Справа №173/1500/13-ц
Провадження №2/173/1098/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 р. м.Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
майнової та моральної шкоди. В
обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 3 листопада 2009 року
позивач знаходився на території
промислової бази ТОВ «Українські
хімічні технології» в смт.
Новомиколаївка. Відповідач з невідомих
причин заліз у транспортний засіб КРАЗ
256 БІА та, завівши його, почав рухатись в
сторону його автомобіля TOYOTA Sequoia.
Побачивши це, позивач побіг до свого
автомобіля, але не встиг потрапити до
салону авто, оскільки відповідач зажав
його між автомобілем та КРАЗом та
протягнув їх близько 50 метрів.
Внаслідок цього випадку позивач
отримав забиття лівої частини грудної
клітини, забиття лівого передпліччя.
Автомобіль TOYOTA Sequoia отримав значні
пошкодження: необхідно було замінити
переднє ліве крило, двері, провести
рихтування стійки двері та покрасити
ліву частину транспортного засобу. За
виконання вказаних ремонтних робіт
було сплачено 26 242 грн. За фактом цієї
пригоди працівники державтоінспекції
не викликались. 15 березня 2010 року
відповідач сплатив 300 грн. в рахунок
відшкодування завданої майнової шкоди.
Тому станом на 26 лютого 2013 року сума
майнової шкоди становить 26 942 грн.
Окрім того, діями відповідача позивачу
завдано моральну шкоду внаслідок
душевних страждань, отриманого
ушкодження здоров'я, отриманих
ушкоджень автомобілем та пов'язаних з
цим витрат, яку позивач оцінює в 3000 грн.
На підставі вищевикладеного позивач
просив суд стягнути з відповідача на
його користь 25 942 грн. в рахунок
відшкодування майнової шкоди, 3000 грн. в
рахунок завданої моральної шкоди; 2000
грн. витрати на правову допомогу, а
також 289 грн. 42 коп. - суму сплаченого
судового збору.

В судове засідання позивач не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала та просила
суд задовольнити позовні вимоги, суду
пояснила, що 3 листопада 2009 року ОСОБА_1
разом з іншими особами, в тому числі з
ОСОБА_2, приїхали на територію
промислової бази ТОВ «Українські
хімічні технології» з метою під'єднати
акумулятори на автомобілі КРАЗ. ОСОБА_2
знаходився за кермом автомобіля КРАЗ
та здійснив наїзд на автомобіль TOYOTA
Sequoia та зачепив ОСОБА_1 Автомобіль TOYOTA
Sequoia належав батьку позивача, проте
позивач мав право керувати даним
автомобілем. Працівники ДАІ не
викликались, відповідач обіцяв
відшкодувати завдану шкоду і 15 березня
2010 року сплатив 300 грн. в рахунок
завданої матеріальної шкоди, у зв'язку
з чим представник позивача вважала, що
позивачем не пропущено строк позовної
давності. На ремонт автомобіля було
витрачено 26 242 грн. також позивачу було
завдано моральну шкоду, яку він оцінює
в 3000 грн. ОСОБА_2 на момент даної пригоди
не знаходився у трудових відносинах з
позивачем та ЗАО «Ада», а тому він є
належним відповідачем у справі.
Відповідачем не надано доказів того, що
шкоду було завдано в наслідок
непереборної сили.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
подав заяву про розгляд справи без його
участі. Представник відповідача в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечував. Суду
пояснив, що відповідач взагалі не був
за кермом КРАЗу. Акумулятор підключив
за вказівкою ОСОБА_1, з яким був у
трудових відносинах. Після події, що
трапилась, жодних претензій позивач не
мав. ДАІ не викликали, оскільки ОСОБА_1
не мав документів на машину. В лікарні
сплатив ОСОБА_1 300 грн. на лікування.
Представником відповідача також
зроблено заяву про застосування
позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення осіб,
які брали участь у справі, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи
та оцінивши докази в їх сукупності,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі обставини
та відповідні їм правовідносини.

3 листопада 2009 року на території
промислової бази товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українські хімічні технології»,
розташованої у смт. Новомиколаївка
Дніпропетровської області, ОСОБА_2,
керуючи автомобілем КРАЗ 256 БІА зажав
ОСОБА_1 між стоячим автомобілем TOYOTA
Sequoia та автомобілем КРАЗ 256 БІА і
протягнув його на деяку відстань,
внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тілесні
ушкодження і звертався за медичною
допомогою до колективного
підприємства «Дніпродзержинська
міська лікарня швидкої допомоги», а
автомобіль TOYOTA Sequoiaотримав механічні
пошкодження.

Обставини, встановлені судом, а
саме щодо місця, часу події та особи
потерпілого та завдавала шкоди,
особами, які брали участь у справі в
судовому засіданні не оспорювались.

Також дані обставини
підтверджуються довідкою
Верхньодніпровського РВ від 14 січня 2014
року, згідно з якою 3 листопада 2009 року
до Верхньодніпровського РВ надходило
повідомлення від ОСОБА_1 щодо
пошкодження автомобілю TOYOTA Sequoia НОМЕР_1,
скоєного водієм автомобіля КРАЗ 256 БІА
ОСОБА_2 в смт. Новомиколаївка
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області на
території бази ТОВ «Українські хімічні
технології» (а.с.88); довідкою КЗ
«Дніпродзержинська міська лікарня
швидкої медичної допомоги»
Дніпропетровської обласної ради» від 19
лютого 2013 року про те, що 3 листопада 2009
року ОСОБА_1 звертався до лікарні з
забиттям лівої половини грудної
клітини та забиттям лівого передпліччя
(а.с.19).

Також свідок ОСОБА_3, суду показав,
що до нього звернувся за допомогою
ОСОБА_1 щоб поставити акумулятори на
машини. Приїхали на базу. Машина ОСОБА_1
TOYOTA стояла попереду КРАЗа, метрів за 5.
Коли поставили акумулятори на КРАЗ
машина поїхала, зачепила ОСОБА_1 та
автомобіль TOYOTA. Хто був за кермом КРАЗу
він не знає.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Матеріалами справи
підтверджується, що станом на 3
листопада 2009 року автомобіль КРАЗ 256Б1,
який належав ТОВ «Українські хімічні
технології», був знятий з обліку та
зареєстрованим не значився (а.с.90).
Жодних доказів того, на якій правовій
підстав ОСОБА_2 керував автомобілем
КРАЗ 3 листопад 2009 року, сторонами не
було надано. Таким чином суд приходить
до висновку, що ОСОБА_2 неправомірно
заволодів транспортним засобом КРАЗ,
оскільки керував транспортним засобом
без жодних правових документів, а тому
згідно з ч. 3 ст. 1187 Цивільного кодексу
України є особою, яка зобов'язана
відшкодувати завдану шкоду на
загальних підставах.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187
Цивільного кодексу України особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Жодних доказів на підтвердження
факту завдання шкоди внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого відповідачем не було
надано.

У зв'язку з чим суд приходить до
висновку, що ОСОБА_2 є належним
відповідачем в даній справі.

Факт завдання механічних
ушкоджень автомобілю TOYOTA
підтверджується довідкою
Верхньодніпровського РВ від 14 січня 2014
року, згідно з якою 3 листопада 2009 року
до Верхньодніпровського РВ надходило
повідомлення від ОСОБА_1 щодо
пошкодження автомобілю TOYOTA Sequoia НОМЕР_1.
В наслідок вказаної події автомобіль
TOYOTA Sequoia отримав пошкодження лівої
частини кузова (а.с.88). Свідки ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, в судовому засіданні також
підтвердили факт завдання механічних
пошкоджень автомобілю TOYOTA 3 листопада
2009 року.

В обґрунтування завданих збитків
позивачем надано рахунок ПП «ОСОБА_5»
від 20 листопада 2009 року, яким
підтверджується проведення ремонтних
робіт автомобіля TOYOTA Sequoia НОМЕР_1 (а.с.15)
та акт від 24 грудня 2009 року та квитанцію
від 25 грудня 2009 року, якими
підтверджується факт оплати ОСОБА_1 ПП
«ОСОБА_5.» 26 242 грн. за проведення
ремонту автомобіля TOYOTA Sequoia НОМЕР_1
(а.с.14).

Відшкодування збитків, в тому
числі витрат, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права, згідно зі ст. 23
Цивільного кодексу України є одним зі
способів відшкодування майнової шкоди.

В суду не має підстав не приймати
до уваги докази надані позивачем в
обґрунтування завданої матеріальної
шкоди. Жодних доказів на спростування
завданої суми збитків відповідачем не
було надано, клопотань про проведення
судової експертизи з метою з'ясування
характеру завданих механічних
пошкоджень автомобілю та розміру
завданих збитків, особами, які брали
участь у справі не було заявлено, а тому
суд вважає, що позивачем доведено суму
завданої шкоди.

Також суд приймає до уваги
посилання представника позивача на
довідку Центру безпеки дорожнього руху
та автоматизованих систем від 22 травня
2014 року, згідно з якою у період з 1 січня
2008 року на території України за участю
автомобіля TOYOTA Sequoia НОМЕР_1, 2008 року
випуску, дорожньо-транспортних пригод
не зареєстровано (а.с.119).

Суд не приймає до уваги доводи
представника відповідача про те, що
позивачем не надано жодних доказів
того, на яких правових підставах він
керував автомобілем TOYOTA Sequoia НОМЕР_1, як
обґрунтування того, що ОСОБА_1 є
неналежним позивачем у справі, з огляду
на наступне.

Згідно ст. 124 Конституції України
та ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального
кодексу України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Позивач - це
особа, на захист прав та інтересів якої
відкрито провадження у справі.

Судом встановлено, що в наслідок
дій відповідача, ОСОБА_2, саме ОСОБА_1
було завдано матеріальну шкоду, яка
полягала у понесені ним витрат на
ремонт автомобіля TOYOTA Sequoia. А тому
відсутність доказів правомірного
володіння автомобілем TOYOTA Sequoia не
виключає право ОСОБА_1 на звернення до
суду з позовом про відшкодування
завданої матеріальної та моральної
шкоди.

Разом з тим, ст. 256 Цивільного
кодексу України визначено, що особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу протягом строку позовної
давності. Згідно зі ст. 257 Цивільного
кодексу України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що про
порушення свого права та про особу, яка
його порушила позивачу було відомо вже
в день завдання шкоди, а саме 3
листопада 2009 року. Отже трирічний строк
позовної давності закінчився 4
листопада 2012 року. Матеріалами справи
підтверджується, що до суду позивач
звернувся лише 4 березня 2013 року, тобто
після спливу трирічного строку
позовної давності.

Суд не приймає до уваги доводи
представника позивача про те, що
позивачем не пропущено строк позовної
давності, оскільки 15 березня 2010 року
відповідач сплатив позивачу 300 грн. в
рахунок відшкодування завданої
майнової шкоди і тим самим визнав свій
обов'язок перед позивачем, що є
підставою для переривання перебігу
позовної давності у відповідності до
ст. 264 Цивільного кодексу України.

Під час розгляду справи судом
відповідач та його представник не
заперечували сплату ОСОБА_2 300 грн.
ОСОБА_1, проте, зі слів представника
відповідача, вони були сплачені
відразу, 3 листопада 2009 року, після того
як ОСОБА_1 звернувся до лікарні. Жодних
інших домовленостей про відшкодування
шкоди між ним не було і позивач не мав
до відповідача жодних матеріальних
претензій.

В обґрунтування доводів визнання
ОСОБА_2 свого обов'язку перед ОСОБА_1
саме 15 березня 2010 року представник
позивача посилається лише на показання
свідка ОСОБА_4, яка в судовому засіданні
підтвердила, що зі слів диспетчера їй
відомо, що ОСОБА_2 в березні 2010 року
передав через диспетчера ОСОБА_1 300 грн.
в рахунок відшкодування завданої
шкоди.

Суд критично оцінює такі покази
свідка, оскільки, на думку суду лише
показаннями одного свідка не можна
підтвердити факт передачі грошей та
час їх передачі. Свідок ОСОБА_4 не була
особисто присутня при передачі грошей
ОСОБА_2 саме ОСОБА_1, також жодними
іншими доказами не підтверджується
дата передачі таких грошей, суд
приходить до висновку, що визнання
ОСОБА_2 свого обов'язку щодо
відшкодування завданої шкоди перед
ОСОБА_1 саме 15 березня 2010 року є
припущенням, на якому згідно з ч. 4 ст. 60
Цивільного процесуального кодексу
України не може ґрунтуватися
доказування.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якою
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Приймаючи до уваги, що
відповідачем та його представником
було зроблено заяву про застосування
позовної давності, підстав для
визнання причин пропущення позовної
давності поважними не встановлено, суд
приходить до висновку, що є підстави
для відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди за спливом позовної
давності.

У відповідності до положень ст.ст.
79, 88 Цивільного процесуального кодексу
України, судові витрати понесені
позивачем, в тому числі витрати на
правову допомогу, у разі відмови у
позові не відшкодовуються та не
стягуються з відповідача.

Керуючись ст. ст. 23, 256, 257,261, 264, 267,
1187 Цивільного кодексу України, ст.ст.
10,11, 60, 79, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
майнової та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які приймали
участь у справі, проте не були присутні
під час проголошення рішення суду,
мають право оскаржити його протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко