інстанції Шовкопляс О.П.Провадження №
22-ц/780/4957/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 45
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - судді Верланова
С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 13 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про вселення, усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та за об'єднаним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися з уточненим в подальшому
позовом до ОСОБА_2, в якому просили
вселити їх до квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їм
перешкод у користуванні вказаною
квартирою.

Вимоги позову обґрунтували тим, що
квартира АДРЕСА_1 належить позивачам
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_2 на
праві спільної часткової власності, а
саме, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 належить на праві
власності кожному по 1/4 частині, а
ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2
частини квартири. У вказаній квартирі з
1985 року зареєстрований ОСОБА_5, який є
батьком ОСОБА_4 та колишнім чоловіком
ОСОБА_3 Посилаючись на те, що відповідач
чинить їм перешкоди у користуванні та
розпорядженні своїм майном, а саме,
забрала ключі від вхідних дверей та не
впускає їх до квартири, просили їх
позов задовольнити.

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5 та просила
визнати його таким, що втратив право
користування спірною квартирою на
підставі ч.2 ст.405 ЦК України.

Позов мотивувала тим, що ОСОБА_5 зі
своєю сім`єю - дружиною ОСОБА_3 та сином
ОСОБА_4 з початку 1997 року і по даний час
проживають у належній їм іншій
квартирі АДРЕСА_2. З того часу
відповідач не сплачує комунальні
послуги за спірну квартиру та нею не
цікавиться. Також позивач зазначала, що
домовленостей між нею та відповідачем
встановлено не було, будь-яких перешкод
в користуванні спірною квартирою вона
йому не чинила, а тому просила її позов
задовольнити.

Ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 березня 2014 року справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 об'єднано в
одне провадження зі справою за позовом
ОСОБА_2

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 травня 2014 року позов ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до квартири
АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоди у
користуванні вказаною квартирою.

В решті позовних вимог відмовлено.

Об'єднаний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
змінити рішення суду першої інстанції
в частині зобов'язання її не чинити
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перешкоди у
користуванні спірною квартирою та
відмовити в задоволенні даної вимоги,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 просять рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким їх позов задовольнити у
повному обсязі, а в задоволення позову
ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з`явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає задоволенню
повністю, а апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає задоволенню частково, з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із
того, що співвласниками спірної
квартири є ОСОБА_3, ОСОБА_4, яким
належить кожному по 1/4 частині квартири
та ОСОБА_2, якій належить 1/2 частини
квартири. Відповідач ОСОБА_2 не
заперечує проти проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 у спірній квартирі, однак
заперечує проти проживання у квартирі
ОСОБА_5, який добровільно її звільнив.
Також суд зазначив, що позивачами не
надано доказів того, що ОСОБА_2 чинить
їм перешкоди у користуванні спірної
квартирою.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та підтверджується
наявними у справі доказами, що квартира
АДРЕСА_1 належить позивачам ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_2 на праві
спільної часткової власності, а саме,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 належить на праві
власності кожному по 1/4 частині, а
ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2
частини квартири.

Як вбачається з довідки
житлово-будівельного кооперативу
«Слава від 10 березня 2014 року вказана
квартира складається з двох кімнат та
має житлову площу 43, 40 кв.м. У вказаній
квартирі проживають: відповідач ОСОБА_2
з чоловіком ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, однак вони за вказаною
адресою не зареєстровані (а.с.149).

Встановлено та не заперечується
сторонами, що у спірній квартирі
зареєстрований позивач ОСОБА_5 з 31
травня 1985 року по даний час. 31 серпня 1990
року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували
шлюб, від якого у них народився син
ОСОБА_4, 03 червня 1991 року. 31
серпня 2012 року шлюб між ними розірвано
(а.с.6-8).

Як вбачається з матеріалів справи 13
серпня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Білоцерківського МВ ГУ МВС України в
Київській області з заявою про те, що
ОСОБА_2 не допускає її та сина до
користування квартирою АДРЕСА_3, не
відчиняє вхідні двері. В ході перевірки
встановлено, що ОСОБА_2 не допускає
ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4 до належної їм
на праві власності частини квартири. Ці
обставини підтверджуються заявою
ОСОБА_3 та даними висновку
Білоцерківського МВ ГУ МВС України в
Київській області від 17 серпня 2013 року
(а.с.18,19).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку
(квартири) визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що
виникнення права членів сім'ї власника
будинку (квартири) на користування цим
будинком (квартирою) та обсяг цих прав
залежить від виникнення у власника
будинку права власності на цей будинок,
а відтак - припинення права власності
особи на будинок припиняє право членів
її сім'ї на користування цим будинком
(квартирою).

Отже, права членів сім'ї власника
будинку на об'єкт власності є похідними
від прав самого власника.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до
членів сім`ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
ч.2 ст.64 цього кодексу. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування цим приміщенням.

Частиною 2 ст. 64 ЖК України передбачено,
що до членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про задоволення позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повному
обсязі, оскільки позивач ОСОБА_5
зареєстрований у спірній квартирі, є
членом сім`ї співвласника квартири
ОСОБА_4, а припинення сімейних
відносини з співвласником квартири
ОСОБА_3 не позбавляє його права
користуватися частиною квартири, яка
їй належить. При цьому, колегія суддів
враховує, що частки всіх співвласників
спірної квартири в натуру не виділені.

Крім того, колегія суддів враховує, що
ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачам у
користуванні належною їм на праві
власності частиною квартири, що
підтверджується заявою ОСОБА_3 від 13
серпня 2013 року та даними висновку
Білоцерківського МВ ГУ МВС України в
Київській області від 17 серпня 2013 року.

Однак суд першої інстанції в порушення
вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України, вирішуючи
даний спір, на вказані положення закону
і обставини справи належної уваги не
звернув та дійшов помилкового висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову у повному обсязі.

Також колегія суддів не погоджується з
оскаржуваним рішенням суду в частині
задоволення позову ОСОБА_2

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про
визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування спірною квартирою на
підставі ч.2 ст.405 ЦПК України, суд
першої інстанції виходив із того, що
сторонами по справі не було досягнуто
згоди щодо проживання ОСОБА_5 у
вказаній квартирі.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Частиною 2 статті 405 ЦК України
передбачено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

По справі встановлено, що ОСОБА_5 є
рідним братом ОСОБА_2, а відтак він не
відноситься до членів її сім`ї
відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, а є
колишнім чоловіком ОСОБА_3 та батьком
ОСОБА_4

Таким чином у суду першої інстанції
були відсутні законні підстави для
задоволення позову ОСОБА_8

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про задоволення позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_8, з наведних
вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

ОСОБА_3 при подачі позову сплатила
судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп., а
при подачі апеляційної скарги - 121 грн. 80
коп. Оскільки судова колегія ухвалює
нове рішення і позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 задовольняє, а в задоволенні
позову ОСОБА_8 відмовляє, то понесені
ОСОБА_3 витрати підлягають стягненню з
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 у рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2
про вселення, усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням -
задовольнити.

Вселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перешкод у
користуванні квартирою АДРЕСА_3.

В задоволенні об'єднаного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судовий збір у розмірі
по 78 грн. 83 коп., кожному.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді