Номер провадження: 22-ц/785/8116/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іванівського районного суду Одеської
області від 28 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права спільної
сумісної власності, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
Іванівського районного суду Одеської
області з позовом до ОСОБА_3 про
визнання квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю, мотивуючи це тим, що з 03
жовтня 1995 року по 11 жовтня 2010 року
позивач перебувала з відповідачем у
шлюбі. В період подружнього життя
відповідачем було приватизовано
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Рішенням Іванівського
районного суду Одеської області від 30
вересня 2010 року шлюб між ними було
розірвано, питання щодо розподілу
майна не вирішувалося. Відповідач
постійно погрожує її виселенням, не
визнаючи її права на спільну сумісну
власність на квартиру.

Дані обставини і стали підставою для
звернення до суду.

Рішенням Іванівського районного суду
Одеської області від 28 липня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду
Одеської області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 28 липня 2014 року та
ухвалити нове по суті позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при ухваленні рішення норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що з 03
жовтня 1995 року по 11 жовтня 2010 року
позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3
перебували у шлюбі.

В період сумісного проживання сторін у
зареєстрованому шлюбі відповідачем
було приватизовано квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 про що
свідчить ордер № 001058, Серія ЛА, виданий
6 серпня 2004р. виконавчим комітетом
Петрівської селищної ради .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
приватизована відповідачем спірна
квартира не є об'єктом спільної
сумісної власності нажитою подружжям у
шлюбі, а є його особистою приватною
власністю - одержаною в рамках
приватизації часткою із державного
житлового фонду згідно Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду». У період
приватизації спірної квартири на
підставі розпорядження органу
приватизації - виконкому Петрівської
селищної ради Іванівського району
Одеської області - 11.11.2004 року та
отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право
власності на житло - 22.08.2005 року
відповідними нормами Сімейного
кодексу України передбачалося, що
майно набуте одним із подружжя під час
шлюбу внаслідок приватизації
державного житлового фонду є його
особистою приватною власністю.
Розпорядження органу приватизації -
виконкому Петрівської селищної ради
Іванівського району Одеської області
за № 307-IV від 11.11.2004 року недійсним
(нечинним) не визнавалося, не
скасовувалося і вимоги з цього приводу
не заявлялися. Доказів про те, що
спірна квартира істотно збільшилася у
вартості за рахунок трудових або
грошових затрат позивача не надано.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим у справі
обставинам та засновані на
законодавстві.

У заявленому позові ОСОБА_2
обгрунтувала вимогу про визнання права
спільної сумісної власності подружжя
тим, що спірна квартира була придбана
відповідачем у власність в порядку
приватизації під час знаходження у
зареєстрованому шлюбі.

В подальшому у письмових поясненнях,
наданих на заперечення відповідача
проти позову, позивач вказала, що
ОСОБА_3 набув в порядку приватизації
квартиру в розмірах більше за
передбаченої законом норми
безоплатної передачі - 21 кв. м., шляхом
купівлі надлишків загальної площі під
час перебування у шлюбі, внаслідок чого
така квартира є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, позивач зазначила, що за час
її проживання в спірній квартирі був
проведений капітальний ремонт (заміна
дверей, підлог, вікна, штукатурка стін,
встановлення санітарного вузла та
комунікацій, душової кабіни,
вентиляційної витяжки, електричного
бойлера, газової плити, заміна всієї
застарілої електричної мережі з
установленням регулятора електричної
напруги, з виведенням заземлення,
наклеювання шпалер), що привело до
поліпшення житлових умов, що суттєво
збільшило вартість майна. На думку
позивача дані обставини є підставою
для визнання за нею права власності в
порядку ч.1 ст. 62 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи до
видання виконкомом Петрівської
селищної ради Іванівського району
Одеської області розпорядження № 307-IV
від 11.11.2004 року про безоплатну передачу
квартири у власність ОСОБА_3,
виконкомом Петрівської селищної ради
Іванівського району Одеської області
06 серпня 2004 року на підставі рішення
Петрівської селищної ради від 22.03.2004
року видано ордер 001058 серії ЛА.

Зі змісту вказаного ордера
вбачається, що ордер виданий ОСОБА_3
сім`я якого складається з 1 особи на
право зайняття 2 кімнатної квартири
АДРЕСА_1. В контрольному талоні до
ордера 001-58 серії ЛА зазначено, що
ОСОБА_3 перебуває на обліку у виконкомі
Петрівської селищної ради і кількість
в`їжджаючих у квартиру - 1особа. Дата
вселення у квартиру - 10.08.2004 року. В
графі, де передбачені відомості про
склад сім`ї в ордері та в контрольному
талоні до ордеру осіб не зазначено і
проставлені прочерки (а. с. 9 -10).

Згідно із даними паспорту адреса
реєстрації ОСОБА_2: АДРЕСА_2 з 16.11.1995
року (а. с. 3-5).

Згідно із представленою ОСОБА_2 копією
довідки виконкому Петрівської
селищної ради Іванівського району
Одеської області від 05.02.2014 року ОСОБА_2
проживає без реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1 з 1997 року по теперішній час (а.
с. 52).

Право особи на приватизацію спірного
житла пов`язано не з фактом реєстрації
у житловому приміщенні, а з фактом
проживання в ньому. Застосування до
спірних правовідносин Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
відповідно до якого реєстрація місця
проживання чи місця перебування є
юридичною процедурою обліку фізичних
осіб за обраним ними місцем проживання
є неправомірним.

Вимоги про визнання незаконним
розпорядження Петрівської селищної
ради від 22.03.2004 року на підставі якого
ОСОБА_3 виданий ордер 001058 серії ЛА на
вселення у спірну квартиру у кількості
1 особи (без зазначення членів сім`ї),
про визнання недійсним вказаного
ордеру 001058 серії ЛА від 06 серпня 2004
року, про визнання незаконним
розпорядження виконкому Петрівської
селищної ради Іванівського району
Одеської області за № 307-IV від 11.11.2004
року про безоплатну передачу квартири
у власність ОСОБА_3, про скасування
свідоцтва про право власності ОСОБА_3
позивачем не заявлялися і відомості
про ухвалення відповідного судового
рішення щодо зазначених питань
відсутні. .

При таких обставинах судова колегія
погоджується з висновком районного
суду про відсутність підстав для
задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання
приватизованої відповідачем квартири
за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не враховані обґрунтування
позовної заяви щодо наявності
надлишків у площі приватизованої
квартири, за які позивачем сплачено
кошти, які є спільною власністю
подружжя і тому надлишкова площа
куплена відповідачем за сімейні кошти
і є об`єктом спільної сумісної
власності подружжя, не можуть бути
взятими до уваги, з огляду на таке.

Виходячи із положень Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» та Закону України
«Про приватизаційні папери» якщо
загальна площа перевищує площу, яку
сім`я вправі отримати безоплатно, то
доплата здійснюється цінними паперами
отриманими для приватизації або
грошима.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
приватизаційні папери приватизаційні
папери - це особливий вид державних
цінних паперів, які засвідчують право
власника на безоплатне одержання у
процесі приватизації частки майна
державних підприємств, державного
житлового фонду, земельного фонду.
Приватизаційні папери можуть бути лише
іменними.

У виданому ОСОБА_3 свідоцтві про право
власності, зазначена відновна
вартість всієї спірної квартири - 06 грн.
34 коп.

Разом з тим зі змісту розпорядження
органу приватизації - виконкому
Петрівської селищної ради
Іванівського району Одеської області
за № 307-IV від 11.11.2004 року про безоплатну
передачу квартири АДРЕСА_1 у власність
ОСОБА_3, не вбачається про покладення
обов`зку сплатити за надлишок площі
конкретно визначену суму та про її
сплату ОСОБА_3 та за рахунок чого
(іменних приватизаційних паперів чи
грошима).

Доводи апеляційної скарги про те, що за
час проживання у квартирі ОСОБА_2
здійснено ремонтні роботи, внаслідок
чого нерухоме майно істотно
збільшилося у вартості, не може бути
взятими до уваги з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 62 СК
України якщо майно дружини, чоловіка за
час шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об`єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Отже, суд може визнати майно дружини
(чоловіка) об`єктом права спільної
сумісної власності подружжя, якщо воно
за час шлюбу істотно збільшилося у
своїй вартості внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат другого з
подружжя, але при цьому майно, що
належало одному із подружжя в порядку
ст. 57 СК України не перетворюється у
спільну сумісну власність. Спільна
сумісна власність виникає лише в
порядку, визначеному ст. 62 СК
України,тобто право спільної сумісної
власності виникає на частку майна, яка
істотно збільшилася внаслідок умов,
передбачених цим законом.

Іншими словами, якщо особисте майно за
час шлюбу внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя суттєво збільшилося у своїй
вартості, то спільна сумісна власність
виникає у подружжя не на все майно, а
виключно на ту його частину, яка
суттєво збільшилася внаслідок умов,
передбачених СК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч 2 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

До апеляційної скарги позивачем
додані копії рахунків, квитанцій, чеків
тощо про витрати, які понесені, як вона
стверджує, при здійсненні нею
ремонтних робіт у спірній квартирі, у
зв`язку з чим не думку позивача,
квартира істотно збільшилася у
вартості, що є підставою для визнання
її об`єктом права спільної сумісної
власності подружжя з підстав ст. 62 СК
України.

Втім, з оглянутих копій рахунків,
квитанцій, чеків вбачається, що вони
датовані листопадом 2013 року.

З матеріалів вбачається, що шлюб між
сторонами розірваний за рішенням суду
від 30.09.2010 року. Рішення вступило в
законну силу. В самому рішенні
зазначено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 разом
припинили подружні стосунки і сумісне
проживання у 2007 році.

При таких обставинах судова колегія не
приймає доводи апеляційної скарги про
те, що за час проживання у квартирі
ОСОБА_2 здійснено ремонтні роботи,
внаслідок чого нерухоме майно істотно
збільшилося у вартості, як на підставу
визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом
права спільної сумісної власності
подружжя з підстав ст. 62 СК України.

Інших обґрунтувань доводу апеляційної
скарги про визнання квартири АДРЕСА_1
об`єктом права спільної сумісної
власності подружжя з підстав ст. 62 СК
України, ОСОБА_2 не зазначено.

Інших доводів в апеляційній скарзі не
наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
при вирішенні справи порушень
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи і є підставою для
скасування рішення, не допустив, а
наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують,
внаслідок чого апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і
керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК
України, судова колегія -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 28 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова