АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової
В.В.,

суддів: Усика Г.І.,
Нежури В.А.,

при секретарі: Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Подільського районного суду м.
Києва від 11.07.2014 у справі за позовом
ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства
«Адідас-Україна» про стягнення сум не
отриманої заробітної плати, премії,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 11.07.2014 у задоволенні заяви
ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до
Дочірнього підприємства
«Адідас-Україна» про стягнення сум не
отриманої заробітної плати, премії,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди -
відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим
рішенням, позивачем подано апеляційну
скаргу посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи та
невірне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що суд
першої інстанції безпідставно та
необґрунтовано прийшов до висновку, що
сторонами не оскаржувалося рішення
Апеляційного суду м. Києва від 11.04.2012 у
вищестоящих інстанціях та не прийняв
доводи позивача про поважність причин
пропуску останнім строків для подання
заяви про ухвалення додаткового
рішення у справі з підстав викладених у
відповідній заяві. Крім того, вважає
незаконним та необґрунтованим
висновок суду першої інстанції, який
зазначив, що стосовно позовної вимоги
про зобов'язання ДП «Адідас-Україна»
здійснити перерахунок та оплату
лікарняних вже було ухвалено рішення,
що вбачається з мотивувальної частини
рішення. Проте вказане зобов'язання
відповідача не зазначено в
резолютивній частині рішення, що
унеможливлює його реалізацію.

Справа № 2-2567/11 № апеляційного
провадження:№ 22-ц-796/10802/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Богінкевич
С.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В. Вважаючи,
що суд безпідставно та неправомірно
відмовив в задоволенні заяви про
ухвалення додаткового рішення, позивач
просить скасувати ухвалу суду від
11.07.2014 та постановити нову ухвалу, якою
заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
рішення у справі задовольнити у
повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні підтримав
апеляційну скаргу з підстав викладених
у ній, та просив про її задоволення.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, вважає ухвалу суду
першої інстанції законною і
обґрунтованою, просила залишити її без
змін .

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у судовому
засіданні, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія дійшла висновку, що
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Подільського районного суду м. Києва
16.12.2011(а.с.43-46) позовну заяву ОСОБА_1 до ДП
«Адідас-Україна» про стягнення сум
неотриманої заробітної плати, премії,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди було
задоволено частково та вирішено
стягнути з ДП «Адідас-Україна» на
користь ОСОБА_1 - недоплачену заробітну
плату в розмірі 89, 56 грн, премію в
розмірі 1516, 05 грн, середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
в розмірі 33765,70 грн, моральну шкоду в
розмірі 1000 грн, витрати на правову
допомогу в розмірі 6000 грн, а всього 42371,31
грн, стягнути з ДП «Адідас-Україна» на
користь держави 3023 грн., судових витрат.
Крім того допущено негайне виконання
рішення в частині стягнення заробітної
плати розрахованої у межах суми
платежу за один місяць,

З тексту мотивувальної частини
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 16.12.2011 вбачається, що позовна
вимога про зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок та оплату
лікарняних за виробничою травмою
виходячи з 100% середнього заробітку,
підлягає частковому задоволенню, а
саме зобов'язання відповідача
здійснити розрахунок лікарняних за
виробничою травмою, виходячи з 100%
середнього заробітку та здійснити
оплату лікарняних у відповідності до
вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а саме за перші п'ять
днів тимчасової непрацездатності, які
оплачуються власником або
уповноваженим ним органом за рахунок
коштів підприємства, установи,
організації.

Вищезазначене рішення суду першої
інстанції відповідно до рішення
колегії суддів судової палати з
цивільних справах Апеляційного суду м.
Києва від 11.04.2012 (а.с.92-94) в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
в частині стягнення на правову
допомогу скасовано та постановлено в
цій частині нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
стягненні витрат на правову допомогу
відмовлено, в решті рішення залишено
без змін та в частині стягнення судових
витрат - змінено, зменшено розмір
судового збору з 3023 грн. до 414, 60 грн.

Рішення колегії суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва від 11.04.2012 набрало
законної сили та з моменту його
проголошення.

03.06.2014 до Подільського районного
суду міста Києва ОСОБА_1 було подано
заяву про ухвалення додаткового
рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до
ДП «Адідас-Україна» про стягнення сум
неотриманої заробітної плати, премії,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди, в якій
заявник просив ухвалити додаткове
рішення в частині зобов'язання ДП
«Адідас-Україна» здійснити
перерахунок та оплату лікарняних за
виробничою травмою виходячи з 100%
середнього заробітку.

Відмовляючи у задоволенні вказаної
заяви, суд першої інстанції виходив з
положень ч. 2 ст. 220 ЦПК України, оскільки
рішення Апеляційного суду м. Києва від
11.04.2012 набрало законної сили, строк
звернення його до виконання минув

Колегія суддів вважає за можливе
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції.

Відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦПК
України, заяву про ухвалення
додаткового рішення може бути подано
до закінчення строку на виконання
рішення.

В доводах апеляційної скарги
ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої
інстанції безпідставно та
необґрунтовано прийшов до висновку, що
сторонами не оскаржувалося рішення
Апеляційного суду м. Києва від 11.04.2012 у
вищестоящих інстанціях та не прийняв
доводи позивача про поважність причин
пропуску останнім строків для подання
заяви про ухвалення додаткового
рішення у справі з підстав викладених у
відповідній заяві.

Колегія суддів вважає, що вказані
доводи висновків суду першої інстанції
не спростовують, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
рішення Апеляційного суду м. Києва
набрало законної сили 11.04.2012.

27.08.2012 Подільським районним
судом м. Києва видано виконавчий лист у
справі № 2-2567/11 за позовом ОСОБА_1 до ДП
«Адідас-Україна» про стягнення сум
неотриманої заробітної плати, премії,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди (а.с. 122,
123)

11.10.2013 державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
фактичним виконання в повному обсязі
рішення суду згідно з виконавчим
документом (а.с 123 а).

Заяву про ухвалення додаткового
рішення до суду першої інстанції
ОСОБА_1 подано 03.06.2014, тобто, після
закінчення строку на виконання рішення
суду.

Крім того, посилання апелянта на
те, що ним рішення Апеляційного суду м.
Києва від 11.04.2011 оскаржувалося до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, а тому причини пропуску строку
на подання заяви про ухвалення
додаткового рішення є поважними,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки ОСОБА_1 не був позбавлений
можливості подати до суду заяву про
ухвалення додаткового рішення в межах
строку виконання цього рішення у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Таким чином, колегія судді
приходить до висновку, що ухвала суду
першої інстанції відповідає вимогам
закону, зібраним доказам, обставинам
справи і підстав для її скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

В порядку ст. 307 ч. 2, ст. 312 ч. 1 п.
2ЦПК України за наслідками розгляду
скарги на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право, зокрема,
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення ухвали
без змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Враховуючи, що оскаржувана
ухвала суду першої інстанції винесена
з додержанням норм процесуального
права, колегія приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м.
Києва від 11.07.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: