Справа №489/420/14-ц 25.06.2014 25.06.2014 25.06.2014
Провадження № 22-ц/784/1854/14 Головуючий
у першій інстанції Тихонова Н.С.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
У Х В А Л А

Іменем
України

25 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового
засідання Шпонарській О.Ю.,

за участю:

позивачки ОСОБА_3,

представника позивачки ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною
скаргою

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6

на
рішення

Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року

за
позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою.

Позивачка зазначала, що є власником
будинку та належних до нього споруд по
АДРЕСА_1, успадкувавши будинок після
смерті у 2004 році її батька ОСОБА_7
Відповідач є власником будинку
АДРЕСА_2, який розташовано на суміжній
земельній ділянці. ОСОБА_5 перешкоджає
користуватися її земельною ділянкою,
будинком та належними до нього
спорудами. Він побудував літню кухню
частково на її земельній ділянці, та
перешкоджає доступу до газового
обладнання.

В травні 2014 року позивачка подала заяву
про зміну предмету позову та просила
про усунення перешкод в користуванні
її земельною ділянкою, зобов'язавши
відповідача звільнити та привести до
стану, придатного для використання за
цільовим призначенням частину її
земельної ділянки, шляхом демонтування
незаконно збудованої прибудови до
житлового будинку літ А1 по АДРЕСА_2,
кут якої перетинає суміжну межу, та
знаходиться на відстані, 0,53 м від кута
сараю літ. «Б», а стіна добудови
знаходиться на відстані 0,63 м від кута
цієї кухні та гаражу літ. «Е».

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, про задоволення
позову. На думку апелянта, суд не
врахував доказів порушення прав
позивачки.

В апеляційному суді позивачка
підтримала апеляційну скаргу в
повному обсязі.

Відповідач, заперечуючи проти
задоволення апеляційної скарги,
просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачка є
власником будинку АДРЕСА_1 а
відповідач, власником будинку АДРЕСА_2.
Земельні ділянки мають суміжну межу,
яка проходить від фасадної межі
будинків (з пров. Кірова) до задньої
торцевої межі ділянок.

На час вирішення спору між земельними
ділянками частково встановлено паркан
та проходить газова труба.

На земельній ділянці по АДРЕСА_2
знаходиться будинок під літ. А з
добудовою літ. А1. За твердженням
позивачки, кут цієї добудови за
первісними планами земельних ділянок
знаходиться на відстані, 0,53 м від кута
сараю літ. «Б». Стіна добудови
знаходиться на відстані 0,63 м від кута
цієї кухні та гаражу літ. «Е».

Зазначені будівлі і споруди були
побудовані та оформлені як складові
житлового будинку №9 ще до смерті
ОСОБА_7, батька позивачки, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 Його
частку успадкував син, відповідач по
справі, та дружина померлого ОСОБА_9 На
підставі рішення виконкому Ленінської
міськради народних депутатів № 186 від
23 вересня 1994 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_5
оформлені споруди, в тому числі
нежитлова прибудова літ. А1 площею 22,1
кв.м. Фактично вони оформлені як
складові житлового будинку АДРЕСА_2. 31
жовтня 1995 року ОСОБА_9 свою частку
будинку подарувала сину.

Позивачка успадкувала будинок АДРЕСА_1
разом із спорудами в 2004 році.

Отже, спірна споруда існувала за життя
її батька біля десяти років, та він як
колишній власник будинку по АДРЕСА_1,
претензій до відповідача щодо
розташування прибудови не висував.

Викладені обставини свідчать про те, що
спірна споруда, як і інші будівлі на
суміжній межі побудовані та оформлені
у власність відповідачем та його
матір'ю за згодою власника будинку
АДРЕСА_1, шляхом взаємних поступок.

Позивачка ставить питання про
звільнення земельної ділянки, яку
самовільно та протиправно зайняв
відповідач, посилаючись на вимоги ст.
212, 211 ЗК України.

Встановивши, що спірна земельна
ділянка не була самовільно занятою
відповідачем, суд обґрунтовано
відмовив в задоволенні позову.

Доводи в апеляційній скарзі суперечать
викладеним вище доказам у справі та
вимогам матеріального права.

Так, докази у справі свідчать про те, що
попередні власники будинків фактично
узгодили суміжну межу, конфігурація
якої передбачає існування спірної
споруди. При цьому само по собі
первісне, схематичне існування меж
земельних ділянок, не позбавляло
користувачів цих земельних ділянок
змінювати суміжну межу.

Ці висновки підтверджуються змістом
позовної заяви, в якій позивачка
вказує, що раніше, чітко визначених меж
між земельними ділянками на
місцевості позначено не було.

В апеляційному суді позивачка та її
представник посилалися на те, що
прибудова є самовільною, та підлягає
знесенню, що не врахував суд. Також
позивачка послалася на те, що
розташування споруди літ. А1
перешкоджає їй користуватися її
будинком.

Однак, ці доводи не можуть бути взяті до
уваги, так як виходять за межі доводів
апеляційної скарги та не стосуються
підстав та змісту позову.

Вимоги знесення самочинного
будівництва за правилами ст. 376 ЦК
України позивачкою не ставилося.
Рішення щодо оформлення споруди
сторонами також не оскаржено.

Постановляючи ухвалу колегія суддів
виходить з того, що вказаний спір не є
тотожним попередньому спору за позовом
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні майном.

Щодо встановлення фактів спадкування
та оформлення споруд, то судом
встановлено, що спірна споруда
існувала на час прийняття спадщини
позивачкою. Відповідач набув право
власності на будинок АДРЕСА_2 разом з
іншими спорудами , в тому числі
прибудову під літ. А1 внаслідок
успадкування, договору дарування та
рішення виконавчого органу. Тому
вказівка в рішенні суду про
успадкування будинку після батька, не
спростовує правильного по суті рішення
суду.

Враховуючи викладене колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: