Ухвала

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Попович О.В.,
Савченко В.О.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області до ОСОБА_3 про стягнення
надміру виплаченої суми пенсії, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Волинської області
від 18 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Головне управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області (далі - ГУ ПФУ у Волинській
області) звернулося до суду з указаним
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що ОСОБА_3 перебуває на
обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як
одержувач пенсії за вислугу років. У
період з вересня 1999 року до липня 2012
року відповідач на підставі
посвідчення учасника ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї
категорії отримував щомісячну
додаткову пенсію за шкоду, завдану
здоров'ю. За результатами перевірки
Державною фінансовою інспекцією у
Волинській області встановлено
безпідставне надання статусу учасника
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та
безпідставне видання посвідчення
ОСОБА_3 Підставою для встановлення
ОСОБА_3 статусу учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС та видачі
відповідного посвідчення є довідка про
підвищену заробітну плату з
урахуванням коефіцієнта кратності - 3
за роботу в населеному пункті зони
відчуження: 23, 24 травня та 04
червня 1986 року у Чорнобилі; 27, 29 травня
1986 року у Прип'яті; 22 травня та 01 червня
1986 року у Заліссі; 31 травня та 06 червня
1986 року у Копачах, яка видана
Управлінням внутрішніх справ України у
Волинській області. Проте в
архівно-особовій справі, заведеній на
ім'я ОСОБА_3, міститься довідка
управління Державтоінспекції МВС УРСР
від 11 червня 1986 року без вказаного
номера про виконання відповідачем
службових обов'язків в зоні
Чорнобильської АЕС у період з 20 травня
до 07 червня 1986 року без
зазначення населених пунктів зон
радіоактивного забруднення, а інші
документи, які підтверджували факт
безпосередньої участі у будь-яких
роботах в зоні відчуження, в особовій
справі відсутні. Таким чином, ОСОБА_3
було безпідставно надано статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та видано
відповідне посвідчення, що призвело до
незаконної виплати додаткової пенсії
за шкоду, завдану здоров'ю, у сумі 5 879
грн 90 коп., тому позивач відповідно до
вимог ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» просив стягнути
зазначену грошову суму з відповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 06
травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 18 червня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 до бюджету ГУ ПФУ у Волинській
області надміру виплачену додаткову
пенсію у розмірі 5 879 грн 90 коп.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Статтею 11 ЦПК України установлено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування (ст. 58 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України,
рішення апеляційного суду повинно
містити: мотивувальну частину із
зазначенням мотивів зміни рішення,
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлених судом першої інстанції
обставин, а також обставин,
встановлених апеляційним судом, і
визначених відповідно до них
правовідносин; назви, статті закону, на
підставі якого вирішено справу;
резолютивну частину із зазначенням
висновку апеляційного суду про зміну
чи скасування рішення, задоволення
позову або відмову в позові повністю чи
частково; висновку апеляційного суду
по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду
зазначеним нормам процесуального
права не відповідає.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що з 22 вересня 1999 року
ОСОБА_3 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у
Волинській області як одержувач пенсії
за вислугу років.

Із вересня 1999 року до липня 2012 року
ОСОБА_3 на підставі посвідчення
учасника ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС 2-ї категорії
отримував щомісячну додаткову пенсію
за шкоду, завдану здоров'ю.

Згідно з витягом із протоколу
засідання комісії зі спірних питань
визначення статусу осіб, які брали
участь у ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС Міністерства
соціальної політики України від
19 вересня 2013 року № 66, комісія
дійшла висновку про безпідставність
видання ОСОБА_3 посвідчення учасника
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС 2-ї категорії, у зв'язку з
непідтвердженням факту виконання
робіт в зоні відчуження, та вирішила
вилучити посвідчення. Внаслідок цього
рішення ОСОБА_3 з 19 вересня 2013 року
втратив право користування пільгами,
передбаченими ст. 51 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Актом ревізії Державної фінансової
інспекції у Волинській області окремих
питань фінансово-господарської
діяльності ГУ ПФУ у Волинській області
у частині правильності призначення
пенсії, допомог і компенсацій особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та
обґрунтованості видачі документів, що
слугували підставою для призначення
пенсій, допомог і компенсацій за період
з 26 квітня 1986 року до 01 квітня 2012 року
від 13 липня 2012 року № 040-24/015 встановлено
безпідставне надання статусу учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та безпідставну
видачу відповідного посвідчення
ОСОБА_3

Відповідно до довідки ГУ ПФУ у
Волинській області від 25 лютого 2014 року
№ 422 за період з вересня 1999 року до
липня 2012 року ГУ ПФУ у Волинській
області проведено зайву виплату
додаткової пенсії за шкоду, завдану
здоров'ю, ОСОБА_3 як особі, віднесеній до
2-ї категорії, на загальну суму 5 879 грн 90
коп.

Відмовляючи в задоволенні указаного
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку про недоведеність та
безпідставність заявлених позовних
вимог, при цьому виходив з того, що
судом не встановлено факту
недобросовісності відповідача ОСОБА_3
щодо отримання ним додаткової пенсії
за шкоду, завдану здоров'ю, як особою,
віднесеною до 2-ї категорії; доказів на
підтвердження факту вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
навмисне утаювання або перекручування
відомостей, будь-яких інших діянь, що
призвели до незаконного одержання ним
посвідчення учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
позивачем не надано.

На обґрунтування свого висновку суд
першої інстанції помилково керувався
ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 51, 64, 65 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки правовідносини, які виникли
між сторонами у справі, регулюються
іншими нормами матеріального права.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи нове рішення про
задоволення позову, суд апеляційної
інстанції дійшов протилежного
висновку про доведеність зазначених
позовних вимог, враховуючи
встановлений рішенням комісії зі
спірних питань визначення статусу
осіб, які брали участь у ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, Міністерства соціальної політики
України від 19 вересня 2013 року № 66 факт
невиконання ОСОБА_3 робіт у зоні
відчуження, яке є чинним та не
оскаржувалося останнім. За таких
обставин апеляційний суд дійшов
висновку про те, що ОСОБА_3 не мав права
на призначення йому додаткової пенсії
як учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, тому
отримані ним грошові кошти підлягають
поверненню державі. На обґрунтування
такого висновку апеляційний суд
керувався ст. ст. 49, 50 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна, оскільки його
дійшов суд при неповному встановленні
всіх обставин справи.

Статтею 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» установлено, що суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає
поверненню безпідставно набуті:
заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною чи юридичною особою
добровільно, за відсутності рахункової
помилки з її боку і недобросовісності з
боку набувача.

Крім того, чинним законодавством
встановлено спеціальний порядок, а
саме: згідно з ч. 1 ст. 103 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» суми
пенсії, надміру виплачені пенсіонерові
внаслідок зловживань з його боку (в
результаті подання документів з явно
неправильними відомостями, неподання
відомостей про зміни у складі членів
сім'ї тощо), стягуються на підставі
рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру
виплачених за призначеними пенсіями,
регулюється Порядком відшкодування
коштів, надміру виплачених за
призначеними пенсіями, та списання сум
переплат пенсій та грошової допомоги,
що є безнадійними до стягнення,
затвердженим Постановою правління
Пенсійного фонду України від 21 березня
2003 року № 6-4 (далі - Порядок).

Згідно з п. 3 цього Порядку повернення
коштів проводиться відповідно до ст. 103
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» у випадках виявлення
подання громадянами недостовірних
відомостей про заробітну плату чи
інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного
подання відомостей про зміну у складі
сім'ї тощо.

Проте на вищевикладене апеляційний суд
уваги не звернув, в достатньому обсязі
не визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, що призвело до
неможливості встановити фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи.

Зокрема, апеляційний суд на порушення
вищезазначених норм матеріального
права не встановив на підставі
належних та допустимих доказів фактів
підроблення документів або подання
відповідачем до органу Пенсійного
фонду завідомо неправдивих даних, які
стали підставою для призначення йому
пенсії, а також зловживання з боку
пенсіонера, або його
недобросовісність, а лише констатував
факт невиконання ОСОБА_3 робіт у зоні
відчуження згідно з рішенням комісії
зі спірних питань визначення статусу
осіб, які брали участь у ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, Міністерства соціальної політики
України від 19 вересня
2013 року № 66, порушивши при цьому
положення ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 212, 303, 304 ЦПК
України.

Без встановлення фактів
недобросовісної поведінки відповідача
чи фактів зловживань, які відповідно до
ст. 60 ЦПК України повинна довести
сторона позивача, висновок
апеляційного суду про наявність
підстав, передбачених ст. 50 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», для
стягнення з відповідача безпідставно
отриманої пенсії не можна вважати
обґрунтованим.

Оскільки апеляційний суд порушив норми
процесуального права, що унеможливлює
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, тому колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених частиною третьою
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 18 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.В. Попович

В.О. Савченко

О.В. Ступак

С.П. Штелик