УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року

м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя Макаров В.О.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
„Комерційний банк „Фінансова
Ініціатива” про захист прав споживача
фінансових послуг та відшкодування
збитків, завданих внаслідок
неповернення банківського вкладу та
нарахованих процентів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до ПАТ „КБ
„Фінансова Ініціатива” про захист
прав споживача фінансових послуг та
відшкодування збитків, завданих
внаслідок неповернення банківського
вкладу та нарахованих процентів.

Позов мотивував тим, що 02.10.2014 року між
ним та Запорізьким відділенням № 2 „КБ
„Фінансова ініціатива” укладено
договір банківського вкладу, згідно
якого він внес суму вкладу 2 400,00
доларів США. Цим договором було
передбачено порядок нарахування
процентів. Так, сума нарахованих
процентів за період з 02.10.2014 року по
30.10.2014 року повинна складати 21,64 доларів
США. 30.10.2014 року позивач подав заяву про
розірвання договору, вимагав від Банку
повернути йому грошові кошти готівкою.
30.10.2014 року йому було видано 100 доларів
США Залишок суми та нараховані
проценти відповідачем повернуті не
були, натомість запропоновано
переукласти депозитний договір на
новий строк.

Отже, враховуючи вищезазначене,
посилаючись на Закон України „Про
захист прав споживачів”, ОСОБА_1
звертаючись до суду з позовом за своїм
місцем проживання, просить стягнути з
відповідача на його користь суму
вкладу 2 300,00 доларів США, суму
процентів 21,64 доларів США, моральну
шкоду, яку оцінює у розмірі 10 000
гривень, та судові витрати.

Розглянувши надані матеріали,
суддя вважає за необхідне відмовити у
прийнятті позовної заяви та
повернути її позивачу з наступних
підстав.

Так, після укладення
договору між Банком та позичальником
виникли зобов'язальні відносини, які
регулюються нормами зобов'язального
права та положеннями укладених
договорів банківського вкладу.

Посилання позивача у позовній
заяві на те, що правовідносини між
сторонами виникли на підставі Закону
України „Про захист прав споживачів”є
безпідставними. Дані правовідносини,
які випливають з договору банківського
вкладу, не є предметом регулювання
Закону України „Про захист прав
споживачів”, а врегульовані § 3
„Банківський вклад” глави 71
Цивільного кодексу України та Законом
України „Про банки та банківську
діяльність”.

Зокрема статтею 1058 ЦК України
визначено, що за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) грошову суму
(вклад), що надійшла, зобов'язується
виплачувати вкладникові таку суму та
проценти на неї на умовах та в порядку,
встановлених договором.

Тобто, банківський вклад не є ані
роботою (діяльністю виконавця,
результатом якої є виготовлення товару
або зміна його властивостей за
індивідуальним замовленням споживача
для задоволення його особистих потреб),
ані продажем товару (продукції) у сенсі
положень, визначених Законом України
„Про захист прав споживачів”.

Банк при позичанні коштів у
вкладника, для їх розміщення у якості
банківського вкладу, не отримує жодної
винагороди за користування такими
коштами, а навпаки, сплачує проценти
(дохід вкладника) за період їх
використання. Кошти вкладу(депозиту) аж
ніяк не можуть розглядатися як
„вартість робіт (послуг)” та/або
„загальна вартість замовлення”, а
договір про банківський вклад (депозит)
не містить понять „вартість робіт
(послуг)” та/або „загальна вартість
замовлення” у сенсі положень ст. 10
Закону України „Про захист прав
споживачів”.

Відтак, виходячи із змісту
позовної заяви вбачається, що спір між
сторонами виник саме на підставі
договірних відносин, які регулюються
Цивільним кодексом України, а не
Законом України „Про захист прав
споживачів”.

Частина 5 ст. 110 ЦПК України
містить норму, яка визначає
підсудність позовів про захист прав
споживачів, надаючи позивачеві право
звернутися в суд або за загальним
правилом підсудності, або за місцем
проживання споживача, або за місцем
заподіяння шкоди чи виконання
договору. В даній нормі маються на
увазі позови про спори, що виникають з
правовідносин, які регулюються Законом
України „Про захист прав споживачів”.

Як вбачається з
преамбули Закону України „Про захист
прав споживачів”, даний закон регулює
відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів.

Згідно з п.22 ст. 1 Закону
України „Про захист прав споживачів”,
споживачем є фізична особа, яка
придбаває, замовляє, використовує або
має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Застосування Закону
України „Про захист прав споживачів”
до спорів, які виникають з договірних
правовідносин, можливе в тому разі,
якщо предметом і підставою позову є
питання надання інформації
споживачеві про умови укладення
договору, процедуру виконання договору
тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення
договору між сторонами виникають
договірні правовідносини, тому до
спорів щодо виконання цього договору
зазначений Закон не може
застосовуватись, а застосуванню
підлягає спеціальне законодавство, що
регулює договірні правовідносини.

Зважаючи на викладене,
даний позов не пов'язаний із
відносинами щодо захисту прав
споживачів, а тому встановлена ч. 5 ст. 110
ЦПК України альтернативна підсудність
на дані правовідносини не поширюється.

Згідно ч. 2 ст. 109 ЦПК
України, позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Як вбачається із позовної
заяви, місцезнаходження відповідача
ПАТ „КБ „Фінансова Ініціатива” є м.
Київ, вул. Щорса, буд.7/9.

Таким чином, позов ОСОБА_1 не
підсудний Орджонікідзевському
районному суду м. Запоріжжя.

Відповідно до ст.115 ЦПК України,
якщо суддя, вирішуючи питання про
відкриття провадження у справі,
встановить, що справа не підсудна цьому
суду, заява повертається позивачеві
для подання до належного суду.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК
України, заява повертається позивачу,
якщо справа не підсудна суду, до якого
вона була подана.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 109, 115, 121 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
„Комерційний банк „Фінансова
Ініціатива” про захист прав споживача
фінансових послуг та відшкодування
збитків, завданих внаслідок
неповернення банківського вкладу та
нарахованих процентів - повернути
позивачеві для подальшого подання до
належного суду.

Апеляційна скарга на
ухвалу суду першої інстанції
подається протягом п’яти днів з дня
її проголошення.

У разі якщо ухвалу було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя

Орджонікідзевського

районного суду м. Запоріжжя:

ОСОБА_2