Справа № 463/452/14
Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/6248/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю представника ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» - Залоги Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на ухвалу Личаківського
районного суду м. Львова від 07 серпня 2014
року у справі за заявою Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості з ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Личаківського районного суду
м. Львова від 07 серпня 2014 року суд
відмовив у прийнятті заяви Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості з ОСОБА_4
та відкрив наказне провадження за
заявою Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості з ОСОБА_3.

Не погодившись з ухвалою суду в частині
відмови у прийнятті заяви про видачу
судового наказу, Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» подало на неї
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що ухвала суду в
частині відмови у прийнятті заяви про
видачу судового наказу на стягнення з
ОСОБА_4 заборгованості за спожитий
природний газ в розмірі 665, 32 грн. на
підставі того, що боржником у випадку
пред'явлення заяви про видачу судового
наказу може бути лише особа, яка є
власником житла є необґрунтованою та
постановлена з порушенням норм
матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не врахував того, що ОСОБА_3 є
власником будинку за адресою, за яким
утворилась заборгованість, а ОСОБА_4
проживає в цьому будинку, а тому, на
думку апелянта, вони обоє несуть
солідарну з власником майнову
відповідальність щодо оплати за
комунальні послуги.

Крім того, апелянт стверджує, що суд
першої інстанції не врахував
роз'яснення, що міститься у Постанові
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження» від 23 грудня 2011
року №14, а тому дійшов помилкового
висновку про відмову у прийнятті заяви
про видачу судового наказу з підстав
наявності спору про право.

Апелянт просить ухвалу суду першої
інстанції в частині відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу про стягнення заборгованості з
ОСОБА_4 скасувати та направити
матеріали справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасника
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

В серпні 2014 року Публічне акціонерне
товариство (далі ПАТ) по газопостачанню
та газифікації «Львівгаз» звернулося
до суду з заявою про видачу судового
наказу про стягнення з відповідачів -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 665 грн.32 коп. боргу за
спожитий ними природній газ.

Як встановлено з довідки ЛКП
«Господар» від 18.08.2014 року за № 1750,
відповідачі зареєстровані і
проживають в квартирі АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_3 (
а.с.4).

18.03.2014 року між ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» та власником
квартири ОСОБА_3 укладено договір про
надання послуг з газопостачання,
відповідно до умов якого споживач несе
відповідальність згідно із законом за
несвоєчасне таабо не в повному
розмірі внесення плати за надані
послуги з газопостачання.

Згідно з п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України, судовий
наказ може бути видано у разі, якщо
заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України,
суддя відмовляє у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, у разі якщо із
заяви і поданих документів вбачається
спір про право.

Постановляючи ухвалу про відкриття
наказного провадження про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості за послуги з
газопостачання в розмірі 665 грн. 32 коп. з
ОСОБА_3 та відмовляючи у прийнятті
заяви про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості з ОСОБА_4,
суддя правильно виходив з того, що
ОСОБА_3 відповідно до ст.20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» та п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених Постановою від 24.01.2006
року № 45 «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 08.10.1992 року» як власник квартири
зобов'язаний оплачувати надані
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, боржником у випадку
пред'явлення заяви про видачу судового
наказу може бути лише особа, яка є
власником (співвласником) житла.

З матеріалів справи встановлено, що
власником житла є ОСОБА_3, з яким ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» уклав договір про надання
послуг з газопостачання в належне йому
на праві власності житло, в якому також
зареєстрований та проживає його син -
ОСОБА_4, який не є співвласником
квартири, а відтак, не може бути
боржником за спожитий природній газ
перед виконавцем послуг, а спір між ним
та власником квартири щодо сплати за
спожитий газ може бути вирішений в
позовному провадженні.

Крім того, як встановлено з матеріалів
справи, 11.08.2014 року суддею видано
судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3
на користь позивача заборгованість за
послуги з газопостачання в розмірі 665
грн.32 коп. та судового збору в розмірі
121 грн.80 коп.

З урахуванням наведеного вище,
апеляційний суд доходить висновку, що
ухвала судді Личаківського районного
суду м. Львова від 07 серпня 2014 року в
частині відмови у прийнятті заяви
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості з ОСОБА_4
відповідає матеріалам справи, наявним
в справі письмовим доказам та вимогам
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а відтак,
підстав для задоволення апеляційної
скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312,
п.4 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 07 серпня 2014 року в частині
відмови у прийнятті заяви Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості з ОСОБА_4
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.