АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6274/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 643/7193/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 20» жовтня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 06 серпня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,-

в с т а
н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В
обґрунтування свого позову посилалася
на те, що вона разом з ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі
АДРЕСА_1 Квартира не приватизована.
Зазначила, що з 02.04.2002 року ОСОБА_1
фактично ніколи не проживав в спірній
квартирі, ніколи не було в ній його
особистих речей, не сплачував
комунальні та інші платежі, не вів
домашнього господарства. З 2002 року
відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_2
яка належить йому з 28.09.2007 року на
підставі договору дарування. Вказала,
що на її ім'я відкритий особовий
рахунок з 2000 року та з цього часу вона
змушена сплачувати нараховані за нього
комунальні платежі, чим спричиняється
їй значна матеріальна шкода. Просила
визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 позбавити ОСОБА_1
права користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 06.08.2014 року та додатковим
рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 02.09.2014 року позов ОСОБА_2 -
задоволено; визнано, що ОСОБА_1 втратив
право користування житловою площею
квартири АДРЕСА_1 позбавлено ОСОБА_1
права користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 243,60
грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду - скасувати, ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позову.
При цьому посилався на неповне
з`ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважав, що суд не надав належної оцінки
доказам у справі, не звернув уваги на
те, що він прописаний в спірній
квартирі з 02.04.2002 року та постійно
проживав в ній. Зазначив, що в квартирі,
на яку посилається його мати - ОСОБА_2,
він не проживає, а в спірну квартиру він
тривалий час не міг потрапити, оскільки
позивачка змінила двері та замки.
Вважав, що суд при винесенні рішення
повинен був застосувати позовну
давність.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_1 необхідно задовольнити
частково, рішення суду - змінити. При
цьому судова колегія виходить з
наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції, з висновком якого
погоджується судова колегія,
обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1
без поважних причин не проживав в
спірній квартирі понад шість місяців,
тому відповідно до ст. 71 ЖК України
втратив право користування цією
квартирою.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що спірна квартира
АДРЕСА_1 готельного типу по вулиці
Фісановича в місті Харкові є
неприватизованою. На момент розгляду
справи в ній зареєстровані ОСОБА_2, яка
є основним наймачем; ОСОБА_1 - син, якого
зареєстровано 02.04.2002 року, ОСОБА_3 -
донька, яку зареєстровано з 2004 року та
ОСОБА_4 - онука, яку зареєстровано з 2010
року. За договором дарування від 28.09.2007
року та витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 15.10.2007
року ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_2 в якій він проживає та сплачує
комунальні послуги. Із рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 17.01.2006 року вбачається, що ОСОБА_2
зверталася до суду з зазначеним
позовом до ОСОБА_1 Цим рішенням ОСОБА_2
відмовлено в задоволенні позову та
вселено ОСОБА_1 в спірну квартиру. З 2006
року по теперішній час ОСОБА_1 не
намагався вселитися в спірну квартиру.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
пояснив, що він не звертався до
виконавчої служби з виконавчим листом
щодо примусового його виконання,
оскільки підстав для цього не було,
ніхто йому не перешкоджав у проживанні
в спірній квартирі. З позовом про
поновлення порушеного права з 2006 року
по теперішній час він не звертався.
Підтвердив, що з 2007 року він є власником
квартири АДРЕСА_2 в якій крім нього
проживає і його батько. За цю квартиру
він сплачує комунальні платежі.
ОСОБА_2 в свою чергу
пояснила, що вона не перешкоджала
проживанню ОСОБА_1 в спірній квартирі,
однак фактично з дня ухвалення рішення
суду у 2006 році він в ній не проживає без
поважних причин. В спірній квартирі
немає його особистих речей, спірною
квартирою він не цікавиться. З 2007 року
ОСОБА_1 на праві власності належить
квартира АДРЕСА_2 в якій він проживає.

Відповідно до положень статті 71 ЖК
України та роз'яснень, наданих у п. 10
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року за № 2 "Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" із змінами та доповненнями
право користування жилим приміщенням
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї зберігається
протягом шести місяців або інших
строків, передбачених цією статтею. У
разі відсутності цих осіб понад
встановлені строки з поважних причин
(перебування у відрядженні, у осіб, які
потребують догляду, внаслідок
неправомірної поведінки інших членів
сім'ї тощо) суд може продовжити
пропущений строк.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи
доказів того, що ОСОБА_1 з січня 2006 року
з поважних причин (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї, наявність
неприязних відносин між сторонами) не
проживав в спірній квартирі, що ОСОБА_2
з січня 2006 перешкоджала йому в
проживанні в спірній квартирі, що
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 17.01.2006 року звернуто до
примусового виконання, матеріали
справи не містять і в суді апеляційної
інстанції їх не надано.

У зв'язку з чим судова колегія вважає,
що висновок суду щодо задоволення
позову ОСОБА_2 за ст. 71 ЖК України є
законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, тому інші
доводи ОСОБА_1, зокрема доводи щодо
застосування наслідків спливу
позовної давності на стадії
апеляційного розгляду судовою
колегією не приймаються, оскільки
зазначене питання вирішується на
стадії розгляду справи в суді першої
інстанції.

Із роз'яснень, наданих у п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
квітня 1985 року за № 2 "Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України" із
змінами та доповненнями вбачається, що
суд може визнати особу такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням лише з однієї вказаної
позивачем підстави, передбаченої ст. 71
ЖК України або ст. 107 ЖК України. Змінити
підставу позову суд вправі тільки за
згодою позивача.

Із змісту позову вбачається, що позивач
просила визнати особу такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням тільки за ст. 71 ЖК України,
згоди на зміну підстави позову не
надавала. Суд в своєму рішенні визнав
особу такою, що втратила право
користування жилим приміщенням за ст. 71
ЖК України, проте в мотивувальній
частині крім ст. 71 ЖК України послався і
на ст. 107 ЖК України, що суперечить
діючому законодавству.

У зв'язку з чим судова колегія вважає за
необхідне рішення суду в цій частині
змінити, виключивши з мотивувальної
частини рішення посилання суду на ст. 107
ЖК України.

Питання щодо стягнення судових витрат
вирішено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України та Закону України "Про судовий
збір" від 08.07.2011 року із змінами та
доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 3
ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 06 серпня 2014 року - змінити,
виключивши з мотивувальної частини
рішення посилання суду на ст. 107 ЖК
України.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя
Судді колегії