справа № 165/2392/14-ц
провадження №4-с/165/10/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 року
м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської
області в складі:

головуючого судді
Ференс-Піжук О.Р.,

при секретарі Харук
Ю.І.,

з участю заявника
ОСОБА_1,

представника заявника
ОСОБА_2,

представника ВДВС ОСОБА_3,

боржника
ОСОБА_4,

представника боржника
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду в місті
Нововолинську скаргу ОСОБА_1 на
неправомірні дії головного державного
виконавця ВДВС Нововолинського МУЮ
ОСОБА_3 та скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження
ВП №42733838 від 02 липня 2014 року,-

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду з
скаргою на дії головного державного
виконавця ВДВС Нововолинського МУЮ
ОСОБА_3, мотивуючи тим, що в його
провадженні знаходився на
примусовому виконанні виконавчий лист
№2-42/2011 від 30.04.2013 року, виданий
Нововолинським міським судом 19 березня
2014 року, яким зобов’язано ОСОБА_4 за її
рахунок знести металеву драбину, що
веде на горише, яка змонтована на
фасадній частині вздовж стіни
житлової кімнати квартири ОСОБА_1,
демонтувати на фронтонній частині
фасаду металеві двері та вікно з
влаштуванням на вивільнених отворах
цегляної кладки, привести облаштоване
ОСОБА_4 у технічному підпіллі нежиле
приміщення до попереднього стану для
загального користування всіма
співвласниками допоміжних приміщень, а
також демонтувати у підвальному
приміщенні непередбачений проектом
забудови додатковий дверний пройом та
демонтувати нежиле приміщення на
горищі будинку, що є загальному
користуванні власників квартир
багатоквартирного будинку. Після
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження 04.08.2014 року
заявнику ОСОБА_1 стало відомо, що 02
липня 2014 року головний державний
виконавець Мазурок П.В. в зв’язку із
неможливістю виконання рішення суду
без участі боржника, виніс постанову
про закінчення виконавчого
провадження. Вважає постанову від
02.07..2014 року незаконною, вказує, що
державний виконавець належним чином не
виконав своїх обовязків, які
покладені на нього ст.75 Закону України
«Про виконавче провадження».

В судовому засіданні
заявник ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 підтримали вимоги скарги з
наведених мотивів, просили її
задовольнити.

Головний державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції у Волинській області ОСОБА_3 в
судовому засіданні вимоги скарги не
визнав. Пояснив, що після відкриття 02
квітня 2014 року провадження з
примусового виконання рішення суду про
зобов’язання боржника ОСОБА_6 вчинити
певні дії, надавав їй строк для
добровільного виконання до 09.04.2014 року.
Не заперечує, що у п.3 резолютивної
частини вказаної постанови зазначив,
що при невиконанні рішення в наданий
для добровільного виконання строк,
його необхідно виконати в примусовому
порядку зі стягненням 10 % виконавчого
збору та витрат, пов’язаних з
провадженням виконавчих дій. Поряд з
цим в суді пояснив, що відомості про
стягнення з боржника виконавчого збору
за примусове виконання рішення суду є
звичайною опечаткою. Також зауважив, що
добровільно боржник рішення не
виконала, в зв’язку з чим відповідно до
п.2, ст.75, ст.89, п.1 Закону України «Про
виконавче провадження», ним було
винесено постанови про накладення
штрафу в розмірі відповідно 24.06.2014 року
- 340 грн. та 01.07.2014 року -680 грн. 02.07.2014 року
на підставі п.2 ст.75, ст.89, ст.90 цього
Закону, направлено подання до
Нововолинського МВ УМВСУ про
притягнення боржниці ОСОБА_4 до
кримінальної відповідальності за ч.2
ст. 382 КК України і виконавче
провадження цього числа оскаржуваною
постановою закінчено. Вважає, що він
вжив всіх заходів та виконав покладені
на нього, передбачені Законом «Про
виконавче провадження» обов’язки з
примусового виконання рішення суду, а
тому просить у задоволенні скарги
ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

В судовому засіданні боржниця ОСОБА_6
та її представник ОСОБА_5 заперечили
скаргу ОСОБА_1, вказують що рішення суду
ОСОБА_6 не виконує з причини
невиконання рішення апеляційного суду
Волинської області від 09 січня 2014 року
ОСОБА_1, яка зобов’язана забезпечити
ОСОБА_6 вільний доступ до горища шляхом
демонтажу металевої огорожі прилеглої
до будинку, знімання замків з вхідних
дверей, які є входом до сходових маршів
в допоміжні приміщення будинку.
Просять у задоволенні скарги
відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно рішення Нововолинського
міського суду Волинської області від
30.04.2013 року (а.с.36-40), яким зобов’язано
ОСОБА_4 за її рахунок знести металеву
драбину, що веде на горише, яка
змонтована на фасадній частині вздовж
стіни житлової кімнати квартири
ОСОБА_1, демонтувати на фронтонній
частині фасаду металеві двері та вікно
з влаштуванням на вивільнених отворах
цегляної кладки, привести облаштоване
ОСОБА_4 у технічному підпіллі нежиле
приміщення до попереднього стану для
загального користування всіма
співвласниками допоміжних приміщень, а
також демонтувати у підвальному
приміщенні непередбачений проектом
забудови додатковий дверний пройом та
демонтувати нежиле приміщення на
горищі будинку, що є загальному
користуванні власників квартир
багатоквартирного будинку, судом 19.03.2014
року видано виконавчий лист. Дане
рішення суду в цій частині рішенням
апеляційного суду Волинської області
від 09.01.2014 року (а.с.41-43) залишено без
змін.

На підставі виданого судом виконавчого
листа, головним державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Нововолинського МУЮ у Волинській
області ОСОБА_3 02 квітня 2014 року
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

02.07.2014 року головним державним
виконавцем Мазурком П.В. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження з тих мотивів, що державним
виконавцем вжито всіх заходів
передбачених ст.ст. 75, 89 Закону України
«Про виконавче провадження». Зокрема
направлено подання про порушення
кримінального провадження відносно
боржника, а виконавче провадження з
примусового виконання рішення суду,
закінчено.

При цьому головни й державний
виконавець Мазурок П.В. в суді
повідомив що 22 серпня 2014 року слідчим
Нововолинського МВ УСВСУ ОСОБА_7
закрито кримінальне провадження, що
було внесено до ЄРДР за подання ВДВС
від 02.07.2014 року. Не заперечив, що на
даний час рішення суду залишається не
виконаним, але стверджує, що від
учасників провадження не надходило
клопотань про зміну способу виконання
рішення суду, а також стягувачем не
вносились авансові платежі для
залучення суб’єктів господарювання до
примусового виконання рішення в
частині демонтажу конструкції. Вважає,
що оскільки в рішенні суду вказано
тільки про те, що ВДВС повинно
зобов’язати ОСОБА_4 добровільно
демонтувати драбину та вчинити інші
дії, згідно рішення суду на підставі
якого видано виконавчий документ, то в
примусовому порядку державний
виконавець більше нічого виконати
невзмозі.

Такі твердження державного виконавця
не ґрунтуються на законі і є хибними.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є
обов’язковими для виконання на всій
території України. У пункті 9 частини
третьої статті 129 Конституції України
до основних засад судочинства
віднесено обов’язковість рішень суду.

Отже, виконання рішень у цивільних
справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Згідно ч.3 ст.75 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до ст.89 цього Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження, що
затверджується начальником відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, і повертає
виконавчий документ до суду чи іншого
органу (посадової особи), що його видав.

Судом встановлено, що державним
виконавцем не у повній мірі вжито
заходів примусового виконання рішення.
Зокрема, державним виконавцем взагалі
не перевірено підстави неможливості
виконання боржником рішення суду,
наявності доказів в їх обґрунтування.

Державним виконавцем у постанові та в
даному судовому засіданні взагалі не
було аргументовано висновок про
неможливість примусового виконання
рішення суду, а тільки допущено вільне
тлумачення норм закону, що є
неприпустимим.

Відповідно до п. 19 ч.2 статті
11 Закону «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: у разі необхідності
залучати до проведення чи організації
виконавчих дій суб'єктів
господарювання, у тому числі на платній
основі, за рахунок авансового внеску
стягувача;

Так, Закон України «Про виконавче
провадження» надає державному
виконавцю право вживати заходів та
вчиняти дії, які направлені на
виконання рішення суду і без участі
боржника.

На переконання суду, в даному випадку
рішення суду може бути виконано і без
участі боржника із залученням на
платній основі, у тому числі за рахунок
авансового внеску стягувача, певних
суб'єктів господарювання.

Державним виконавцем не було
запропоновано стягувачу, відповідно до
ст. 48 Закону України «Про виконавче
провадження», авансування витрат на
проведення виконавчих дій та взагалі
дане питання не було обговорено зі
стягувачем, що не заперечив в суді
головний державний виконавець Мазурок
П.В., а передчасно прийнято оскаржувану
постанову.

Таким чином в суді встановлено, що
неправомірними діями державного
виконавця по винесенню 02.07.2014 року
постанови про закінчення примусового
виконання рішення суду, фактично
допущено безпідставне невиконання
боржником рішення суду, що є прямим
порушенням вимог ст. 124 Конституції
України.

Невиконання рішення суду допущене
органом державної влади підриває
авторитет держави як у суспільстві так
і в міжнародній спільноті, що є
неприпустимим та підлягає негайному
припиненню в порядку судового контролю
регламентованого розділом VІІ ЦПК
України, а тому постанова про
закінчення виконавчого провадження
від 02.07.2014 року підлягає скасуванню.

. При цьому суд враховує, що доказів
повідомлення стягувача про закінчення
виконавчого провадження та про
отримання нею копії оскаржуваної
постанови раніше аніж 04.08.2014 року суду
не надано, а встановлено, що після цього
ОСОБА_1 12 серпня 2014 року звернулася зі
скаргою до Головного управління
юстиції у Волинській області, і
отримавши відповідь на звернення 16
вересня 2014 року, у десятиденний строк,
тобто 25 вересня 2014 року звернулася із
даною скаргою до суду за захистом
своїх порушених прав, тому доводи
боржника ОСОБА_6 в частині пропуску
стягувачем строку звернення зі
скаргою, суд до уваги не приймає.

На підставі викладеного,керуючись ст.124
Конституції України, ст.ст. 11,75, 89 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.ст. 14, 385-387 ЦПК України, -

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Визнати оскаржувані дії головного
державного виконавця ВДВС
Нововолинського МУЮ ОСОБА_3,
неправомірними.

Скасувати постанову головного
державного виконавця ВДВС
Нововолинського МУЮ ОСОБА_3 від 02 липня
2014 року серії ВП №42733838.

Зобов'язати головного державного
виконавця ВДВС Нововолинського МУЮ
ОСОБА_3 здійснити виконання рішення
Нововолинського міського суду від 30
квітня 2013 року по справі № 2-42/2011,
згідно виконавчого листа № 2-42/2011,
виданого Нововолинським міським судом
19 березня 2014 року.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Волинської області
через Нововолинський міський суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. Ухвала суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги. У разі
подання апеляційної скарги, ухвала,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя
О.Р. Ференс-Піжук