У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Кафідової О.В., Нагорняка В.А., Мазур
Л.М., Писаної Т.О.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 -
ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду
Черкаської області від 01 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до
суду з позовом, у якому зазначало, що 01
серпня 2006 року між банком та ОСОБА_8
укладено кредитний договір № 08/2006/840к466,
відповідно до умов якого останній
отримав кредит у розмірі 28 тис. доларів
США строком до 01 серпня 2016
року зі сплатою 11 % річних.

На забезпечення виконання ОСОБА_8
зобов'язань за кредитним договором 01
серпня 2006 року між банком та ОСОБА_6,
ОСОБА_7 укладені договори поруки.

Оскільки ОСОБА_8 свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконав, станом на 15 серпня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 130
608,42 долари США, що згідно з курсом
Національного банку України (далі - НБУ)
еквівалентно 1 043 953 грн 10 коп., з
якої: заборгованість за кредитом - 198 946
грн 17 коп., нараховані відсотки - 109 369
грн 98 коп., комісія - 38 994 грн 01 коп., пеня
за порушення строків сплати кредиту - 674
262 грн 54 коп., штраф за порушення умов
кредитного договору - 22 380 грн 40 коп.

ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути
солідарно з відповідачів вказану суму
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області

від 26 березня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «КБ
«Надра» заборгованість у розмірі 40 308,14
доларів США. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 01 липня 2014 року
рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 26
березня 2014 року змінено, збільшено
розмір пені за невиконання умов
кредитного договору, що підлягає
стягненню з ОСОБА_6, ОСОБА_7, до 84 356,63
доларів США. В іншій частині рішення
суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_6, ОСОБА_7 -

ОСОБА_9, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Суд першої інстанції стягнув з
відповідачів у солідарному порядку
заборгованість за кредитом у розмірі 24
890,05 доларів США, заборгованість за
відсотками у межах трирічного строку
позовної давності у розмірі 8335,40
доларів США та за комісією - 3819,14
доларів США. Суд зменшив розмір пені до
3263,55 доларів США в силу вимог п. 1 ч. 2 ст.
258, ч. 3 ст. 551 ЦК України та відмовив у
задоволенні вимог про стягнення штрафу
у зв'язку з недопустимістю подвійного
стягнення за одне правопорушення
позичальника.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
у частині розміру стягуваної пені,
апеляційний суд керувався тим, що дія
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» не поширюється на
фізичних осіб, якими є відповідачі, а
розмір пені за порушення умов
кредитного договору сторони визначили
у кредитному договорі, згідно з п. 5.1
якого боржник за порушення умов цього
договору сплачує пеню у розмірі 1 % від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення.

Із такими висновками апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної
інстанції не дотримано.

Встановлено, що 01 серпня 2006 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ
«КБ «Надра», та ОСОБА_8 укладений
кредитний договір №
08/2006/840к466, відповідно до умов якого
останній отримав кредит у розмірі 28
тис. доларів США строком до 01 серпня 2016
року зі сплатою 11 % річних
(а.с. 7−?9).

На забезпечення виконання ОСОБА_8
кредитних зобов'язань ОСОБА_6 та ОСОБА_7
01 серпня 2006 року уклали з банком
договори поруки, за якими кожен з
поручителів зобов'язався солідарно з
боржником відповідати перед банком за
виконання останнім умов кредитного
договору (а.с. 10−?13).

Згідно з наданим банком розрахунком
заборгованість ОСОБА_8 за
кредитним договором станом на 15 серпня
2013 року склала 130 608,42 долари США, з якої:
заборгованість за кредитом - 24 890,05
доларів США, заборгованість за
відсотками - 13 683,22 долари США, комісія -
4878,52 долари США, пеня - 84 356,63 долари США,
штраф - 2800 доларів США (а.с. 15).

Стягуючи солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7
заборгованість за кредитним договором,
ні суд першої інстанції, ні апеляційний
суд не врахували, що відповідно до ст. 261
ЦК України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів, що зазначено у
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року №
6-116цс13.

На вказані вимоги закону апеляційний
суд уваги не звернув і не врахував, що
згідно з розрахунком заборгованості
останній платіж на погашення кредиту
було внесено 01 лютого 2011 року у розмірі
1 тис. грн (а.с. 16).

05 березня 2014 року представник
відповідачів у своїх запереченнях
вказував про застосування строків
позовної давності окремо по кожному
простроченому платежу (а.с. 110).

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
період, за який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не може перевищувати одного року.
Виходячи з правової природи пені, яка
нараховується за кожен день
прострочення, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до статті 253
ЦК України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України,
зокрема передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК
України, з урахуванням положень статті
3 ЦК України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав, дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією, висловленою Верховним Судом
України у постанові від 03 вересня 2014
року № 6-100цс14.

На порушення вказаних вимог закону
апеляційний суд уваги не звернув, не
дослідив розрахунок заборгованості,
наданий представником відповідачів, не
надав йому відповідної правової
оцінки, тому рішення апеляційного суду
належить скасувати, а справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6,
ОСОБА_7 - ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 01 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: О.В. Кафідова Л.М.
Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана