У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Оніпко О.В.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційні скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Дубровицького районного суду від 25
липня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмета спору ОСОБА_1 про визнання
недійсними свідоцтв про право
власності на житловий будинок та про
право на спадщину, визнання права
власності на спадкове майно, -

в с т а н о
в и л а :

ОСОБА_2 18 березня 2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_1 про визнання
недійсними свідоцтв про право
власності на житловий будинок та про
право на спадщину, визнання права
власності на спадкове майно.

Третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 11
листопада 2013 року звернулася з
позовною заявою про визнання частково
недійсними свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом та про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом.

Рішенням Дубровицького районного
суду від 25 липня 2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1
відмовлено .

Вважаючи дане рішення незаконним
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу.

Невірним вважає висновки суду про те,
що нею не доведено прийняття спадщини
після смерті її матері, оскільки свідки
в судовому засіданні довели
протилежне.

При цьому та обставина, що вона
проживала з матір"ю в одному будинку
протягом декількох років не
заперечувалась жодною із сторін.

Вказує, що господарство її батьків
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та господарство її
брата з дружиною, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, були
різними родинно-трудовими
об"єднаннями.

При цьому стверджує, що у єдиного
власника забудовника спірного
житлового будинку 1918 року забудови на
час відкриття спадщини в 1972 році було
двоє дітей, вона та ОСОБА_6 і вони обоє
прийняли спадщину. Зазначає, що вона
була приписана із ОСОБА_5 в одному
будинку.

Вважає, що вона та її брат ОСОБА_6
успадкували по 50/100 частин спірного
житлового будинку.

Вказує, що видача в 2011 та 2013 роках
оспорюваних правовстановлюючих
документів порушила її суб"єктивне
право власності на спірний будинок.

Просить скасувати оскаржуване
рішення в частині відмови в
задоволенні її вимог та ухвалити нове
про задоволення її позову.

ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі на
рішення Дубровицького районного суду
від 25 липня 2014 року вказує, що
матеріали справи не містять доказів
про набуття ОСОБА_7 права власності на
другу частку спірного
будинковолодіння.

Не погоджується і з висновком суду
про не доведення позивачем поважності
причин пропуску строку для подання
позовної заяви, оскільки він не
звертався до суду із такою заявою.

Вказує, що рішенням суду
Зарічненського районного суду від 01
жовтня 2013 року на яке покликався суд
першої інстанції в оскаржуваному
рішенні, не встановлено, не стверджено
і не заперечено жодної обставини, яка б
підтверджувала чи заперечувала факт
прийняття ОСОБА_2 спадщини смерті
ОСОБА_6.

Зазначає, що спадщину після смерті
ОСОБА_6 в 2002 році він прийняв у
встановлений п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року
спосіб шляхом вступу в управління та
володіння спадковим майном.

Просить скасувати оскаржуване
рішення в частині відмови в
задоволенні його вимог та ухвалити
нове про задоволення його позову.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційних скарг, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги підлягають
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер рідний дядько позивача
ОСОБА_6, рідний брат його матері ОСОБА_1.
Факт смерті стверджується витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про смерть від 11.12.2012
року (а.с. 17).

Після його смерті відкрилася спадщина
на 1/2 частину будинковолодіння в
АДРЕСА_1.

Факт належності спірного
домоволодіння ОСОБА_6, а раніше його
батькам, стверджується
погосподарськими книгами Серницької
сільської ради, випискою з
погосподарської книги №5, особового
рахунку НОМЕР_1 від 04 березня 2013 року.

06 червня 2002 року ОСОБА_6 залишив заповіт
на ім'я позивача, який посвідчений
секретарем Серницької сільської ради
Зарічненського району Рівненської
області та зареєстрований у журналі
реєстрації нотаріальних дій під №24
(а.с. 7).

Із заявою у нотаріальну контору про
видачу свідоцтва про право на спадщину
позивач звернувся лише в лютому 2013
року.

28 лютого 2013 року державний нотаріус
Зарічненської державної нотаріальної
контори відмовила позивачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
житловий будинок у зв"язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на спірне будинковолодіння
(а.с. 14).

Судом встановлено, що співвласником
другої частки будинковолодіння була
дружина покійного ОСОБА_6 - ОСОБА_7, яка
на день смерті ОСОБА_6 проживала разом з
ним в одному будинку, фактично прийняла
спадщину, та у свою чергу заповіла
успадковане майно ОСОБА_3 (а.с. 63).

Даний факт підтверджується
інформаційною довідкою з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, яке
виникло на підставі свідоцтва про
право власності серії ЯЯЯ № 987817 від 21
липня 2011 року (а.с.93).

Рішенням Зарічненського районного
суду Рівненської області від 01 жовтня
2013 року, яке набрало законної сили,
відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3 про
встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК У РСР (1963 р.)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину якщо фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; якщо він подав державній
нотаріат конторі за місцем відкриття
спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позовних вимог позивача, оскільки під
час судового розгляду ним не було
доведено факту прийняття своєї частки
спадщини в розмірі 1/6 частини житлового
будинку разом з надвірними будівлями,
що знаходиться в АДРЕСА_1 належними і
допустимими доказами, так як і не
доведено поважності причин пропуску
строків подання заяви про прийняття
спадщини в нотаріальну контору.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог третьої особи по справі ОСОБА_1,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що в
судовому засіданні не знайшли
підтвердження обставини прийняття нею
спадщини після смерті матері в порядку
спадкування за законом, оскільки суду
не надано жодних переконливих і
допустимих доказів в їх підтвердження.

З урахуванням викладеного колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв"язку із
чим рішення підлягає залишенню без
змін, як ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 11, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Дубровицького районного
суду від 25 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
С.В. Демянчук

О.В. Оніпко