АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів:
Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі
Меєчко Д.П.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
заочне рішення Дарницького районного
суду міста Києва від 12 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу, -

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 р. позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення боргу.

В обґрунтування позову вказувала, що
21.06.2013 р. відповідачпозичила у неї кошти
в розмірі 9 500 гривень та
зобов'язувалася повернути
вищезазначені кошти в строк до 06 липня
2013 року. Отримання коштів
підтверджується розпискою. Вказала, що
всупереч взятим на себе зобов'язанням,
вказані грошові не повернуто, боржник
ухиляється від виконання зобов'язань,
тому позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом та просить
стягнути з відповідача суму боргу у
розмірі 19 000 грн. та судовий збір.

Унікальний номер справи: 753/19723/13-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/7650/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Лужецька О.Р.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Корчевний
Г.В.Заочним рішенням Дарницького
районного суду міста Києва від 12 лютого
2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 суму
боргу в розмірі 9 500 (дев'ять тисяч
п'ятсот) гривень та штраф в розмірі9 500
(дев'ять тисяч п'ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2
судовий збір в розмірі 229 (двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 копійок.

Ухвалою Дарницького районного суду
міста Києва від 17 квітня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 12 лютого
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається, що рішення
суду не відповідає дійсності, оскільки
вона частково повернула грошові кошти
в розмірі 3 000,00 грн., окрім того суд не
врахував, що грошові кошти відповідач
не отримувала від позивача. Розписку
позивач змусила її написати під тиском,
оскільки на її думку по касі була
недостача в сумі 9 500 грн.

Зазначає, що на момент написання
розписки вона працювала продавцем у
позивача на торговій «точці» на вул.
Дорогожинській в м. Києві, а після
написання розписки три тижні без
заробітної плати працювала на позивача
в рахунок повернення коштів по
розписці. Однак розписку про часткове
погашення боргу позивач надати
апелянту після трьох місяців
відпрацювання відмовилась.

Вважає, що суд першої інстанції не
перевірив, з якою метою передавалися
кошти, не встановив дійсний характер
правовідносин, що склалися між
сторонами (трудові відносини та на
думку позивача недостача по касі).

На думку апелянта, можливо дійти до
висновку, що між сторонами по справі не
було укладено договір позики в
розумінні ст. 1046 ЦК України, позивач не
надала суду достовірних доказів на
підтвердження існування між сторонами
саме договору позики, а тому рішення
суду першої інстанції в цій частині
підлягає скасуванню.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як встановлено судом першої інстанції,
21.06.2013 р. позивач передав у борг
відповідачу грошові кошти, про що була
складена розписка та особисто
підписана відповідачем, згідно з якою
позивач, ОСОБА_2 позичила кошти у сумі 9
500 гривень ОСОБА_1 із зобов'язанням
повернути борг в строк до 06 липня 2013
року (а.с.5-7).

Зі змісту розписки вбачається, що у
разі невиконання ОСОБА_1 зобов'язань,
вона зобов'язана виплачувати штрафні
санкції у розмірі 25 % від запозиченої
суми щомісячно.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що відповідно до ст. 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чи відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України також
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК Україниодностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(теріу його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.539 ЦК України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати йоговиконання у будь-який час.
Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно із ст. 610 ЦК України,порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконанн порушенням умов, визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання).

Згідно ч.2 ст.615 ЦК Україниодностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавецьпередає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначенихродовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, на підтвердження укладання
договору позики та його умов може бути
представлена розпискапозичальника,
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначененої грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строкта в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) йог виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України,
боржник не звільняється
відвідповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошовою зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуваннямвстановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних вц простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Належними та допустимими доказами,
відповідно доч. 2 ст. 1047 ЦК України, не
підтверджено факт повернення спірної
грошової суми, а саме в матеріалах
справи відсутня розписка ОСОБА_2 про
отримання коштів від ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
Українипід час ухвалення рішення суд
вирішує чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
відповідач не виконала зобов'язань за
розпискою від 21.06.2013 року, а тому позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст.88 ЦПК України з урахуванням
задоволення позову, стягненню з
відповідача також підлягає судовий
збір в розмірі 229,40 грн.

Колегія суддів, розглядаючи апеляційну
скаргу, вважає, що не відповідають
обставинам справи її доводи, що на
підтвердження безгрошевості
укладеного договору позики, є
наявність на день написання розписки
трудових відносин у відповідача з
позивачем, начебто наявність в касі, на
думку ОСОБА_2, недостачі в розмірі 9500
грн., і на покриття цих збитків позивач
змусила написати відповідача боргову
розписку та здійснила удаваний
правочин.

Як вбачається з матеріалів
справи, апелянтом не надано доказів
свого звернення до правоохоронних
органів чи органів прокуратури щодо
тиску на неї при написанні спірної
розписки, не надано доказів оспорення в
судовому порядку зазначеного
документу чи інших дій, що засвідчували
б незгоду відповідача зі змістом
розписки.

Посилання апелянта на те, що вона
частково повернула борг, теж не
підтверджені належними доказами,
письмово оформленої розписки про
отримання позивачем вказаних коштів
відповідач не надала.

Доводи апеляційної скарги, що
відповідач протягом тривалого часу
працювала на позивача без заробітної
плати в рахунок погашення боргу судом
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки предметом даного позову є
стягнення боргу за договором розписки.
Крім того, вказані доводи теж нічим не
підтверджені, оскільки відсутні докази
звернення ОСОБА_1 до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про виплату
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати в іншому цивільному
позові.

З огляду на вказане, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не знайшли підтвердження
матеріалами справи, відтак підстави
для скасування рішення суду першої
інстанції відсутні.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав для задоволення позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Інші доводи апеляційної скарги
недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду міста Києва від 12 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: