У х в а л а

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Дем'яносова
М.В.,
Парінової І.К.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_1, на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 03 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що
09 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Надра»
та ОСОБА_1 було укладений кредитний
договір, за умовами якого ОСОБА_1
отримала кошти у розмірі 192 960,00 доларів
США, зі строком повернення до 08
листопада 2027 року, зі сплатою 12,39 %.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору, станом на 30
жовтня 2010 року виникла заборгованість
за кредитним договором у розмірі - 2 367 680
грн 16 коп., яку позивач і просив
стягнути з відповідачки на свою
користь.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 03 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
27 січня 2014 року, позов ПАТ КБ «НАДРА» -
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість
за кредитним договором № 05/11/2007/840-К/1031
від 09 листопада 2007 року в розмірі 2 367
680,16 грн. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_1, просить скасувати
ухвалені судові рішення та справу
передати на новий розгляд, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Вирішуючи справу, суд першої та
апеляційної інстанції виходили з того,
що позовні вимоги знайшли своє
підтвердження та наявні підстави для
задоволення позову.

Проте повністю погодитись із таким
висновками судів не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення
повністю не відповідають.

Судами встановлено, що 09 листопада 2007
року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було
укладений кредитний договір, за
умовами якого ОСОБА_1 отримала кошти у
розмірі 192 960,00 доларів США, зі строком
повернення до 08 листопада 2027 року, зі
сплатою 12,39 %.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору, станом на 30
жовтня 2010 року виникла заборгованість
за кредитним договором у розмірі - 2 367 680
грн 16 коп., яка складається з
наступного:

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України
виконання зобов'язання забезпечується,
зокрема, неустойкою, яка визначається
як пеня та штраф і є грошовою сумою або
іншим майном, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
боржником зобов'язання.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Із матеріалів справи
вбачається, що згідно з розрахунком
заборгованості за кредитним договором
пеня нарахована банком за період з 18
грудня 2007 року по 30 жовтня 2010
року.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір, поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Отже, стягнення
неустойки (пені, штрафу) обмежується
останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року № 6-116цс13.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України апеляційний суд на зазначені
положення закону уваги не звернув,
доводів сторін у частині позовних
вимог про стягнення неустойки (пені,
штрафів) за договором, належним чином
не перевірив, не встановив фактичних
обставин, від яких залежить правильне
вирішення спору.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлено, рішення в частині
позовних вимог про стягнення неустойки
(пені, штрафів) за договором не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 03
липня 2013 року та ухвала апеляційного
суду Одеської області від 27 січня 2014
року відповідають вимогам закону,
правильно встановлено фактичні
обставини справи та правовідносини
сторін визначені вірно і до них
застосовано норми права, які їх
регулюють.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_1, задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 03 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 27 січня 2014 року, в
частині позовних вимог про стягнення
пені за договором скасувати, справу в
цій частині передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 03
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Одеської області від 27 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова

О.В. Ступак