АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/2780/2014р.
Головуючий в І інстанції Марків Т.А.
Доповідач: Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року жовтня місяця 14 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого
Кутурланової О.В.

Суддів Орловської
Н.В.

Майданік
В.В.

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Каховського
міськрайонного суду Херсонської
області від 11 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Автотех
Україна» про визнання договору про
повну матеріальну відповідальність
недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «Автотех
Україна» про визнання договору про
повну матеріальну відповідальність
недійсним.

В обгрунтування позовних вимог
зазначив, що 19.02.2004 року він був
прийнятий на роботу на посаду
механіка-оператора у КМПП «Таврія», яке
в подальшому було реорганізовано в ТОВ
«Автотех Україна». Цього ж дня між ним
та КМПП «Таврія» укладено договір про
повну матеріальну відповідальність,
згідно якого він взяв на себе
матеріальну відповідальність за
забезпечення матеріальних цінностей.

Вважає, що зазначений договір
укладений з порушенням законодавства,
оскільки посада механіка-оператора не
входить в перелік посад і робіт,
затверджений Постановою Держкомпраці
СРСР і Секретаріату ВЦСПС від 28 грудня
1977 року №447/24, з якими підприємством
можуть укладатися письмові договори
про повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
збереження цінностей, а також з огляду
на відсутність посадової інструкції
механіка-оператора, в якій було б
вказано, що йому за характером роботи
були ввірені товарно-матеріальні
цінності, у зв'язку з чим просив суд
визнати його недійсним.

Рішенням Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 11 липня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ
«Автотех Україна» про визнання
договору про повну матеріальну
відповідальність недійсним
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ТОВ «Автотех Україна» доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнало,
вважаючи їх безпідставними, а ухвалене
у справі рішення законним та
обгрунтованим, у зв'язку з чим просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання договору про повну
матеріальну відповідальність
недійсним, суд першої інстанції
виходив з того, що нормами трудового
законодавства не передбачено такого
способу захисту, а оцінка спірного
договору повинна бути здійснена судом
під час вирішення спору між сторонами
про наявність підстав для покладення
на ОСОБА_2 відповідальності за завдану
товариству матеріальну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він грунтується на
досліджених судом доказах та нормах
матеріального права, що регулюються
спірні правовідносини.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 19.02.2004 року між
сторонами укладено трудовий договір,
на підставі якого ОСОБА_2 був прийнятий
на роботу механіком-оператором на КМВП
«Таврія» (яке в подальшому змінило
назву на ТОВ «Автотех Україна»).

19.02.2004 року між сторонами укладено
договір про повну матеріальну
індивідуальну відповідальність,
згідно якого позивач взяв на себе повну
матеріальну відповідальність за
забезпечення збереження ввірених йому
підприємством матеріальних цінностей
і у зв'язку з цим зобов'язався дбайливо
ставитися до переданих йому на
зберігання матеріальних цінностей,
своєчасно повідомляти адміністрацію
підприємства про всі обставини, що
загрожують їх збереженню, вести облік,
складати та надавати в установленому
порядку товарно-грошові та інші звіти
про їх рух та залишки, брати участь в
інвентаризації ввірених йому
матеріальних цінностей.

Наказом №05/05-1 від 05.05.2010 року ОСОБА_2
переведено на посаду менеджера з
продажу мастильних матеріалів та
запчастин КМВП «Таврія», а наказом
№25/12-05 від 31.12.2012 року позивача
звільнено із займаної посади за ч.2 ст.41
КЗпП України у зв'язку з втратою довіри.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами вже існує спір за позовом
ОСОБА_2 до ТОВ «Автотех Україна» про
зміну підстав формулювання звільнення
та за зустрічним позовом ТОВ «Автотех
Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 12.02.2014 року
стягнено з ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Автотех Україна» матеріальну шкоду в
розмірі 26139,78 грн.

Звернувшись до суду за вирішенням
спору, що виникає з трудових
правовідносин, позивач як на підставу
задоволення позовних вимог посилався
на норми цивільного законодавства, що
визначають загальні підстави
недійсності правочинів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним договору
про повну матеріальну
відповідальність, суд першої інстанції
обгрунтовано вважав, що на спірні
правовідносини не розповсюджуються
зазначені норми цивільного
законодавства, оскільки
правовідносини між робітником та
роботодавцем регулюються КЗпП України,
яким такий спосіб захисту права не
передбачений та дійшов вірного
висновку, що спірний договір як доказ
підлягає оцінці саме при вирішенні
спору між сторонами про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
працівником.

Зазначений висновок суду узгоджується
з роз'ясненнями, даними в п.8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» від 29.12.1991 року №14,
згідно яких розглядаючи справи про
матеріальну відповідальність на
підставі письмового договору,
укладеного працівником з
підприємством, установою,
організацією, про взяття на себе повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей (недостача, зіпсуття),
переданих йому для зберігання або
інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд
зобов'язаний перевірити, чи належить
відповідач до категорії працівників, з
якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України
може бути укладено такий договір, та чи
був він укладений.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, висновки суду ґрунтуються на
досліджених сторонами доказах та
встановлених судом обставинах і
підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги як не
обґрунтовані законом, доказами та
висновків суду не спростовують, у
зв'язку із чим підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 11 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді