Справа № 463/1782/13
Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/5416/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової
О.О.,

з участю: представника
відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_5 на ухвалу
Личаківського районного суду м. Львова
від 02 серпня 2013 року про забезпечення
позову у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Личаківського районного суду
м. Львова від 02 серпня 2013 року
задоволено заяву ОСОБА_6 про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про
стягнення коштів. У порядку
забезпечення позовних вимог накладено
арешт на квартиру АДРЕСА_1 до розгляду
справи по суті.

Ухвалу суду оскаржив відповідач
ОСОБА_5, просить ухвалу скасувати та
постановити нову ухвалу про відмову в
задоволенні заяви про забезпечення
позову. Вважає, що вказана ухвала не
відповідає вимогам закону , є
необгрунтованою та, прийнятою з грубим
порушенням норм процесуального права.
В обгрунтування апеляційної скарги
наводить наступні доводи:

- судом порушено вимогу ч. 7 ст. 153 ЦПК
України і тим самим вчинено дії, які
перешкоджали своєчасному поданню
апеляційної скарги та позбавили
скаржника скористатися своїм правом на
апеляційне оскарження в найкоротші
строки, чим фактично суд порушив його
законні права та інтереси шляхом
несумлінного ставлення до виконання
вимог чинного процесуального
законодавства.

- суд без належних на те доказів вказав,
що квартира АДРЕСА_1 може бути
відчужена відповідачами як власниками,
що в подальшому утруднить виконання
рішення та зробить його неможливим.

- суд неправомірно прийшов до висновку,
що скаржник являється власником
квартири АДРЕСА_1 і поклав цей висновок
в основу оскаржуваної ухвали
Личаківського районного суду м. Львова
про забезпечення позову від 02 серпня 2013
року.

- суд не оцінив сукупність доказів для
забезпечення позову та
обгрунтованість такої заяви, а лише на
підставі власних висновків та
припущень без відповідної
процесуальної підстави постановив
ухвалу про забезпечення позову.

Крім цього стверджує, що поза увагою
суду першої інстанції залишилися
вимоги, встановлені на п.п. 1, 4, 6
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 22 грудня 2006 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів не знаходить підстав
для задоволення апеляційної скарги, з
наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення
позову.Частиною 3 ст. 151 цього ж Закону
передбачено, що забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК
України позов забезпечується
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Заява про забезпечення позову подана
позивачем у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення коштів у
розмірі 172 917 грн, що становлять ринкову
вартість належної відповідачам
квартири , право власності на яку вони
набули в порядку спадкування від
спадкодавця ОСОБА_8, у зв»язку з
визнанням недійсним договору
купівлі-продажу квартири, укладеного
між продавцем ОСОБА_8 та покупцем
ОСОБА_6

Оскільки ухвала постановлена на
підставі мотивованої заяви позивача,
після відкриття провадження у справі
про стягнення грошових коштів, у
розмірі який становить ринкову
вартість квартири, на яку накладено
арешт, і судячи з документів, долучених
до позовної заяви, судові спори щодо
цієї квартири тривають на протязі
тривалого часу, тому колегія суддів
вважає, обґрунтованими мотиви, з яких
суд першої інстанції задовольнив заяву
про забезпечення позову, а доводи
апеляційної скарги про залишення поза
увагою суду першої інстанції вимог,
встановлених п. п. 1, 4, 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
22 грудня 2006 року, колегія суддів
розглядає , як такі, що не відповідають
дійсності,

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції неправомірно прийшов до
висновку, що скаржник являється
власником квартири АДРЕСА_1 і поклав
цей висновок в основу оскарженої
ухвали, колегія суддів вважає
безпідставним, оскільки, відповідно до
ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкодавцеві з часу відкриття
спадщини, а зважаючи на те, що на
підставі судових рішень за
відповідачами визнано право власності
по 1/2 ідеальній частки квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
то відповідачів слід вважати
власниками квартири з 01.04.2009 року.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції вимог
ч.7 ст.153 ЦПК України підставою для
скасування оскарженої ухвали
слугувати не можуть.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку,
що оскаржена ухвала постановлена з
додержанням вимог закону, доводи
апеляційної скарги законності
оскарженої ухвали не спростовують,
тому апеляційну скаргу належить
відхилити, оскаржену ухвалу залишити
без змін.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312,
ст.313, п.4 ч.1 ст.314, ст. ст. 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 -
відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 02 серпня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.