Справа № 211/5343/14-ц
Провадження № 2/211/2186/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 вересня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Ткаченко С.В.

при секретарі
Улісько О.М.

у відсутність: позивача
ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої
особи

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача, вказавши, що на підставі
договору купівлі-продажу від 20 травня
2003 року їй належить 2-х кімнатна
квартира АДРЕСА_1.

На сьогоднішній день у вказаній
квартирі з 04 вересня 2003 року
зареєстрований її син ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 Однак на даний час в
квартирі проживає лише вона, в 2003 році
син познайомився із жінкою, зібрав свої
речі та перейшов до неї спів мешкати.
Його фактичне місце проживання їй,
позивачці, невідоме, оскільки син до
неї не з'являється, лише інколи
телефонує.

За комунальні послуги відповідач
зовсім не сплачує, що змушує її нести
додаткові витрати по утриманню житла,
тому позивач вважає, що реєстрація
відповідача чинить їй перешкоди у
користуванні власністю та порушує її
права як власника житла, тому просить
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 та
зняти його з реєстрації за вказаною
адресою.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала ,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, про слухання справи
повідомлявся через засоби масової
інформації ( газета « Вісті
Придніпров»я « № 74 від 25 09 2014 року ).

Представник третьої особи - Головного
управління ДМС України у
Дніпропетровській області в судове
засідання не з'явилися про день
слухання справи повідомлялися.

Вислухавши позивача, свідка,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу АЕЕ № 181648 від
20 травня 2003 р., квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_1
(л.с.4 - копія договору, л.с. 5 - копія
витягу, л.с. 6 - копія техпаспорту).

У вказаному житловому помешканні
зареєстровані позивачка ОСОБА_1 та її
син, відповідач по справі ОСОБА_2 (л.с. 7-
копія довідки).

Згідно акту сусідів від 15 липня 2014 року,
завіреного майстром дільниці ОСОБА_3
та затвердженого начальником дільниці
«Житлосервіс-КР» ОСОБА_4, відповідач
ОСОБА_2 не мешкає у квартирі з жовтня 2003
року по теперішній час (л.с. 8 - акт).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
підтвердила не проживання відповідача
в квартирі позивача приблизно 10 років.
Зазначила , що в квартирі позивача
відсутні особисті речі ОСОБА_2

Статтею 383 ЦК України передбачено, що
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд та
відповідно ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом в разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Наявність реєстрації ОСОБА_2 у вказаній
квартирі позбавляє можливості
позивача здійснювати права власності у
повному обсязі.

Таким чином у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном власник має
право вимагати усунення відповідних
перешкод, у тому числі шляхом звернення
до суду за захистом свого майнового
права.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Разом з тим суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 про зняття відповідача з
реєстраційного обліку за зазначеною
адресою є зайвими, оскільки відповідно
до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» від 11
грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими
змінами та доповненнями, зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення, або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про усунення
перешкод у здійсненні позивачем, права
користування та розпорядження
житловим приміщенням є підставою для
зняття відповідача з реєстрації.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України,
керуючись ст. 7 Закону України « Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні «, ст.ст.
3,11,15, 57-61, 208-210, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження таким, що втратив право
користування житловим приміщенням:
квартирою АДРЕСА_1

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу, протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко