Справа № 405/6857/14-ц
Провадження №2/405/1154/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року Ленінський районний
суд м.Кіровограда у складі:

головуючого-судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.

за участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кіровограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд за
межі України,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому
просить надати дозвіл на багаторазовий
виїзд за межі України малолітній
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та
супроводу батька ОСОБА_4 та в супроводі
матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також
надати дозвіл на оформлення проїзного
документу дитини для виїзду за кордон
малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
згоди батька ОСОБА_4, строком дії до
досягнення дитиною шістнадцятирічного
віку.

В обґрунтування позову позивач
зазначила, що в період з 2002 року по 2008
рік перебувала у зареєстрованому шлюбі
з відповідачем ОСОБА_4, від якого мають
малолітню дитину - доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка, після розірвання з
відповідачем шлюб, - залишилася
проживати з нею. У 2010 році вона (позивач)
вдруге зареєструвала шлюб із
громадянином Російської Федерації
ОСОБА_7 і значну частину часу, разом з
донькою, перебуває на території Росії в
м. Москва, при цьому виїзд доньки до
Російської Федерації був оформлений за
всіма правилами, в т.ч., було отримано
згоду її батька - ОСОБА_4 на такий виїзд.
Позивач також зазначила, що у м.Москва
донька ОСОБА_5 пішла до шкільного
навчального закладу, займається у
хореографічних гуртках та спортивних
секціях, має відповідне коло друзів та
знайомих, тобто успішно пройшла
соціалізацію у відповідне середовище.
При цьому, позивач зазначила, що два
місяці тому вона разом з донькою
приїхали до України та у серпні 2014 року
збираються повернутися до Російської
Федерації, однак оформити дозвіл від
відповідача на перетин кордону ОСОБА_5
вони не мають змоги, оскільки будь-який
зв`язок з ОСОБА_4 відсутній, теперішнє
його місце перебування їй не відоме, а
неможливість отримати дозвіл
останнього на виїзд за кордон ОСОБА_5
прямо суперечить її правам та
інтересам, оскільки, в такому випадку,
втрачається можливість для дитини
продовжити навчання у навчальному
закладі, де вона вже пройшла
психологічну та фізичну адаптацію,
більш того, відповідач протягом
останнім шести років з донькою не
спілкується, що свідчить про втрату між
ними внутрішньо-психологічного зв'язку
і дитина його просто не сприйме як
батька, як члена родини, чи як рідну для
неї людину.

З огляду на викладене вище та з
посиланням на ст.33 Конституції України,
ст.ст.7, 150, 155 СК України, ст.313 ЦК України,
позивач просила надати дозвіл на
багаторазовий виїзд за межі України
малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
згоди та супроводу батька ОСОБА_4 та в
супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а
також надати дозвіл на оформлення
проїзного документу дитини для виїзду
за кордон малолітній ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_4,
строком дії до досягнення дитиною
шістнадцятирічного віку.

Представники позивача під час судового
розгляду справи позов підтримали,
посилаючись на обставини, зазначені в
ньому, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, про час та місце судового
розгляду справи був повідомлений
належним чином, відповідно до вимог ч. 9
ст. 74 ЦПК України, про що свідчить
оголошення про виклик його до суду в
газеті «Урядовий кур`єр» №144(5273) від 09
серпня 2014 року, причини неявки суду не
відомі, заяви, клопотання відсутні.

Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд
вважає за можливе розглянути справу у
відсутності відповідача, оскільки в
матеріалах справи є достатньо належних
доказів про права, обов'язки та
взаємовідносини сторін.

Заслухавши представників позивача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази по справі в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача обґрунтовані, не суперечать
законодавству, яке регулює сімейні
правовідносини, та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
2002 року, який було розірвано 16 грудня 2008
року, про що в Книзі реєстрації
розірвань шлюбів зроблено відповідний
актовий запис за №760 від 16 грудня 2008
року та Кіровським відділом реєстрації
актів цивільного стану
Кіровоградського міського управління
юстиції видано свідоцтво про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1. Після
реєстрації розірвання шлюбу присвоїти
дружині ОСОБА_3 прізвище "ОСОБА_3".

Від шлюбу сторони мають малолітню
дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2, виданого
Центральним відділом реєстрації актів
громадянського стану Кіровоградського
обласного управління юстиції 17 червня
2003 року, про що зроблено відповідний
актовий запис за №976, її батьками в
свідоцтві про народження зазначені:
батько "ОСОБА_4 " та мати "ОСОБА_3".

Після розірвання шлюбу донька проживає
з позивачем.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає, якщо інше
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України
розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про охорону дитинства» батько і мати
мають рівні права та обов'язки щодо
своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 33 Конституції України
передбачено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Судом також встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач 26 серпня 2010 року зареєструвала
шлюб з громадянином Росії ОСОБА_7, про
що зроблено відповідний актовий запис
за №1435, про що 26 серпня 2010 року видано
свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3. Після
реєстрації шлюбу присвоєно дружині
прізвище "ОСОБА_3".

Позивач ОСОБА_3 є громадянкою України,
місце проживання якої зареєстровано з
10.10.2002 року за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки, виданої
керівником ліцею №429 «Соколиная гора»
державно-бюджетної освітньої установи
м.Москва ОСОБА_10 від 02 липня 2014 року №
02-07/330 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учнем
зазначеного навчального закладу та
переведена до 5-го «А» класу на 2014/2015
навчальний рік. Наказ про переведення
№ 02-01/28 від 30 травня 2014 року.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про
права дитини, ратифікованої Постановою
Верховної Ради України 27.02.1991 року, в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першошочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Згідно з ч.2 ст.313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадянами України" за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина за
кордон може бути дозволено на підставі
рішення суду.

Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4
Правил перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№57 від 27 січня 1995 року про те, що виїзд
громадян України, які не досягли
шістнадцятирічного віку, здійснюється
без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків у разі пред'явлення
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України №231 від 31 березня 1995
року, визначено, зокрема, що виїзд
неповнолітніх громадян України за межі
території України здійснюється за
одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що
оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Позивач ОСОБА_3, звертаючись до суду із
вимогами до відповідача, просить
надати дозвіл на багаторазовий виїзд
за межі України малолітній ОСОБА_5 без
згоди та супроводу батька, та в її
ОСОБА_3 (матері) супроводі, при цьому
суд вбачає, що наведені вище норми
права не містять такого положення, що
на підставі рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України дитині, яка
не досягла шістнадцятирічного віку,
без згоди та супроводу другого з
батьків, дозволяється разовий виїзд
дитини, і для кожної наступної поїздки
необхідно отримання нового судового
рішення, у разі, якщо батько (мати)
відмовиться від надання дозволу на
виїзд своєї дитини за межі України, що
сімейне законодавство виходить із
принципу повної рівноправності обох
батьків у всіх правах і обов'язків
відносно своїх дітей, зокрема, ст.155 СК
України визначає, що здійснення
батьками своїх прав по виконанню
обов'язків мають ґрунтуватися на
повній повазі до прав дитини та її
людської гідності, батьківські права
не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини, що законодавством
визначено права та обов'язки батьків
щодо виховання дитини, при цьому
пріоритетним та принциповим
визначенням є інтереси дитини, які
(інтереси) повинні бути непорушними в
незалежності від стосунків батьків між
собою.

Статтею 18 Конвенції ООН про права
дитини, ратифікованої Постановою
Верховної Ради України 27.02.1991 року,
проголошено, що батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Рівності прав і
обов'язків батьків стосовно дітей
необхідно дотримуватися незалежно від
наявності або відсутності шлюбу між
ними. Одним із питань, яке має
вирішуватися за взаємною згодою
батьків дитини, є реалізація права
дитини на свободу пересування.

При цьому, судом відзначається, що
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини, а обмеження тимчасового виїзду
дитини за кордон та вільному її
пересуванні, суд вважає як порушення
законних прав та інтересів малолітньої
дитини, передбачених законом.

Окрім того, під час судового розгляду
справи судом встановлено, що позивач не
має можливості встановити місце
проживання відповідача ОСОБА_4, який
протягом шести останніх років з
донькою ОСОБА_5 не спілкується, не
приймає участі у вихованні та розвитку
дитини, в свою чергу, малолітня ОСОБА_5
проживає разом з позивачем, яка, в силу
життєвих обставин, змушена перебувати
у м.Москва, де донька навчається у
навчальному закладі, а тому суд приймає
до уваги, що можливість отримання згоди
в судовому порядку на виїзд дитини за
межі України без згоди батька та в
супроводі матері може зайняти період
часу, зі спливом якого та на момент
набрання рішенням законної сили,
сплинуть встановлені строки для
оформлення проїзних документів,
приймає суд до уваги і те, що під час
судового розгляду справи не
встановлено, що виїзд за кордон
малолітньої дитини ОСОБА_5 в супроводі
матері ОСОБА_3 пов'язаний із виїздом на
постійне місце проживання разом із
матір'ю або довгострокове перебування
за межами України з інших причин, а так
само не встановлено і будь-яких
обставин, які б могли стверджувати, що
такий виїзд буде здійснено всупереч
інтересам дитини, при цьому, право
батька на піклування, спілкування чи
виховання дитини жодним чином не
порушується і не обмежується, на
підставі чого позовні вимоги позивача
є обґрунтованими, доведеними та такими,
що підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі залишити по
фактично понесеним позивачем ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного,
відповідно до ст.33 Конституції України,
ст.ст.15, 16, 29, 313 ЦК України, ст.ст.7, 150, 155
СК України, Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадянами України", Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№57 від 27 січня 1995 року, керуючись
ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України,
суд,-

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання
дозволу на виїзд за межі України, -
задовольнити.

Надати дозвіл на багаторазовий виїзд
за межі України малолітній ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу
батька ОСОБА_4 та в супроводі матері
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Надати дозвіл на оформлення проїзного
документу дитини для виїзду за кордон
малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
згоди батька ОСОБА_4, строком дії до
досягнення дитиною шістнадцятирічного
віку.

Судові витрати по справі залишити по
фактично понесеним позивачем ОСОБА_3

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через
Ленінський районний суд м. Кіровограда
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня його проголошення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда
Л.А. Іванова