Провадження № 2/522/6904/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року
Приморський районний суд м.
Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» про захист
прав споживачів та визнання окремого
положення договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
захист прав споживачів та визнання
недійсним пункту 16.3 Кредитного
договору №014/79790/85/87330 від 24.12.2007 року,
укладеного між відкритим акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль»
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_1.

Мотивує вимоги тим, що 24.12.2007 року між
відповідачем та ним був укладений
кредитний договір № 014/79790/85/87330 на
підставі якого Банк зобов'язався
надати кредит в сумі 141 897,00 дол. США, а
Позичальник - повернути його й сплатити
14,25 % річних за користування. Спірний
пункт договору передбачає, що за
прострочення виконання будь-яких
грошових зобов'язань за цим договором
Позичальник сплачує Кредитору пеню в
розмірі 0,5 % від простроченої до оплати
суми за кожен календарний день
прострочення. Таким чином, розмір
неустойки - пені, встановлений у
Кредитному договорі складає: 0,5 % * 365
днів = 182,5% річних. 05 лютого 2014 року він
звернувся до Приватного підприємства
«Гранд Іншур» з метою отримання
консультації з питань захисту та
дізнався про порушення свого права з
боку позивача. Тому, вважає ці вимоги
договору такими, що порушує права
споживачів, в порядку п.5 ч.3 ст.18 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Сторони в судове засідання не
з'явились, про день, місце та час
розгляду справи були повідомлені
належним чином. Представник позивача
звернувся до суду з заявою про розгляд
справи за його відсутністю.
Представник відповідача також
звернувся до суду з заявою про розгляд
справи за ії відсутністю, позовні
вимоги не визнає та надає суду
заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не
обґрунтовані та не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено,
що 24.12.2007 року між Відкритим
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль», яке перетворено в
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» (далі -
Кредитор) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник)
був укладений кредитний договір №
014/79790/85/87330 на підставі якого Банк
зобов'язався надати кредит в сумі 141
897,00 дол. США, а Позичальник - повернути
його й сплатити 14,25 % річних за
користування.

п.16.3 Кредитного договору передбачено
відповідальність за порушення строків
повернення кредиту, процентів за
користування кредитом, яка була
встановлена сторонами в розмірі 0,5 %
від суми простроченого платежу за
кожний день прострочки.

Отже, за порушення умов договору до
позичальника застосовується засіб
відповідальності, який полягає у
сплаті кредитору 0,5 % від суми
простроченого платежу.

За частиною першою статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
між кредитодавцем та споживачем
укладається договір про надання
споживчого кредиту, відповідно до
якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК
України договір можна вважати
укладеним, коли між сторонами в
належній формі досягнуто згоди щодо
всіх істотних умов. Істотними умовами
будь - якого договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Законом України «Про банки та
банківську діяльність» комерційні
банки самостійно встановлюють умови
надання кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549 - 552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

п. 3 ст. 6 ЦК України встановлено що
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Пунктом 1 ст.1054 Цивільного кодексу
України встановлено, що за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71 ЦК
України, якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Отже, згідно з ч.2
ст. 1050 ЦК України якщо договором
встановлено зобов'язання позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання,
відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

За ч. 1 ст. 550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 та ст. 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» розмір пені
встановлюється у договорі, і
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
кредитного договору та Цивільного
кодексу, інших актів цивільного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, захист прав споживача у кредитних
відносинах регулюється ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яка не передбачає який розмір пені за
несвоєчасне погашення кредиту є
несправедливим.

За чинним законодавством, ст. 551 ЦК
України розмір неустойки в т.ч. і у
вигляді пені за невиконання грошового
зобов'язання може встановлюватися у
договорі, а у випадку коли він явно
перевищує збитки, може бути зменшений
судом за наявності обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору.

Позивач добровільно вибрав саме цей
банк, саме такі умови договору на
отримання кредиту і тому суд не має
підстави для визнання недійсним умов
про сплату пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань позичальником.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 208-209, 213-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 550, 554, 612,625, 626,
629, 1048, 1050,1054, 1055 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1
до публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» про захист
прав споживачів та визнання окремого
положення договору недійсним.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області,
через Приморський районний суд міста
Одеси, шляхом подачі апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л. М. Чернявська

16.10.2014