АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8696/2014
Головуючий в 1-й інстанції - Леонтюк Л.К.
Доповідач: Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

16 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 16 травня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т
а н о в и л а:

В лютому 2014 року позивач пред»явив
позов до відповідача та зазначав,що 07
квітня 2008 року між відповідачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Амір-К» було
укладено договір № 407/ПЗ про надання
безпроцентної позики терміном на 90
місяців ,починаючи з квітня 2008 року на
суму 90 000 грн..

10 вересня 2012 року між ТОВ «Амір-К» та
позивачем було укладено договір
відступлення прав за договором № 407/ПЗ
від 07 квітня 2008 року про надання
безпроцентної позики, за яким позивач
набув права вимоги залишку
заборгованості за вказаним договором в
розмірі 29 000 грн. на тих же умовах
повернення по 1000 грн. щомісяця. Про
зміну кредитора у зобов»язанні
відповідача було повідомлено 26.09.2013
року.

Посилаючись на те, що відповідач
відмовився виконати свої зобов»язання
за вказаним договором безпроцентної
позики, позивач просив стягнути з
відповідача на його користь 29 000 грн. та
судовий збір у розмірі 290 грн.,а всього 29
290 грн..

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 16 травня 2014 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач та
його представник просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову. Зазначають,що
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами отримання
відповідачем вказаної суми позики та
розмір залишку позики.

Вислухавши доповідь судді,пояснення
осіб, що з»явилися в судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
обставини справи, колегія суддів
приходить до наступного.

Статтею 1046 ЦК України передбачено,що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні ( позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Встановлено, що 07 квітня 2008 року між
ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Амір-К» було
укладено договір № 407/ПЗ про надання
безпроцентної позики терміном на 90
місяців ,починаючи з квітня 2008 року на
суму 90 000 грн.

Отримавши вказану в договорі суму
позики 08.04.,15.05. та 19.06.2008 року
відповідач, починаючи з травня 2008 року
став виконувати п.6.1 договору і
щомісячно вносив суми в касу
товариства на погашення суми боргу.

Станом на 16.07.2012 року ним було повернуто
61 000 грн. і залишок боргу становив 29 000
грн..

10 вересня 2012 року між ТОВ «Амір-К» та
позивачем було укладено договір
відступлення прав за договором № 407/ПЗ
від 07 квітня 2008 року про надання
безпроцентної позики, за яким позивач
набув права вимоги залишку
заборгованості за вказаним договором в
розмірі 29 000 грн. на тих же умовах
повернення по 1000 грн. щомісяця. Про
зміну кредитора у зобов»язанні
відповідача було повідомлено 26.09.2013
року.

Проте, відповідач залишок боргу не
повернув позивачу, що стало підставою
для звернення останнього до суду з
даним позовом.

Задовольняючи позов та стягуючи з
відповідача на користь позивача 29 000
грн. та судовий збір у розмірі 290
грн.,суд встановив і виходив з того,що
відповідач не повернув всю суму позики
у строк та в порядку, який був
встановлений договором№ 407/ПЗ від 07
квітня 2008 року,тому у позивача виникло
право на отримання від нього залишку
боргу у розмірі 29 000 грн. відповідно до
договору відступлення прав за
договором №407/ПЗ від 07 квітня 2008
року,укладеного позивачем з
позикодавцем - ТОВ «Амір-К» 10.09.2012 року.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду першої інстанції відповідним
обставинам справи та вимогам закону,що
регулює правовідносини,які виникли між
сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Посилаючись в апеляційній скарзі на
недоведеність позивачем обставини
отримання відповідачем за видатковим
касовим ордером суми позики зазначеної
в договорі від 07.04.2008 року, відповідач
та його представник вважають, що
відповідач виконав умови договору
безпроцентної позики,сплативши в касу
ТОВ «Амір-К» фактично лише 61 000 грн..

Колегія суддів вважає , що вказані
посилання не заслуговують на
увагу,оскільки не ґрунтуються на
законі.

Частинами 3 та 5 ст.203 ЦК України
передбачено,що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,що
обумовлені ним.

Так,укладаючи 07 квітня 2008 року договір
№ 407/ПЗ про надання безпроцентної
позики з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Амір-К», відповідач
усвідомлював його істотні умови,а саме:
суму позики - 90 000 грн.,строк та порядок
повернення позики протягом 90 місяців
щомісячного внеску в сумі 1000 грн. в касу
підприємства.

Касовою книгою ТОВ «Амір -К»,
картковим рахунком: 3775 співробітника
товариства ОСОБА_1 та копіями
прибуткових касових ордерів
підтверджується факт отримання ним
вказаної в договорі суми позики,а також
виконання відповідачем умов
повернення позики в період з травня 2008
року по липень 2012 року .

Стверджуючи про отримання від
товариства у позику лише 61 000 грн. та
повернення цієї суми, а відповідно і
відсутність боргу у розмірі 29 000
грн.,відповідач не надав належних та
допустимих доказів в розумінні
ст.ст.58,59 ЦПК України, які б свідчили про
зміну сторонами істотних умов договору
№ 407/ПЗ про надання безпроцентної
позики від 07 квітня 2008 року саме в
частині розміру позики і в зв»язку з
цим підтверджень про виконання ним вже
змінених умов договору позики.

Зазначений договір відповідачем не
оспорювався і недійсним не
визнавався,як в цілому так і в частині
окремих його пунктів.

В зв»язку з наведеним колегія суддів не
бере до уваги посилання відповідача на
відсутність доказів про виконання ТОВ
«Амір-К» п.3 договору про надання позики
готівкою згідно з видатковим ордером.

Оскільки відповідачем не доведено
своїх заперечень у спосіб
передбачений законом, колегія суддів
вважає їх голослівними,спрямованими на
уникнення цивільної відповідальності.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов»язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку,що встановлені договором.

Отримавши 10 вересня 2012 року право
вимоги відповідно до умов договору про
відступлення прав за договором № 407/ПЗ
про надання безпроцентної
позики,укладеного з ТОВ
«Амір-К»,позивач підставно звернувся
за судовим захистом такого права.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв»язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість рішення
постановленого по даній справі та
відсутність підстав до його
скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315, 319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 16 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -