Справа № 159/1496/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Денисюк Т.В. Провадження №
22-ц/773/1613/14 Категорія: 81 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Веремчук Л.М.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю: скаржника - ОСОБА_1,

державного виконавця - Мацюха Д.Ю.,

представника заінтересованої особи -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за скаргою ОСОБА_1 на дії
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 26 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 в березні 2014 року звернувся до
суду із скаргою на дії державного
виконавця та скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження.
Скаргу мотивовано тим, що ним
самостійно виконано рішення
Ковельського міськрайонного суду, яким
його зобов'язано усунути перешкоди
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користуванні
житловим будинком та земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом надання
ключів від воріт, хвірток огорожі та
вхідних дверей. Оскільки стягувач не
отримує бандероль з ключами, що
свідчить про відмову від прийняття
виконання та умисне перешкоджання
виконанню рішення суду, тому на
підставі положень ст.90 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець не мав права закінчувати
виконавче провадження з підстав
невиконання судового рішення
боржником. У зв'язку з цим просив
скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження від 11.03.2014
року, зобов'язати державного виконавця
притягнути стягувача ОСОБА_3 до
відповідальності відповідно до ст.90
Закону України «Про виконавче
провадження» та визнати відмову
стягувача від отримання виконання
зобов'язання від боржника.

Ухвалою Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 26 березня
2014 року в задоволенні скарги
відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду,
заявник ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу. Покликаючись на неповне
з'ясування всіх обставин. які мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати ухвалу та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В судовому засіданні заявник підтримав
апеляційну скаргу з підстав в ній
наведених.

Державний виконавець Мацюх Д.Ю. та
представник заінтересованої особи
ОСОБА_2 вважають скаргу безпідставною.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги приходить
до висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що дії
головного державного виконавця в
частині закінчення виконавчого
провадження відповідають вимогам
ст.ст. 49, 50, 75 Закону України «Про
виконавче провадження», а тому
оскаржувана постанова від 11.03.2014 року
скасуванню не підлягає.

Статтею 383 ЦПК України визначено право
на звернення із скаргою до суду сторін
виконавчого провадження у разі, якщо
вони вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення порушені їх права та
свободи.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконанні у відділі державної
виконавчої служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції
перебуває виконавчий лист від 27.09.2013
року, виданий Ковельським
міськрайонним судом про зобов'язання
ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 та їх
неповнолітньому сину в користуванні
житловим будинком та земельною
діялнкою по АДРЕСА_1 шляхом
зобов'язання ОСОБА_1 надати ОСОБА_3
ключі від воріт, хвірток огорожі,
вхідних дверей будинку.

12 грудня 2013 року головним державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження та надано боржнику ОСОБА_1
строк для самостійного виконання
рішення до 19 грудня 2013 року.

19 грудня 2013 року боржник звернувся із
заявою про відкладення провадження
виконавчих дій через несвоєчасне
отримання постанови про відкриття
провадження.

23 грудня 2013 року виконавче провадження
відкладено до 28.12.2013 року.

Станом на 28 грудня 2013 року від боржника
ОСОБА_1 надійшло повідомлення про
виконання рішення суду, а саме про
пропозицію стягувачу з'явитись для
отримання ключів за місцем
розташування домогосподарства 26
грудня 2013 р. з 06 год. до 06.15 год. ранку та
про направлення 27 грудня 2013 р. цих
ключів стягувачу бандероллю через
Укрпошту.

З метою перевірки факту отримання
стягувачем ключів та забезпечення за
їх допомогою доступу до
домогосподарства головним державним
виконавцем призначено дату перевірки
стану виконання судового рішення на 28
січня 2014 року.

28 січня 2014 року перевірено стан
виконання цього рішення та складено
відповідний акт. Відповідно до
зазначеного акту встановлено, що
будь-яких повідомлень від боржника
стягувач не отримувала, боржник
доказів отримання стягувачем ключів не
надав, а також боржник не передав
ключів у присутності державного
виконавця та понятих.

У зв'язку з невиконанням рішення суду
без поважних причин 29 січня 2014 року
головним державним виконавцем
винесено постанову про накладення
на боржника штрафу та визначено дату
повторної перевірки стану виконання
рішення суду на 05 лютого 2014 року.

Судом першої інстанції також
встановлено і ці обставини
підтверджені матеріалами справи, що
під час перевірки 05.02.2014 року стану
виконання судового рішення державним
виконавцем ключі стягувачу боржником
не передані, тому державним виконавцем
повторно 05.03.2014 року на боржника
накладено штраф та внесено 07.03.2014 року
подання начальнику Ковельського МВ
УМВС України у Волинській області щодо
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності за ст.382 КК України.

11 березня 2014 року головним
державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49, ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження».

В частині 1 статті 49 Закону України «Про
виконавче провадження» визначені
підстави закінчення виконавчого
провадження, в тому числі п.11
передбачено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав у порядку, передбаченому ч.3
ст.75 цього Закону.

Статтею 75 цього Закону врегульовані
умови виконання рішень, за якими
боржник зобов'язаний вчинити певні дії
або утриматись від їх вчинення.

Частиною першою цієї статті
передбачено, що після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення (ч.2 ст.75 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.3 ст.75 Закону у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Отже, висновки суду першої інстанції
про те, що державний виконавець діяв
відповідно до вимог законодавства
відповідають нормам закону, якими
врегульовані ці правовідносини та
обставинам справи, які встановлені в
судовому засіданні.

Твердження боржника про самостійне
виконання судового рішення не
підтверджується будь-якими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала суду
постановлена відповідно до вимог
закону, підстав для її скасування чи
зміни немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 26 березня
2014 року в даній справі залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: