Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого
Рудюка О.Д.

при секретарі
Данько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - комунальне підприємство
Київської обласної ради «Вишгородське
бюро технічної інвентаризації» про
визнання права власності на житловий
будинок та за зустрічним позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа - комунальне підприємство
Київської обласної ради «Вишгородське
бюро технічної інвентаризації» про
виділення в натурі частки
домоволодіння та стягнення
компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом, посилаючись на те, що її
найближчі родичі - мати ОСОБА_2, рідний
брат ОСОБА_5 були співвласниками
половини житлового будинку з
відповідними частинами надвірних
будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1.
Інша половина будинку належала
відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 (по ?
частині кожному). 27.11.2007р. у цьому
житловому будинку виникла пожежа, в
результаті чого вогнем знищено
повністю весь житловий будинок.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
побудували житлову споруду на своїй
частині земельної ділянки за вказаною
адресою, яка має статус самочинного
будівництва. На місці згорілого
будинку позивачка з чоловіком
побудували інший житловий будинок,
яким на даний час користуються вони та
ОСОБА_2 У зв'язку з тим, що у
позасудовому порядку вирішити питання
щодо переоформлення права власності на
зазначений будинок не видається
можливим, позивачка просила суд
визнати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили
право власності на відповідно 1/6, 1/6, ?
та ? частини відновленого житлового
будинку загальною площею 36кв.м.
житловою площею 24кв.м. (на технічному
паспорті від 06.06.2012р. позначеному під
літерою «А») по АДРЕСА_1 та визнати за
нею право власності на відновлений
після пожежі житловий будинок,
розташований за вказаною вище адресою.

Відповідачі за первинним позовом, у
свою чергу, звернулись до суду з
зустрічним позовом, свої вимоги
мотивуючи тим, що пожежею, яка сталась
23.11.2007р. було повністю знищено будинок
АДРЕСА_1. Однак, протягом 2008-2009 років
згорілий будинок було відновлено. На
даний час із усього майна, яке на праві
спільної часткової власності належить
сторонам по справі, фізично наявним та
зареєстрованим відповідно до
технічного паспорта є майно загальною
вартістю 78 557,00грн., серед якого певні
будівлі перебувають у постійному
користуванні позивачів за зустрічним
позовом, якими, крім того, було
самочинно зведено будинок та гараж.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили виділити їм у
натурі у спільну часткову власність ?
частку із вищевказаного домоволодіння,
а також стягнути компенсацію належної
частки будинку, на який просить визнати
право власності позивачка ОСОБА_1

У процесі розгляду справи ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 зменшили позовні вимоги,
відмовившись від вимоги про стягнення
компенсації частки будинку.

У судовому засіданні позивач за
первинним позовом свої позовні вимоги
підтримала, проти зустрічного позову -
не заперечувала.

Представник відповідачки ОСОБА_2
визнав вимоги за первинним позовом,
проти зустрічних не заперечував.

Відповідач за первинним позовом та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4
та представник ОСОБА_3 проти позову
ОСОБА_1 не заперечували, вимоги за
зустрічним позовом підтримали.

Представник третьої особи КП КОР
«Вишгородське БТІ» просив розглянути
справу у його відсутності (лист №632 від
20.08.2014р.).

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши письмові
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов
наступного.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 після смерті
ОСОБА_7 успадкували за законом ?
частину житлового будинку з
відповідними частинами надвірних
будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Так, згідно дублікату свідоцтва про
право на спадщину за законом від
28.12.1998р., зареєстрованого у реєстрі за
№1-8080, спадковий будинок із брусу,
житловою площею 43,3кв.м., загальною -
87,0кв.м., 59% зносу, побудований в 1901р., а
також надвірні будівлі: два сараї «Б,В»,
погріб «Д», дві уборни - «Ж,И», огорожа -
« 1-9».

Власниками іншої ? частини будинку є
ОСОБА_3 та ОСОБА_4: згідно свідоцтва про
право на спадщину за законом від
15.11.2000р. ОСОБА_3 належить ? частина
будинку, згідно договору дарування від
24.11.2003р. ? частина будинку належить
ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 помер і після його
смерті ОСОБА_1 успадкувала за законом
земельну ділянку площею 0,0085га. для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована за
вказаною вище адресою. Для вирішення
питання про оформлення садкових прав
на частину будинку, що належала ОСОБА_5,
ОСОБА_1 отримала відмову з підстав
відсутності правовстановлюючого
документа ОСОБА_5 на новостворений
житловий будинок АДРЕСА_1.

23.11.2007р. у житловому будинку АДРЕСА_1
виникла пожежа з причини короткого
замкнення електромережі у другій
половині будинку гр. ОСОБА_3 Внаслідок
пожежі вогнем знищено житловий будинок
повністю, майно та особисті документи
(довідка №811 від 27.11.2007р., видана
начальником Вишгородського РУ ГУ МНС
України в Київській області).

Як вбачається з копії технічного
паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1
від 06.06.2012р., №5200047, сторони по справі
зазначені співвласниками цього
домоволодіння, а саме: ОСОБА_1 - 1/6
частина, ОСОБА_2 - 1/6 частина, ОСОБА_5 - 1/6
частина, ОСОБА_3 - ? частина, ОСОБА_4 - ?
частина. На земельній ділянці
знаходяться будівлі та споруди: «А,М» -
житлові будинки, «Б,В,Г,К», над Д» -
сарай, «Д» - погріб, «Ж,І» - убиральні,
«Л» - гараж, «1-9» - огорожа, з них
житловий будинок «М» та гараж «Л»
збудовані самочинно.

Так, право власності сторін
зареєстроване у КП КОР «Вишгородське
БТІ» на житловий будинок 1901 року
забудови (літера «А» за планом ділянки)
загальною площею 87,0кв.м., житловою
площею 43,3кв.м., а також надвірні будівлі
та споруди (літ.: «Б,В,Д,Ж,І»). При
проведенні технічної інвентаризації
станом на 09.04.2008р. на земельній ділянці
виявлено, що старий будинок «А»
частково зруйнований і складає
загальною площею 36,0кв.м., житловою
площею 24,0кв.м. Також наявні
старозабудовані надвірні будівлі та
споруди (літ.: «Б,В,Д,Ж,І», огорожа), що
відповідно право встановлювальним
документам належить всім
співвласникам. При проведенні
технічної інвентаризації станом на
06.06.2012р. на земельній ділянці виявлено
самочинні забудови: новобудований
житловий будинок «М» 2008 року забудови
загальною площею 38,1кв.м., житловою
площею 22,2кв.м., під «Е» погріб, «Л»
гараж, «Г» сарай, «К» сарай, «над Д»
надбудова (сарай).

Так, позивачка ОСОБА_1 посилається на
те, що будинок АДРЕСА_1 відновлений
після пожежі, з чим погодитись не можна,
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, житловий будинок 1901 року
забудови повністю знищено пожежею, а на
його місці фактично зведено новий
будинок, позначений у технічному
паспорті також під літерою «А».

Частиною 1 статті 346 ЦПК України
визначено вичерпний перелік підстав
припинення права власності, пунктом 4,
зокрема, - знищення майна.

Відповідно до ч.2 ст.349 ЦК України у разі
знищення майна, права на яке підлягають
державній реєстрації, право власності
на це майно припиняється з моменту
внесення за заявою власника змін до
державного реєстру.

Тобто припинення права власності з
підстави знищення майна пов'язано з
фактом звернення власника до
відповідного органу та наявністю
рішення цього органу по виключення
знищеної речі з державного реєстру. З
моменту внесення відповідних змін до
реєстру припиняється право на це майно.

Зважаючи на те, що власники знищеного
пожежею будинку не вчиняли дій,
визначених ч.2 ст.349 ЦК України, їх право
власності не припинено.

Разом з тим, побудований на місці
знищеного будинку новий житловий
будинок вважається новоствореним
майном - річчю, створеною (виготовленою)
особою, яка є результатом фізичних
фінансових, інтелектуальних зусиль
особи (осіб).

Відповідно до вимог ч.2 ст.331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Отже, право власності виникає з певних
правопороджуючих юридичних фактів або
правовідносин, передбачених нормами
об'єктивного права. Порядок державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно визначений законом.

Таким чином, зважаючи на вимоги
ст.ст.346,349,331 ЦК України, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 та вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 за
зустрічним позовом

Зустрічними позовними вимогами у
справі є виділення у натурі у спільну
часткову власність ? частки із
домоволодіння по АДРЕСА_1

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Підставами виникнення права спільної
часткової власності, зокрема, можуть
бути: придбання у власність майна двома
чи більше особами за
цивільно-правовими угодами; договір
про спільну діяльність; домовленість
подружжя шляхом укладення шлюбного
договору вважати майно, набуте за час
шлюбу, спільною частковою власністю;
прийняття спадщини кількома
спадкоємцями; передача займаних
квартир (будинків), житлових приміщень
у гуртожитках у порядку приватизації в
спільну часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
квартирі (будинку), житлових
приміщеннях у гуртожитках.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України
співвласник має право на виділ частки
із майна, що є у спільній частковій
власності.

Основною умовою застосування ст.364 ЦК
України є перебування майна у
власності особи. У даному випадку
майно, яке позивачі за зустрічним
позовом просять виділити в натурі у
спільну часткову власність, у їх
власності не перебуває, що
унеможливлює його виділення в натурі.
Крім того, вирішення спору про
виділення в натурі майна, яке навіть і
перебуває у спільній частковій або
сумісній власності, можливе лише за
умови проведення відповідної судової
експертизи - дослідження експертом на
основі спеціальних знань матеріальних
об'єктів, явищ і процесів, які містять
інформацію про обставини справи, що
перебуває у провадженні, зокрема, суду.
У такому випадку судовий експерт,
вирішуючи поставлені перед ним
питання, надає висновок, який
використовується в якості джерела
доказу.

Отже, зважаючи на те, що майно, яке
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять виділити в
натурі, не перебуває у їх власності,
підстави для задоволення зустрічного
позову відсутні.

Як визначено ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Враховуючи обставини справи та докази,
надані сторонами, суд прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
первинного та зустрічного позовів за
їх безпідставністю.

На підставі ст.ст.328,331,346,349,356,364 ЦК
України, ст.ст.3,10,11,58,60,88,213-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 - відмовити повністю.

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

О.Д.Рудюк