Справа №2-3425/11 28.10.2014 28.10.2014 28.10.2014
Провадження №22-ц/784/2412/14
інстанції: Коваленко І.В.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Кудрі В.М.,

за участю заявника ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3, державного
виконавця Чмих Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 липня 2014 року по справі
за скаргою ОСОБА_2 на дії державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - Ленінського ВДВС ММУЮ),

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ.

Вказувала, що 23 лютого 2011 року
державним виконавцем Ленінського ВДВС
ММУЮ на підставі виконавчого листа,
виданого 01 лютого 2011 року Ленінським
районним судом м. Миколаєва, було
відкрито виконавче провадження про
стягнення в солідарному порядку з
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ
«УкрСиббанк» заборгованості за
кредитним договором в сумі 117474 грн. 54
коп.

03 липня 2014 року державним виконавцем
було складено акт опису й арешту її
майна, а саме 1/5 частки квартири
АДРЕСА_1.

Вважає дії державного виконавця
протиправними оскільки при зверненні
стягнення на її нерухоме майно
державним виконавцем не було враховано
те, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 в
якості забезпечення зобов'язань за
кредитним договором укладено
іпотечний договір, предметом якого є
житловий будинок АДРЕСА_2, а у такому
випадку, звернення стягнення на її
нерухоме майно, яке не є предметом
іпотеки, незаконне. Крім того державним
виконавцем звернуте стягнення на
частку в нерухомому майні, яка не
виділена в натурі.

Посилаючись на викладені обставини,
просила визнати неправомірними дії
державного виконавця Ленінського ВДВС
ММУЮ та зобов'язати скасувати акт опису
й арешту майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 липня 2014 року
відмовлено у задоволенні скарги.

Також скасовано зупинення реалізації
арештованого майна - 1/5 частки квартири
АДРЕСА_1, яке встановлене ухвалою
Ленінського районного суду від 11 липня
2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність
оскаржуваної ухвали, просила її
скасувати та постановити нову ухвалу
про задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 16 листопада 2010р.,
зміненим рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 06 грудня 2011
р. стягнуто з ОСОБА_4 (позичальника) та
ОСОБА_2 (поручителя) в солідарному
порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 117474 грн. 54 коп. (т.1 а.с. 65, 233-224).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 березня 2012р.
вищевказані рішення були залишені без
змін (т.1 а.с. 256).

На підставі виданого 01 лютого 2011р.
Ленінським райсудом м.Миколаєва
виконавчого листа (т.2 а.с. 25) 23 лютого 2011
року старшим державним виконавцем
Ленінського ВДВС ММУЮ була винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження стосовно боржниці ОСОБА_2
(т.2 а.с. 5-6).

Стосовно боржниці ОСОБА_4 також було
відкрито виконавче провадження у
Корабельному ВДВС ММУЮ (постанова від 17
лютого 2011 року - т.1 а.с. 316-317).

Ухвалою Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 14 травня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду м.Миколаєва від 05
липня 2013 року, була замінена сторона
виконавчого провадження: стягувач ПАТ
«УкрСиббанк» був замінений на
правонаступника - ПАТ «Дельта Банк» (т.1
а.с. 339-340, 368-370).

Згідно пояснень боржниць ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 у суді першої інстанції рішення
суду про стягнення кредитної
заборгованості ними не виконувалось.

З матеріалів справи вбачається, що
постанову про відкриття виконавчого
провадження ОСОБА_2 отримала 25 червня
2014 року (т.2 а.с. 26). У наданий даною
постановою строк в добровільному
порядку рішення суду не було виконано.

В зв'язку з чим згідно вимог ч.1 ст. 27
Закону України «Про виконавче
провадження» в редакції станом на час
вчинення держвиконавцем оскаржуваних
дій (далі - Закон № 606-XIV). державний
виконавець був повинен розпочати
примусове виконання рішення.

Відповідно до ст.11 Закону № 606-XIV на
державного виконавця покладений
обов'язок вживати передбачені цим
Законом заходи примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в
зв'язку з чим він має право, зокрема,
накладати арешт на майно боржника та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Статтею 32 Закону № 606-XIV визначені
заходи примусового виконання рішень,
якими, у тому числі, є: звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, звернення
стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника.

Частинами 1, 5, 6 статті 52 Закону № 606-XIV
встановлено, що звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації. У
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.
Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Положеннями ч.1 ст. 63 Закону № 606-XIV також
встановлено, що звернення стягнення на
будинок, квартиру, земельну ділянку,
інше нерухоме майно фізичної особи
проводиться у разі відсутності в
боржника достатніх коштів чи рухомого
майна.

Відповідно до наданих державним
виконавцем матеріалів виконавчого
провадження з метою виявлення
наявності у боржниці коштів та майна
ним були направлені запити до
відповідних державних органів. Згідно
отриманих відповідей ОСОБА_2 не
знаходиться на податковому обліку у
ДПІ як фізична особа-підприємець,
зареєстрованих за нею транспортних
засобів не значиться, відомості про
укладання нею трудових або
цивільно-правових договорів та про
отримання нею пенсії відсутні, також
відсутня інформація про наявність
відкритих на ім'я боржниці рахунків у
банківських установах (т.2 а.с. 78, 84-86,
103-106).

Зі змісту акту державного виконавця
від 03 листопада 2013 року вбачається, що
за місцем проживання ОСОБА_2 належного
їй рухомого майна, на яке можливо
звернути стягнення, не виявлено (т.2 а.с.
90).

Разом з тим, згідно з інформаційною
довідкою з Реєстру прав власності на
нерухоме майно ОСОБА_2 є власником 1/5
частки квартири АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 87, 99-102).

Як пояснила ОСОБА_2 в суді апеляційної
інстанції вона не має наміру
запропонувати інші види майна, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення, оскільки вважає, що
виконання рішення суду є обов'язком
ОСОБА_4 як позичальниці за кредитним
договором.

Для забезпечення реального виконання
рішення суду 03 листопада 2014 року
головним державним виконавцем
Ленінського ВДВС ММУЮ Чмих Л.В. був
складений акт опису і арешту майна, а
саме, належної ОСОБА_2 1/5 частини
вищевказаної квартири, що відповідає
вимогам ст.57 Закону № 606-XIV.

За такого, суд дійшов вірного висновку,
що дії державного виконавця при
складання акту опису й арешту майна
відповідають вищевикладеним вимогам
Закону «Про виконавче провадження»,
були вчинені в межах його повноважень,
а зазначені ОСОБА_2 обставини не є
підставою для скасування вказаного
акту.

Враховуючи викладені обставини, суд
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
скарги ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Таким чином, відсутні підстави для
скасування ухвали суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити, а
ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді