружини,-

ВСТАНОВИЛА:

20 березня 2014 року ОСОБА_3
звернулась з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на утримання
дружини. В обґрунтування позовних
вимог посилалась на те, що перебуває у
відпустці по догляду за дитиною, до
досягнення трьох річного віку, у
зв»язку з цим не може працювати та
потребує матеріальної допомоги.

Оскаржуваним рішенням суду
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
щомісячно аліментів на утримання
дружини починаючи з 27 вересня 2013 року і
до досягнення дитиною ОСОБА_5
трьохрічного віку в розмірі 1/3 частини
з усіх видів його заробітку за
безпідставністю.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_3. В
апеляційній скарзі зазначає, що вважає
рішення незаконним, необґрунтованим, а
висновки суду такими, що не
відповідають фактичним обставинам
справи. Стверджує, що судом застосовано
норми закону, які не поширюються на
спірні правовідносини, а саме ч.1 ст.75
та ст.86 СК України. Вважає, що суду
необхідно було керуватися ч.ч.1,6 ст.76 та
ч.ч.4,6 ст.84 СК України, якими передбачено
право дружини на утримання в шлюбі та
після його розірвання. Вказує на те, що
судом не враховано, що відповідач має
можливість надавати їй матеріальну
допомогу, оскільки працює та має
постійний дохід, а вона в свою чергу не
працює, що підтверджується актом від
17.02.2014 року та довідкою ЛКП «Навколо
базару». Висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, оскільки
в рішенні суд посилається на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 02 грудня 2013 року, яким стягнуто з
ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини в
розмірі ? частини з усіх видів
заробітку, однак судом не враховано, що
рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 01 липня 2014 року розмір
аліментів змінено на 1/3 частину чого
буде недостатньо для належного
утримання дитини. Крім цього, не взято
до уваги, що згідно з розрахунком
державного виконавця Залізничного
ВДВС від 02 квітня 2014 року сума
заборгованості по аліментах
становить12 234грн. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, а саме стягнути з
ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_3
починаючи з 27.09.2013 року і до досягнення
дитиною трьохрічного віку в розмірі 1/3
частини з усіх видів заробітку.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивачки ОСОБА_2 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, вивчивши матеріали цивільної
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що сторони у справі
перебували у шлюбі, який розірвано
рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 29 січня 2014 року. Рішення
набрало законної сили (а.с.18).

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Дитина проживає з матір»ю, що не
заперечується відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 02 грудня 2013
року з відповідача ОСОБА_4 стягнуті
аліменти в користь ОСОБА_3 на утримання
дитини в розмірі ? частини усіх видів
його заробітку, а відтак цього буде
достатньо і для утримання дружини.

Однак з таким висновком суду
першої інстанції, колегія суддів не
погоджується у зв»язку з наступним.

У відповідності до ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення,яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.75 Сімейного кодексу
України дружина, чоловік повинні
матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч.1 ст. 76 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
особи на утримання, яке виникло у неї за
час шлюбу.

У ч. 4 ст.76 СК України зазначено, що,
якщо у зв»язку з вихованням дитини,
веденням домашнього господарства,
піклуванням про членів сім»ї, хворобою
або іншими обставинами, щ мають істотне
значення, один з подружжя не мав
можливості одержати освіту, працювати,
зайняти відповідну посаду, він має
право на утримання у зв»язку з
розірванням шлюбу і тоді, якщо є
працездатним, за умови, що потребує
матеріальної допомоги і що колишній
чоловік, колишня дружина може надавати
матеріальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи
шлюб між сторонами був укладений 16
липня 2012 року. Дитина народилася 06
грудня 2012 року. Шлюб розірваний 29 січня
2014 року, тобто у час коли дитина не
досягла трьохрічного віку, а відтак
колегія суддів вважає, що позивачка має
право на утримання до досягнення
дитиною трьохрічного віку, оскільки в
даний період здійснює догляд за
дитиною та не може працювати.

З довідок №74 та №75 від 20.03.2014
року вбачається, що відповідач ОСОБА_4
працює продавцем непродовольчих
товарів в ТзОВ «Епіцентр К» та середній
заробіток за 2013 рік становив 4033грн., а
відтак колегія суддів вважає, що
відповідач в змозі надавати
матеріальну допомогу колишній дружині,
однак не в розмірі 1/3 частини, як
просить цього позивачка у позовній
заяві у зв»язку з наступним.

Рішенням Франківського районного
суду м. Львова від 02 грудня 2013 року
дійсно стягнуто в користь позивачки
аліменти на утримання дитини в розмірі
? частини всіх доходів відповідача,
однак рішенням Апеляційного суду
Львівської області від 01 липня 2014 року
дане рішення змінено та розмір
аліментів зменшений до 1/3 частини, а
відтак суд першої інстанції дійшов
передчасного висновку про достатність
аліментів за цим рішенням і на
утримання дружини. Окрім цього, такий
висновок суду є помилковим і невірним,
оскільки дані аліменти призначені для
дитини і повинні використовуватись
саме на її потреби, а не на потреби
матері.

Враховуючи те, що позивачка
потребує матеріальної допомоги,
оскільки не працює, а відповідач є
фізично здоровим та працездатним, на
утриманні не має інших осіб, колегія
суддів вважає, що з відповідача
необхідно стягнути аліменти на
утримання колишньої дружини в розмірі
200 грн.

Відповідно до ч.1.п.1 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п. 1 ч.1 ст.309, ч.2 ст.
314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 15 травня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення,яким позовну
заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (індетифікаційний
код НОМЕР_1) в користь ОСОБА_3 аліменти
на її утримання в розмірі 200 грн.
щомісячно, починаючи з 20 березня 2014
року і до досягнення дитиною трьох
років тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_4(ідентифікаційний код
НОМЕР_1) в користь держави судовий збір
в розмірі 121 грн.80 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин