Справа № 1522/7795/12
Провадження № 2/522/952/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради, Комунального
підприємства «Міське агентство з
приватизації житла», Виконавчого
комітету Одеської міської ради, за
участю третьої особи Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання частково
недійсними розпорядження органу
приватизації, свідоцтв про право
власності, договорів купівлі-продажу
квартири, зобов'язання привести
реконструйовану квартиру в попередній
стан, усунення перешкод в користуванні
власністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в
подальшому уточнивши його, до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департаменту міського
господарства Одеської міської ради, КП
«Міське агентство з приватизації
житла», Виконавчого комітету Одеської
міської ради, за участю третьої особи
ПРА ОМР та просить: визнати недійсним
розпорядження УЖКГ виконкому Одеської
міської ради від 26 липня 1994 року № 43812,
видане ОСОБА_4 в частині включення до
загальної площі (74, 5 кв. м.) квартири
АДРЕСА_1 приміщення парадної першого
поверху загальною площею 13, 1 кв. м.;
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло від 26 липня 1994 року,
що було видано ОСОБА_4 в части ні
включення до загальної площі (74, 5 кв. м.)
квартири АДРЕСА_1 приміщення парадної
першого поверху загальною площею 13, 1
кв. м.; визнати недійсним договір
купівлі-продажу № 12089, зареєстрований
Одеською товарною біржею 29 грудня 1995
року, який було укладено між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 в частині включення в загальну
площу (74, 5 кв. м.) квартири АДРЕСА_1
приміщення парадної першого поверху
будинку пл. 13, 1 кв. м.; визнати недійсним
договір купівлі-продажу від 11 січня 2003
року, посвідчений нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
і зареєстровано в реєстрі під № 94 в
частині включення в загальну площу (74, 5
кв. м.) квартири АДРЕСА_1, приміщення
парадної першого поверху пл. 13, 1 кв. м.;
визнати недійсним свідоцтво про право
власності від 15 жовтня 2012 року, видане
виконавчим комітетом Одеської міської
ради на ім'я ОСОБА_2 замість договору
купівлі-продажу від 11 січня 2003 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, і зареєстрованого в
реєстрі за №94; зобов'язати ОСОБА_2
привести незаконно рекон струйовану
квартиру АДРЕСА_1 в попередній стан,
який існував до реконструкції;
зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в
доступі до приміщення парадної пл. 13, 1
кв. м.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
позивачка є власником квартири №2 що
розташована на першому поверсі будинку
АДРЕСА_2. Згідно технічного паспорту,
який було видано 23 липня 1993 року,
квартира №2 має два входи - через
парадну будинку та чорний хід. ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1, що
розташована на другому поверсі
вказаного будинку, на підставі
договору купівлі-продажу № 94 від 11
січня 2003 року. Однак, на думку
позивачки, загальна площа квартири
№АДРЕСА_1 була незаконно збільшена
ОСОБА_4 за рахунок приватизації
приміщення парадної загального
користування пл. 13, 1 кв. м., роз
ташованого на першому поверсі будинку,
згідно розпорядження УЖКГ виконкому
Одеської міської ради від 26 липня 1994
року № 43812, видане ОСОБА_4, як власнику
на той час. На підставі вказаного
розпорядження ОСОБА_4 було видане
свідоцтво про право власності на житло
від 26 липня 1994 року. В подальшому,
спірна квартира була продана ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу №12089 від 29
грудня 1995 року, а останній, в свою чергу,
продав дану квартиру ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу № 94
від 11 січня 2003 року. Тому позивачка
вважає незаконними та просить
скасувати вищевказані розпорядження,
свідоцтво про право власності, а також
договори купівлі-продажу в частині
включення до загальної площі (74, 5 кв. м.)
квартири АДРЕСА_1 приміщення парадної
першого поверху загальною площею 13, 1
кв. м. Тим самим позивачка позбавлена
права користування вищевказаною
парадною, через яку здійснюється також
вхід.

Також ОСОБА_1 в позовній заяві
зазначила, що ОСОБА_2 15 жовтня 2012 року
незаконно отримала свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно
якого площа квартири №АДРЕСА_1
збільшилась до 85, 6 кв. м. за рахунок
незаконного приєднання міжбудинкового
простору площею 11, 1 кв. м., внаслідок
чого були порушені житлові права
позивачки, а саме: відповідачка
незаконно влаштувала зовнішні сходи в
міжбудинковому просторі, знесла
міжкімнатні перестінки та капітальну
стіну і влаштувала санвузол в частині
житлових кімнат першого поверху на
сходовому майданчику (на порозі входу
до квартири № 2), чим значно погіршила
житлово-побутові умови мешканців
квартири № 2, оскільки в квартирі
з'явилась во логість і замокання, що
було підтверджено також актом
складеним КП ЖКС «Порто-Франківський»
від 17 листопада 2010 року. ОСОБА_1 вказує,
що вищевказані роботи були початі та
проведені відповідачкою без
відповідних дозволів з порушенням прав
інших мешканців будинку, тому просить
також скасувати свідоцтво про право
власності від 15 жовтня 2012 року,
зобов'язати ОСОБА_2 привести незаконно
реконструйовану квартиру у попередній
стан, та зобов'язати її усунути
перешкоди в доступі до приміщення
парадної, розташованої на першому
поверсі будинку, пл. 13, 1 кв. м.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала
позовні вимоги у повному обсязі та
просила їх задовольнити, надала
пояснення аналогічні обставинам,
викладеним у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
у судовому засіданні заперечували
проти задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 та вказали, що згідно довідки
про склад сім'ї від 20 червня 1994 року
вбачається, що площа квартири АДРЕСА_1
складає - 74, 5 кв. м., у тому числі, три
кімнати житловою площею - 41, 2 кв. м.,
кухня - 7, 7 кв. м., вбиральня -1, 4 кв. м.,
коридор - 7, 6 і 3, 5 кв. м. та антресоль - 13. 1
кв. м. На підставі цієї довідки ОСОБА_4
було видано розпорядження та свідоцтво
про право власності на вищевказану
квартиру. Тому вищевказані свідоцтво
та розпорядження є законними. Також
відповідачка зазначила, що вона жодним
чином не порушує житлові права ОСОБА_1
щодо користування парадною в будинку
АДРЕСА_2, оскільки з викопіровки плану
будинку станом на 29 січня 1950 року
квартира №2 має два входи (з двору через
парадну та з фасаду будинку). Однак, на
даний час позивачка здійснила
реконструкцію фасаду будинку і вхід в
свою квартиру реконструювала під
вікно. Щодо реконструкції власної
квартири, то відповідачка вказала, що
вказана реконструкція була здійснена
на підставі декларації про готовність
об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої Інспекцією ДАБК в
Одеській області від 05 вересня 2012 року
№ОД 4, внаслідок чого їй і було
видано відповідне свідоцтво про право
власності на квартиру з врахуванням
міжбудинкового простору.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явились, були сповіщені
про розгляд справи шляхом подання
оголошення в пресі в порядку ст. 74 ЦПК
України, а тому вважаються сповіщеними
належним чином. Заяву про розгляд
справи за їх відсутності не подавали та
про причини неявки суд не повідомляли.

Представник Департаменту міського
господарства Одеської міської ради та
КП «Міське агентство з приватизації
житла» в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, та вказала, що
приватизація квартири АДРЕСА_1 була
проведена законно.

Представник Виконавчого комітету
Одеської міської ради в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

Представник ПРА ОМР в судовому
засіданні вказала, що вважає
обґрунтованими вимоги позивачки в
частині визнання недійсним свідоцтва
про право власності на квартиру
АДРЕСА_1 від 15 жовтня 2012 року, оскільки
даним свідоцтвом було закріплено
незаконну реконструкцію вказаної
квартири, проведеною ОСОБА_2 без
відповідних дозвільних документів ПРА
ОМР та приєднаний міжбудинковий
простір площею 11, 1 кв. м.

Дослідивши матеріали цивільної справи
у їх сукупності, прийнявши до уваги
докази, наявні у матеріалах справи,
вислухавши думки сторін та пояснення
свідка, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 такими, що підлягають
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником квартири №2, що розташована
на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого УЖКГ виконкому
Одеської міської ради народних
депутатів від 30 серпня 1993 року за № 17895
та відповідного розпорядження органу
приватизації (Т. 1, а. с. 15-16).

На підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого УЖКГ
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів від 26 липня 1994 року
за № 43812 та розпорядження органу
приватизації від 26 липня 1994 року (Т. 1, а.
с. 30-31) власником квартири АДРЕСА_1 був
ОСОБА_4 Квартира №АДРЕСА_1 розташована
на другому поверсі над квартирою №2.

Згідно довідки про склад сім'ї від 20
червня 1994 року, наявної в матеріалах
архівної приватизаційної справи (Т. 1, а.
с. 32) вбачається, що площа квартири
АДРЕСА_1 складає - 74, 5 кв. м., у тому числі:
три кімнати житловою площею - 41, 2 кв. м.,
кухня - 7, 7 кв. м., вбиральня - 1, 4 кв. м.,
коридор - 7, 6 і 3, 5 кв. м. та антресоль - 13, 1
кв. м.

В подальшому, 29 грудня 1995 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір
купівлі-продажу вищевказаної квартири
№ 12089, зареєстрований Одеською
товарною біржею 29 грудня 1995 року (Т. 1, а.
с. 28). На підставі вказаного договору
ОМБТІ та РОН був виданий новий
технічний паспорт на дану квартиру,
загальною площею 74, 5 кв. м., від грудня
місяця 2002 року на ім'я ОСОБА_3 (Т. 2, а. с.
172).

11 січня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 11 січня 2003 року,
посвідчений нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
і зареєстрований в реєстрі під № 94 (Т. 2,
а. с. 171). Таким чином, на даний час
власником вказаної квартири є ОСОБА_2,
що підтверджується також витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно №21849445 від 20 травня 2014
року (Т. 2, а. с. 144).

Такими чином, судом встановлено, що
квартира №АДРЕСА_1 була отримана у
власність ОСОБА_2 за вищевказаним
договором, площею 74, 5 кв. м., в яку
входила площа парадної першого поверху
будинку загальною пл. 13, 1 кв. м., що
вбачається також з довідки 20 червня 1994
року (Т. 1, а. с. 32), договору
купівлі-продажу № 12089, зареєстрованого
Одеською товарною біржею 29 грудня 1995
року (Т. 1, а. с. 28) та технічного паспорту
від грудня місяця 2002 року (Т. 2, а. с. 172).

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.
203 ЦК України, для чинності правочину,
його зміст не може суперечити нормам ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, моральним засадам
суспільства; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним та
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання у момент вчинення
правочину стороною або сторонами вимог
встановлених частинами третьою
(вільність волевиявлення учасників
правочину та відповідність його їх
внутрішній волі), п'ятою (реальність
настання правових наслідків, що
обумовлені ним) ст. 203 ЦК України.

Згідно п. 7 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9
від 06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання право чинів недійсними»
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
недоведеними в судовому засіданні
вимоги ОСОБА_1 щодо визнання недійсними
вищевказаних розпорядження УЖКГ
виконкому Одеської міської ради від 26
липня 1994 року № 43812 та свідоцтва про
право власності на житло від 26 липня 1994
року в частині включення до загальної
площі (74, 5 кв. м.) квартири АДРЕСА_1
приміщення парадної першого поверху
загальною площею 13, 1 кв. м., оскільки
вони були видані на підставі довідки 20
червня 1994 року.

Більш того, рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 12 березня 2012
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ПРА ОМР, за участю третьої
особи ОСОБА_2, що набрало чинності, було
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними
технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1, а також договору
купівлі-продажу № 12089 від 29 грудня 1995
року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в
частині включення в загальну площу (74, 5
кв. м.) квартири АДРЕСА_1 приміщення
парадної першого поверху будинку пл. 13,
1 кв. м. (Т. 1, а. с. 162).

У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає
також необґрунтованими вимоги ОСОБА_1
щодо визнання недійсними договорів
купівлі-продажу вказаної квартири від
29 грудня 1995 року та 11 січня 2003 року,
оскільки вказані договори були
укладені з дотриманням всіх вимог
чинного законодавства. Тому в цій
частині позивачці також слід
відмовити.

У судовому засіданні також не
доведений факт перешкоджання ОСОБА_2 в
доступі позивачки до приміщення
парадної пл. 13, 1 кв. м., тому в цій
частині вимоги ОСОБА_1 є також
безпідставними.

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_2
самовільно, без дозволу ПРА ОМР, як того
вимагає Положення «Про порядок надання
дозволу на виконання будівельних
робіт», було проведено реконструкцію
квартири АДРЕСА_1 шляхом улаштування
зовнішніх сходів в міжбудинковому
просторі, знесення міжкімнатних
перестінків та улаштування санвузла в
частині житлової кімнати першого
поверху, чим значно погіршила
житлово-побутові умови мешканців
будинку, у тому числі, позивачки.

Вищевикладені обставини
підтверджуються також поясненнями
допитаної у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_7, яка зазначила, що
проживає в будинку АДРЕСА_2 починаючи з
1953 року і по теперішній час. В даний
будинок є два входи. Після незаконної
реконструкції ОСОБА_2 квартири
№АДРЕСА_1, житлові умови ОСОБА_1 значно
погіршились, оскільки через самовільне
обладнання відповідачкою санвузла у
своїй квартирі на першому поверсі
відбувається постійне залиття
квартири позивачки.

У зв'язку з самовільною реконструкцією
ОСОБА_2 своєї квартири, ПРА ОМР було
винесено розпорядження №1332 від 16
грудня 2010 року «Про приведення
самовільно реконструйованої квартири
АДРЕСА_1 згідно з проектом забудови» (Т.
1, а. с. 225). Проте, вимоги вищевказаного
розпорядження відповідачкою виконані
не були.

В подальшому, відповідачка отримала
свідоцтво про право власності на
вищевказану квартиру від 15 жовтня 2012
року (Т. 2, а. с. 112), з якого вбачається, що
її квартира збільшилась на 11, 1 кв. м. та
має загальну площу 85, 6 кв. м., житлову
площу 38, 1 кв. м., що відображено також в
технічному паспорті від 19 вересня 2012
року (Т. 2, а. с. 175). Дане свідоцтво видане
на підставі декларації про готовність
об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої Інспекцією ДАБК в
Одеській області від 05 вересня 2012 року
№ОД 4, замість договору
купівлі-продажу від 11 січня 2003 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, і зареєстрованого в
реєстрі за №94.

31 січня 2011 року ПРА ОМР звернулась до
Приморського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_2 про приведення
реконструйованої квартири в
попередній стан (Т. 2, а. с. 56). Однак,
ухвалою суду від 15 травня 2012 року
позовні вимоги ПРА ОМР за вищевказаним
позовом залишені без розгляду у зв'язку
з повторною неявкою представника
позивача у судові засідання (Т. 1. 155).

Вирішуючи спір, суд бере до уваги те, що
порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
визначається Законом України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та «Порядком прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів»,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 13.04.2011 року № 461,
згідно яких прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до І-ІІІ категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснюється на підставі будівельного
паспорта, здійснюється шляхом
реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, та відповідно до п.11
згаданого Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
визначені підстави, за якими
будівництво (реконструкція) житлового
будинку, будівлі, споруди, іншого
нерухомого майна визнається
самочинним, а саме: якщо вони збудовані
або будуються на земельній ділянці, що
не була відведена для цієї мети або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту або з істотними
порушеннями.

Статтею 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» передбачено,
що будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

З метою реалізації вказаних положень
Одеською міською радою було прийняте
рішення від 17 квітня 2001 року №2153-XXIII,
яким затверджено Положення про порядок
реконструкції вбудованих,
вбудовано-прибудованих та
прибудованих приміщень в м. Одесі, яке
регламентує порядок отримання дозволу
та збирання вхідних даних для
проектування, здійснення проектних
робіт, узгодження, експертизи та
затвердження проектів реконструкції
таких приміщень зі зміною та без зміни
функціонального призначення,
здійснення будівельних робіт та
прийняття в експлуатацію.

Вказане положення обов'язкове для усіх
суб'єктів містобудівної діяльності -
фізичних та юридичних осіб, незалежно
від форм власності,
організаційно-правової форми та
підпорядкованості й поширюється на всю
територію міста Одеси.

Статтею 28 Закону України «Про
архітектурну діяльність» встановлено,
що власники та користувачі об'єктів
архітектури зобов'язані отримувати в
установленому законодавством порядку
дозвіл на виконання робіт, пов'язаних
із реконструкцією, реставрацією чи
капітальним ремонтом об'єкта
архітектури.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
планування і забудову територій»
особа, яка має бажання провести
реконструкцію, повинна отримати в
інспекції архітектурно-будівельного
контролю дозвіл на проведення робіт по
реконструкції приміщення. Здійснення
робіт без відповідного дозволу на їх
виконання вважається самовільним і
тягне за собою відповідальність
відповідно до діючого законодавства.

З огляду на наведене, суд погоджується
з доводами позивачки стосовно того, що
реконструкція квартири АДРЕСА_1, шляхом
приєднання міжбудинкового простору
площею 11, 1 кв. м. було виконано ОСОБА_2
без надання відповідного дозволу ПРА
ОМР, тобто незаконно.

Таким чином, суд вважає за можливе
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині визнання недійсним свідоцтва
про право власності від 15 жовтня 2012
року.

Водночас, суд вважає необґрунтованою
вимоги позивачки в частині
зобов'язання ОСОБА_2 привести незаконно
рекон струйовану квартиру в попередній
стан, оскільки згідно до вимог ст. 73
Закону України «Про місцеве
самоврядування», ст. 376 ЦК України та
Положенням про Приморську районну
адміністрацію Одеської міської ради,
затвердженого рішенням Одеської
міської ради від 22 січня 2010 року за
№4943-V, з вказаними вимогами до
відповідачки має право звернутись ПРА
ОМР.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а згідно
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Проаналізувавши наведене, суд
приходить до висновку про доведеність
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
визнання недійсним свідоцтва про право
власності від 15 жовтня 2012 року,
виданого на ім'я ОСОБА_2

Керуючись п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9
від 06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання право чинів недійсними», ст.
ст. 9, 28 Закону України «Про
архітектурну діяльність», ст. 29 Закону
України «Про планування і забудову
територій», ст. 202, 203, 215, 376 ЦК України,
ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департаменту міського
господарства Одеської міської ради,
Комунального підприємства «Міське
агентство з приватизації житла»,
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, за участю третьої особи
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про визнання
частково недійсними розпорядження
органу приватизації, свідоцтв про
право власності, договорів
купівлі-продажу квартири, зобов'язання
привести реконструйовану квартиру в
попередній стан, усунення перешкод в
користуванні власністю, - задовольнити
частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності від 15 жовтня 2012 року, видане
виконавчим комітетом Одеської міської
ради на ім'я ОСОБА_2 замість договору
купівлі-продажу від 11 січня 2003 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, і зареєстрованого в
реєстрі за №94.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Приморський
районний суд м. Одеси протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Ю.Б. Свячена