АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/6196/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 617/1121/14-ц
Доповідач - Карімова
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного

суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді
Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі Маковецькій О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Вовчанського районного суду
Харківської області від 23 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про визнання договору купівлі-продажу
квартири частково недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_5 про
визнання на підставі ст. 215 ЦК України
частково недійсним нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
однокімнатної квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ними 21.12.2007 року, в
частині визначення ціни
купівлі-продажу квартири.

Позивач зазначала, що вказана
квартира належала їй на праві
особистої приватної власності за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 15.09.2004 р.

Після реєстрації 01.12.2005 р. шлюбу з
ОСОБА_3, який став також проживати в цій
квартирі, виникла необхідність
поліпшення житлових умов шляхом
придбання квартири більшою площею, і
на придбання якої її батько
запропонував матеріальну допомогу в
сумі 10000 доларів США.

У зв'язку з цим вона та ОСОБА_5, яка
бажала придбати цю однокімнатну
квартиру, домовилися про її продаж за 16
000 доларів США, що на той час було
еквівалентно 80 000 грн., і які
відповідачка передала їй до підписання
оспорюваного договору.

Однак в договорі купівлі -
продажу квартири від 21.12.2007 р. вони,
сторони цього договору, обумовили
вартість зазначеної квартири в розмірі
23 000 грн., що відповідало лише дійсної
вартості квартири згідно довідки бюро
технічної інвентаризації, оскільки
так просила ОСОБА_5, яка несла витрати
по нотаріальному оформленню договору,
з метою їх зменшення, а вона (ОСОБА_4.) не
заперечувала проти цього.

Посилаючись на те, що п.2
оспорюваного договору купівлі-продажу
квартири не відповідає дійсності,
оскільки продажною ціною належної їй
однокімнатної квартири сторони
визначили за домовленістю в розмірі 80
000 грн., і які вона отримала від ОСОБА_5
ще в жовтні 2007 року, що підтверджується
їх розписками, позивачка ОСОБА_4 на
підставі ч.3 ст. 215 ЦК України просила
визнати в цій частині договір
купівлі-продажу недійсним.

Відповідачка ОСОБА_4 позовні
вимоги визнала за заявленими
підставами та просила їх задовольнити.

Рішенням Вовчанського районного
суду Харківської області від 23 липня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено:
визнаний недійсним п.2 договору
купівлі-продажу однокімнатної
квартири АДРЕСА_1, посвідченого
державним нотаріусом Вовчанської
державної нотаріальної контори 21.12.2007
року за реєстровим номером 4686,
укладеного між ОСОБА_4 та покупцем
ОСОБА_5 в частині зазначення, що продаж
квартири вчиняється за ціною 23 000 грн.,
та визнано, що вказаний договір
купівлі-продажу квартири укладений за
ціною 80 000 грн.

Зазначене рішення оскаржено
ОСОБА_3 - чоловіком ОСОБА_4, шлюб між
якими був розірваний у серпні 2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність тих обставин, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати це рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4

Вказує, що цим рішенням
зачіпаються його права та інтереси,
оскільки в провадженні суду
знаходиться справа за його позовом про
поділ сумісного майна подружжя, в тому
числі й квартири АДРЕСА_2, що придбана
за сумісні кошти під час шлюбу з ОСОБА_4
, яка заявила зустрічний позов до нього
про визнання цієї квартири особистою
приватною власністю, посилаючись на те,
що вона придбана тільки за її кошти, в
тому числі й за кошти в сумі 80 000 грн.
від продажу належної їй однокімнатної
квартири АДРЕСА_1.

Зазначає, що при ухваленні
оскаржуваного рішення районним судом
не враховано, що у ОСОБА_4 не було
підстав для звернення до суду з цим
позовом, оскільки договір
купівлі-продажу однокімнатної
квартири сторонами договору не
оспорювався тривалий час, і цим
договором не зачіпалися права та
інтереси ОСОБА_4, яка заявила цей позов
з метою порушення його прав ( не
залучивши його до участі у справі
третьою особою) та вимог ст.ст. 3 та 15
ЦПК України.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_5 просить відхилити
апеляційну скаргу та залишити рішення
районного суду без змін, посилаючись на
те, що сплатила ОСОБА_4 за договором
купівлі-продажу квартири 80 000 грн.
згідно розписок, але при нотаріальному
оформленні договору було вказано
занижену вартість квартири в сумі 23 000
грн. з метою зменшити витрати по
оформленню правочину.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги
відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає, що скарга
підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції -
скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 2 та 3 статті
213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
засіданні.

Між тим оскаржуване рішення суду
першої інстанції не відповідає
вказаним вимогам ст. 213 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що
оспорюваний позивачкою договір
купівлі-продажу квартири суперечить ЦК
України, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК
України є підставою для визнання його
частково недійсним, оскільки ОСОБА_4
надані достовірні докази вчинення
правочину за іншою ціною, ніж зазначено
в договорі.

Судова колегія не може погодитися
з такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають вимогам закону та
матеріалам справи.

Як свідчать останні між ОСОБА_4 як
продавцем та ОСОБА_5 як покупцем 21.12.2007
р. був укладений договір
купівлі-продажу однокімнатної
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
державним нотаріусом Вовчанської
державної нотаріальної контори за
реєстровим номером 4686.

Зазначений договір
купівлі-продажу відповідно до вимог
ст.ст. 628, 632, 655-657, 691 ЦК України містить
основні умови зазначеного виду
договору, в тому числі в п.2 договору
зазначена ціна продажу квартири в сумі
23 000 грн., які сплачені покупцем
продавцю повністю ще до підписання
цього договору.

Вказане свідчить про те, що
відповідно до вимог ст.ст. 12, 627 ЦК
України сторони вільно визначили і
таку суттєву умову договору
купівлі-продажу як ціна товару.

Посилання позивачки на те, що
вона погодилася з вимогою ОСОБА_5 (яка
несла витрати по оформленню договору)
про зазначення в договорі нижчої ціни
квартири замість коштів в сумі 80 000 грн.,
які отримала від відповідачки
відповідно до наданих розписок, судова
колегія вважає безпідставними.

Як вбачається з наданих ОСОБА_4
копії розписок про передачу та
отримання коштів, в тому числі в сумі 80
000 грн., ці розписки не містять дати їх
виготовлення та інших істотних умов
щодо боргових зобов'язань сторін, тому
відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК
України не можуть бути належними
доказами по справі.

Право на захист цивільних прав
та інтересів особи шляхом звернення до
суду з відповідним позовом згідно
ст.ст. 3,4 ЦПК України, та способи такого
захисту передбачені статтями 15, 16 ЦК
України .

Відповідно до ч.3 ст. 16 ЦК
України суд може відмовити у захисті
цивільного права і інтересу особи в
разі порушення нею положень частини
другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 13 ЦК України не
допускаються дії особи, що вчиняються з
наміром завдати шкоди іншій особі, а
також зловживання правом в інших
формах.

При цьому зловживання правом,
пов'язане з використанням недозволених
форм його реалізації, але у рамках
даного права, не підлягає захисту
відповідно до ч.3 ст. 16 ЦК України.

Оскільки сторони
оспорюваного договору, визначаючи його
ціну як істотну умову, по суті
зловживали своїм правом для зменшення
витрат пов'язаних з оформленням
договору в нотаріальному порядку, в
захисті неналежно здійснюваного права
ОСОБА_4 слід відмовити на підставі ч. 3
ст. 16 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
підстави недійсності якого викладені в
статті 215 ЦК України.

Зв'язку з вищезазначеним
судова колегія вважає, що позивачкою не
надано належних та допустимих доказів
для застосування до спірних
правовідносин вимог статті 215 ЦПК
України, тому у задоволення позову
ОСОБА_4 слід відмовити, а оскаржуване
рішення районного суду підлягає
скасуванню відповідно до вимог ст.. 309
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2.ч.1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Вовчанського районного
суду Харківської області від 23 липня 2014
року скасувати та відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про визнання договору купівлі-продажу
квартири частково недійсним та
визнання його укладеним на суму 80 000
грн.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: