Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/3740/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Кучерявому О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 02 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсним заповіт, складений та
підписаний 21.07.2009 року її братом ОСОБА_4,
оскільки на час складання заповіту він
страждав на психічні хвороби, а тому не
розумів значення своїх дій. Зазначила,
що брат помер ІНФОРМАЦІЯ_1, вона
звернулася до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини та
дізналася, брат склав заповіт,
відповідно до якого все своє майно
заповів ОСОБА_2 ОСОБА_4 декілька разів
визнавався судом недієздатним,
проходив лікування в психіатричній
лікарні, а відтак вважає, що заповіт є
недійсним.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 02 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Зазначила, що суд
безпідставно не взяв до уваги те, що
брат з 2008 року постійно страждав тяжким
психічним розладом, внаслідок чого не
міг скласти заповіт. Наведене
підтверджується рішеннями про
визнання його недієздатним та показами
свідків.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено,
що правочин, який дієздатна фізична
особа вчинила в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність
учасника такого правочину слід робити,
перш за все, на основі доказів, які
свідчать про внутрішній, психічний
стан особи в момент вчинення правочину.
Хоча висновок експертизи в такій
справі є лише одним із доказів у справі
і йому слід давати належну оцінку в
сукупності з іншими доказами будь-які
зовнішні обставини (показання свідків
про поведінку особи тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними.

Судом встановлено, що рішенням
Коростенського міського суду
Житомирської області від 02.04.2001 року
ОСОБА_4 (брата позивачки) визнано
недієздатним.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду від 09.02.2005 року
ОСОБА_4 поновлено в дієздатності (за
заявою прокурора м. Коростеня). Під час
розгляду вказаної справи була
проведена судово-психіатрична
експертиза, з акту якої вбачається, що
на час огляду, ОСОБА_4 знаходиться в
такому стані, що може віддавати звіт
своїм діям та керувати ними.

15.05.2008 року ОСОБА_4 склав заповіт,
відповідно до якого все своє рухоме та
нерухоме майно заповів ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

21.07.2009 року ОСОБА_4 склав інший заповіт,
згідно якого заповів ОСОБА_2 належну
йому квартиру АДРЕСА_1, а також все інше
належне йому на праві власності рухоме
і нерухоме майно, де б воно не було і з
чого б воно не складалося, а також
майно, яке буде йому належати на день
смерті, та на що за законом він матиме
право. Заповіт посвідчено приватним
нотаріусом Коростенського районного
нотаріального округу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

До нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини звернулися: 29.10.2012
року - ОСОБА_5 (дочка), 19.03.2013 року -
ОСОБА_1, 22.04.2013 року - ОСОБА_2

З акту судової комплексної посмертної
психолого-психіатричної експертизи
№78-2014 від 07.03.2014 року вбачається, що
психічні розлади у ОСОБА_4 почали
спостерігатися з 1998 року, внаслідок
чого неодноразово проходив курс
лікування в психіатричній лікарні до
2004 року. В період з 2004 по 2011 рік на
лікування в лікарню не поступав,
спостерігався психіатрами за місцем
проживання до 2008 року. З 28.05.2008 року по
14.06.2011 року будь-яких записів психіатра
в амбулаторній картці ОСОБА_4 немає. У
2011-2012 роках двічі проходив курс
лікування (стаціонарно) в
психіатричній лікарні. За відсутності
об'єктивної інформації про психічний
стан та поведінку ОСОБА_4 на час
підписання заповіту, експерти не
змогли надати відповідь, чи страждав
ОСОБА_4 психічним захворюванням на час
складання заповіту, чи розумів він
значення своїх дій та чи міг ними
керувати.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду від 20.01.2012 року
ОСОБА_4 визнано недієздатним у зв'язку з
погіршенням стану здоров'я,
встановлено над ним опіку, призначено
ОСОБА_3 опікуном.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції були допитані свідки ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
які пояснили, що протягом останніх
років перед смертю (2010-2011 р.р.) ОСОБА_4
став погано себе почувати,
заговорювався, не впізнавав людей, був
інколи агресивний, а у 2011 році його
забрали до психіатричної лікарні.
Перед цим він нормально себе почував,
був адекватний, опікувався собою,
спілкувався з оточуючими людьми,
телефонував, запрошував у гості тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позивачем не надано
суду належних та переконливих доказів
на підтвердження того, що ОСОБА_4 на час
складання заповіту, тобто станом на
21.07.2009 року не розумів значення своїх
дій та не міг керувати ними. Навпаки,
матеріали справи свідчать про те, що в
цей період ОСОБА_4 особисто звертався
до суду з позовами суду про визнання
недійсним договору дарування квартири,
подавав клопотання, заяви, особисто
надавав в суді пояснення, укладав
мирову угоду тощо. Вказані дії свідчать
про те, що стан здоров'я ОСОБА_4 на той
період був стабільний, він
усвідомлював значення своїх дій та міг
керувати ними.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують, підстав для
скасування рішення немає.

Крім того, слід зазначити, що
позивачкою не доведено порушення її
прав підписанням спірного заповіту,
оскільки у разі визнання його
недійсним, право на спадкування
перейшло б до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (заповіт
від 15.05.2008 року).

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313 - 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 02
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча Судді