АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Белоконна І.В.
Доповідач - Шиманський
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від 08 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся в січні 2014 року.

Зазначав, що 29.01.2013 року між ним та
ОСОБА_3 був укладений попередній
договір, відповідно до умов якого
останній зобов'язався продати
автомобіль «Suzuki Grand Vitara», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, а позивач
зобов'язався сплатити ОСОБА_3 83 500,00 грн.
Згідно довідки-рахунку №013486 від 01.02.2013
року, позивач придбав вказаний
автомобіль та сплатив ОСОБА_3 83 311,20 грн.

06.09.2013 року Оболонським районним судом
м. Києва ухвалено рішення, яким визнано
недійсним договір купівлі-продажу
автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та застосувано
наслідки його недійсності.

У зв'язку з тим що вказаний автомобіль
було повернуто колишнім власникам
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, позивач на підставі
ст. 216 ЦК України просив суд стягнути
солідарно з відповідачів на його
користь грошові кошти в сумі 83 311,20 грн.

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 08 липня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь
позивача суму коштів у розмірі 41655,00
грн. з кожного.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про зміну рішення суду першої
інстанції та відмови в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 29 січня 2013 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений
попередній договір, відповідно до умов
якого ОСОБА_3 зобов'язався продати
позивачу автомобіль марки «Suzuki Grand
Vitara», 2008 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, а ОСОБА_2
зобов'язався сплатити ОСОБА_3 83 500,00 коп.

01 лютого 2013 року позивач придбав
легковий автомобіль марки «Suzuki Grand
Vitara», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, у відповідача за 83 311,00 грн.
через комісійний магазин - ТОВ
«Автокорпорація», який мав право
оформляти угоди пов'язані з
купівлею-продажем легкових
автомобілів. Про даний факт свідчить
копія довідки-рахунку ТОВ
«Автокорпорація», серії ААА № 013486 від 01
лютого 2013 року.

06 вересня 2013 року Оболонським районним
судом м. Києва ухвалено рішення, яке
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
06.11.2013 року залишене без змін, про
часткове задоволення позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Публічне акціонерне
товариство «Банк Форум» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
автомобіля та застосування наслідків
його недійсності.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи суму коштів солідарно з
відповідачів, суд першої інстанції
прийшов до висновків що для виникнення
права спільної сумісної власності
подружжя на майно, одержане за
укладеним одним із подружжя договором,
не потрібно щоб воно було фактично
внесено до сімейного бюджету,
достатньо лише самого факту укладення
такого договору одним із подружжя в
інтересах сім'ї. А тому на підставі ч. 4
ст. 65 СК України та ст. 216 ЦК України
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Проте колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 06.09.2013 року встановлено, що
автомобіль SUZUKI Grand Vitara, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 не надавала
згоду на його відчуження, а тому суд
прийшов до висновку про необхідність
визнати недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля SUZUKI Grand Vitara,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
укладений 01.02.2013 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2

Відповідно до ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні в
натурі все, що вона одержана на
виконання цього правочину.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання угод
недійсними», реституція як спосіб
захисту цивільного права (частина
перша статті 216 ЦК ( 435-15 )
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

Враховуючи те, що попередній договір
від 29.01.2013 року, який було визнано
недійсним, був укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, а рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 06.09.2013 року
встановлено що ОСОБА_1 не надавала
згоду на відчуження вказаного
автомобілю, і як вбачається з
укладеного договору, не була стороною
при його укладанні, вимога реституції
до неї не застосовується.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до помилково висновку про
задоволення позовних вимог до ОСОБА_1

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції в частині позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів
підлягає скасуванню з ухваленням у
справі нового рішення.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 08 липня 2014 року в
частині позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення коштів -
скасувати.

В зазначеній частині ухвалити
нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення коштів -
відмовити.

В решті зазначене рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: