У Х В А Л А

23 червня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара
В.П.,

Дербенцевої Т.П., Парінова І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
Верховним Судом України рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 04 листопада 2013 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року в справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2010 року публічне акціонерне
товариство «Західінкомбанк» (далі - ПАТ
«Західінкомбанк») звернулось до суду з
позовом до відкритого акціонерного
товариства «Квасилівський завод
комунального устаткування» (далі - ВАТ
«Квасилівський завод комунального
устаткування»), товариства з обмеженою
відповідальністю «Енерго Генерація»
(далі - ТОВ «Енерго Генерація»),
товариства з обмеженою
відповідальністю «Енерго Еко
Консалтінг» (далі - ТОВ «Енерго Еко
Консалтінг»), ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посилаючись на те, що 31 березня 2008 року
між товариством з обмеженою
відповідальністю комерційний банк
«Західінкомбанк» (далі - ТОВ КБ
«Західінкомбанк»), правонаступником
якого є ПАТ «Західінкомбанк», та ВАТ
«Квасилівський завод комунального
устаткування» було укладено кредитний
договір № 3103-1, за умовами якого ТОВ КБ
«Західінкомбанк» надало ВАТ
«Квасилівський завод комунального
устаткування» кредит у розмірі 1 800 000
грн, а позичальник, в свою чергу,
зобов'язався повернути надані кредитні
кошти, сплачувати проценти за
користування кредитом двічі на місяць -
до останнього робочого дня місяця.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 31 березня
2008 року між банком, ВАТ «Квасилівський
завод комунального устаткування», ТОВ
«Енерго Еко Консалтінг», ТОВ «Енерго
Генерація», Панчуком В.Б. та Закладним
А.Ю. були укладені договори поруки №
3103-1, № 3103-2, № 3103-3 та № 3103-4, відповідно.

24 березня 2009 року банк направив ВАТ
«Квасилівський завод комунального
устаткування» повідомлення з
пропозицією про збільшення процентної
ставки за кредитним договором до 25 %, із
зазначенням, що у випадку відмови від
підписання додаткової угоди про зміну
відсоткової ставки банк вимагає в
десятиденний строк з дня отримання
повідомлення повернути отриманий
кредит та інші платежі відповідно до
умов кредитного договору. Вказане
повідомлення ВАТ «Квасилівський завод
комунального устаткування» отримало 27
березня 2009 року. Додаткової угоди між
банком та ВАТ «Квасилівський завод
комунального устаткування» підписано
не було.

ВАТ «Квасилівський завод комунального
устаткування» належним чином не
виконував зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим станом 04
липня 2013 року утворилась
заборгованості в розмірі 2 040 117 грн 16
коп., яку банк просив стягнути
солідарно з відповідачів.

Ухвалою Рівненського районного суду
Рівненської області від 20
березня 2012 року позовну заяву ПАТ
«Західінкомбанк» в частині вимог до
ВАТ «Квасилівський завод комунального
устаткування», ТОВ «Енерго Генерація»
та ТОВ «Енерго Еко Консалтінг»
залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.
1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 03
вересня 2013 року в позові ПАТ
«Західінкомбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 04 листопада
2013 року рішення Рівненського районного
суду Рівненської області від 03
вересня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення про задоволення позову.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь ПАТ «Західінкомбанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 2 040 117 грн 16 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням
апеляційного суду, Панчук В.Б. подав
касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено,
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 04 листопада 2013 року
залишено без змін.

26 травня 2014 року Панчук В.Б. звернувся
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
з підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового
застосування судами норм
матеріального права, а саме: ст. ст. 559,
610, 611 ЦК України, заявник послався та
додав копії ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 лютого 2013 року, від 14
березня 2013 року, від 02 жовтня 2013 року та
копію ухвали Вищого господарського
суду України від 23 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 04 листопада 2013 року, про
перегляд якого заявник ставить
питання, не є рішенням суду касаційної
інстанції, тому воно не може бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011
року № 11 «Про практику застосування
статей 353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України», заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстав, передбаченої пунктом 1 частини
першої статті 355 ЦПК, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви
судових рішень, зокрема, копій ухвал
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 лютого 2013 року, від 14
березня 2013 року, від 02 жовтня 2013 року
та копії ухвали Вищого господарського
суду України від 23 квітня 2014 року, не
вбачається неоднакове застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
оскільки вищевказані рішення судів
касаційної інстанцій ухвалені у
справах, де предмет спору, зміст
позовних вимог не є тотожними та
ухвалені у справах за різних
встановлених судами фактичних
обставин, тому в допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, за заявою
ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді:
В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова