Номер провадження: 22-ц/785/7864/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 15 липня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання права власності, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
Малиновського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею
право власності на 51/100 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 яка складається
з: 1-1 - веранда площею 13,1 кв. м.; 1-2 - жила
площею 17,8 кв. м; 1-3 - жила площею 13,3 кв. м;
1-4 - веранда площею 10,5 кв. м; всього
загальною площею 54,7 кв. м., з яких жила
площа 31,1 кв. м., розташованих на
земельній ділянці площею 319 кв. м.,
мотивуючи це тим, що вона є власником
58/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1,
відповідно до договору дарування № 8-
2646 від 29.07.1998 року. Рішенням
апеляційного суду Одеської області від
14.11.2013 року розділено реально
домоволодіння з господарськими
спорудами АДРЕСА_1 між співвласниками
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та встановлено порядок
користування земельною ділянкою. Також
вищезазначеним рішення позивачу
виділено в натурі частину
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 а
саме: 1-1 - веранда площею 13,1 кв. м. - 5166,0
грн.; 1-2 - жила площею 17,8 кв. м. - 10802,0 грн.;
1-3 - жила площею 13,3 кв. м. - 8071 грн., 1-4 -
веранда площею 10,5 кв. м - 4140,0 грн., всього
загальною площею 54,7 кв. м., жила площа 31,1
кв. м., що складає 51/100 частину
домоволодіння. Виділено позивачу в
користування земельну ділянку площею
319,0 кв. м. відповідно до меж, визначених
судовим рішенням.

Таким чином рішенням суду фактично
було змінено договір дарування від
29.07.1998 р.. який є правовстановлюючим
документом для позивача. З огляду на
викладене вбачається, що для подальшої
реєстрації за позивачем речового права
на частину житлового будинку, яка була
виділена їй в натурі рішенням
апеляційного суду Одеської області,
вона повинна набути право власності на
нього. Оскільки питання права
власності на виділену частку житлового
будинку в апеляційному суді Одеської
області не розглядалось, позивач
вимушена звернутися до суду з вимогами
про визнання за нею права власності на
зазначені приміщення, з метою
реалізації своїх прав, визначених
законодавством України, щодо спірних
приміщень.

Рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси від 15.07.2014 року позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на 51/100 частину домоволодіння
АДРЕСА_1, яка складається з 1-1 - веранда
площею 13,1 кв. м.; 1-2 - жила площею 17,8 кв. м.;
1-3 - жила площею 13,3 кв.м.; 1-4 - веранда
площею 10,5 кв.м., всього загальною площею
54,7 кв. м., з яких жила площа 31,1 кв. м.,
розташованих на земельній ділянці
площею 319 кв.м.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду
Одеської області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Малиновського районного суду
м.Одеси від 15.07.2014 року та ухвалити нове,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
ухваленні рішення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що:

На підставі договору дарування серії
ААО №320442 від 29 липня 1998 року,
посвідченого державним нотаріусом
Першої одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за №8-2646,
ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_6, позивач по
справі, прийняла в дар 58/100 частини
житлового будинку з надвірними
спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1, що
складається в цілому з однієї кам'яної
житлової будівлі, житловою площею 57,5
кв. м. Та надвірних споруд: «Б», «Д» -
двох сараїв, «В» - вбиральні, «Е», «Ж» -
двох гаражів, №1-2 - огороджень, І -
мостіння, розташованих на земельній
ділянці розміром 550 кв. м.

Право власності в КП «ОМБТІ та РОН» за
ОСОБА_3 було зареєстровано на частину
житлового будинку за №39922 стр. 198 кн. 247
від 25 серпня 1998 року.

В Малиновському районному суді м. Одеси
перебувала цивільна справа за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ в натурі
спільного часткового майна, та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визначення порядку користування
земельною ділянкою та надвірними
спорудами.

15 квітня 2013 року Малиновським районним
судом м. Одеси ухвалено рішення, яким
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ в
натурі спільного часткового майна
задоволено частково. Виділено ОСОБА_2 в
натурі частину домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 42,/
кв. м., в тому числі житловою 26,4 кв. м., що
складають: кухня 1-5 площею 8,7 кв. м.,
ванна 1-6 площею 2,4 кв. м., коридор 2-1
площею 5,2 кв. м., житлова кімната 2-2
площею 16,9 кв. м., житлова кімната 2-3
площею 9,5 кв. м. та надвірні споруди:
гараж літ. «Е», за адресою АДРЕСА_1,
згідно висновку № 3158/23 судової
будівельно-технічної експертизи від
12.11.2012 року. Припинено спільну часткову
власність між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
домоволодіння АДРЕСА_1 В іншій частині
позову відмовлено. Позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визначення порядку
користування земельною ділянкою та
надвірними спорудами задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі
5528,00 грн. (п'ять тисяч п'ятсот двадцять
вісім гривень 00 копійок). В іншій
частині позову відмовлено.

14 листопада 2013 року апеляційним судом
Одеської області рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 16 квітня 2013 року скасовано. Позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ в
натурі спільного часткового майна,
зменшення суми грошової компенсації,
стягнення витрат за проведення
експертизи, зобов'язання відповідача
демонтувати сараї задоволено частково.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визначення порядку
користування домоволодіння,
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, стягнення грошової
компенсації, зобов'язання не чинити
перешкод в користуванні газо-водо
електропостачанням задоволено
частково. Розділено реально
домоволодіння з господарськими
спорудами АДРЕСА_1 між співвласниками
ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Виділено у
користування ОСОБА_2 в натурі частину
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, в
тому числі: 1-6 ванна площею 2,4 кв. м 1334,0
грн.; 2-1 коридор площею 5,2 кв. м 2891,0 грн.;
2-2 житлова площею 16,9 кв. м. - 9395 грн.; 2-3
житлова площею 9,5 кв. м. - 5281 грн.; 1-5 кухня
площею 8,7 кв. м. - 4836 грн.; всього:
загальною площею - 42,7 кв. м, житловою
площею - 26,4 кв. м., Із надвірних будівель:
гараж літ. «Е». Виділено у користування
ОСОБА_3 в натурі частину домоволодіння
за адресою АДРЕСА_1 в тому числі: 1-1 -
веранда площею 13,1 кв. м. - 5166,0 грн.; 1-2 -
жила площею 17,8 кв. м. -10802. грн.; 1-3 - жила
площею 13,3 кв. м. - 8071 грн., 1-4 - веранда
площею 10,5 кв. м - 4140.0 грн., всього
загальною площею 54,7 кв. м., жилою площею
31,1 кв. м., що складає 51/100 частину
домоволодіння.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання права власності, районний
суд виходив з того, що зібрані по справі
докази та встановлені фактичні
обставини справи, дозволяють
задовольнити позовні вимоги позивача у
повному обсязі.

Такий висновок суду є правильним і
таким, що відповідає обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи
підставами заявленого позову ОСОБА_3
зазначила те, що рішенням апеляційного
суду фактично було змінено частки
позивача у праві власності, які
визначені у договорі дарування від
29.07.1998 року, який є правовстановлюючим
документом щодо права власності
позивача. Позивач зазначала, що для
подальшої реєстрації за нею речового
права на частину житлового будинку, яка
була виділена їй в натурі рішенням
апеляційного суду Одеської області,
вона повинна набути право власності на
нього. Оскільки питання права
власності на виділену частку житлового
будинку в апеляційному суді Одеської
області не розглядалось, позивач
вимушена звернутися до суду з вимогами
про визнання за нею права власності на
зазначені приміщення, з метою
реалізації своїх прав, визначених
законодавством України, щодо спірних
приміщень.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

В засіданні судової колегії позивач
ОСОБА_3 пояснила, що вона зверталася до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції із заявою
про державну реєстрацію права
власності на домоволодіння з
господарськими будівлями і спорудами,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. До
заяви нею були подані
правовстановлюючі документи для
проведення державної реєстрації та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 14.11.2013 року, яким були
змінені частки у праві власності
співвласників домоволодіння.
Аналогічну заяву про державну
реєстрацію права власності на
домоволодіння з господарськими
будівлями і спорудами, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1 відносно належної
їй частки було подано і ОСОБА_2 з
додаванням правовстановлюючих
документів та рішення апеляційного
суду Одеської області від 14.11.2013 року,
яким було реально розділено
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з
виділення його співвласникам в натурі
частини домоволодіння. Згідно
відповіді державного реєстратора
вбачається, що подані документи не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, а саме те, що рішенням
апеляційного суду домоволодіння
поділено на дві ізольовані квартири, в
той час, як заяву подану про державну
реєстрацію домоволодіння з
господарськими будівлями і спорудами.
Домоволодіння розділене на дві
частини, яким окремі адреси не
присвоєні. Склад приміщень виділених у
власність не відповідає даним
технічного паспорту. При цьому
державний реєстратор повідомив усно,
що він зможе зареєструвати частку у
праві власності, визначену рішенням
апеляційного суду Одеської області у
разі, якщо в судовому рішенні буде
визнано право власності на частки, які
утворилися внаслідок реального поділу
домоволодіння відповідно рішення
апеляційного суду Одеської області
лише у разі, якщо буде визнано право
власності на вказані розділені частки.

Представник позивача ОСОБА_3 пояснила,
що рішення апеляційного суду вступило
в законну силу, оскільки у відкритті
касаційного провадження було
відмовлено. Вимог про визнання права
власності при поділі домоволодіння не
заявлялося і тому немає підстав для
ухвалення апеляційним судом
додаткового рішення. Питання
невідповідності складу приміщень, які
виділені сторонам при реальному поділі
домоволодіння апеляційним судом зі
складом приміщень позначених у
технічному паспорті не можуть бути
усунені судом апеляційної інстанції,
оскільки вказане рішення перевірялося
в касаційному порядку і судом
касаційної інстанції не виявлено
підстав для його скасування. Тому
єдиним виходом із ситуації, що
склалася, та можливістю проведення
державної реєстрації є визнання права
власності на реально розділену частку
домоволодіння права власності на
домоволодіння з господарськими
будівлями і спорудами, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1 відносно виділеної
ОСОБА_3 частки є визнання права
власності на неї в судовому порядку.

Суд першої інстанції
встановивши, що позивач не може
здійснити державну реєстрацію
виділеної їй в порядку реального
поділу домоволодіння та виділення
частки домоволодіння в натурі за
рішенням суду, яким сам розмір
ідеальної частки був змінений у
порівнянні з розміром ідеальної частки
який встановлений у
правовстановлюючому документі
(договорі дарування), дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішенням суду вже було проведено
розділ і виділено позивачці на праві
власності частину домоволодіння,
внаслідок чого вирішення вимог про
право власності в окремому позові
фактично дублює рішення апеляційного
суду і по суті є повторним вирішенням
одних і тих самих вимог, про
відсутність спору з ОСОБА_2, не можуть
бути взятими до уваги, оскільки не
засновані на матеріалах справи, з яких
вбачається, що розмір ідеальних часток
співвласників домоволодіння, після
виділу в натурі, змінився, склад
приміщень виділений сторонам за
рішенням суду не відповідає технічному
паспорту домоволодіння, рішення
апеляційного суду вступило в законну
силу і суд касаційної інстанції не
знайшов підстав для його зміни та
скасування, вимог про визнання права
власності на виділені ідеальні частки
не заявлялося, застосоване апеляційним
судом формулювання у резолютивній
частині рішення про виділ кожному
співвласнику відповідних частин
домоволодіння без зазначення про
виділ частки у власність, не можна
тлумачити, як визнання судом права
власності. Вказані обставини не дають
підстав для ухвалення додаткового
рішення, для виправлення описки та
унеможливлюють його перегляд в
касаційній інстанції, якою у відкритті
касаційного провадження було
відмовлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що в
рішенні апеляційного суду зазначено
про виділення позивачці у власність
58/100 частин домоволодіння, а районний
суду в оскаржуваному рішенні визнав
право власності за позивачем на 51/100
частин даного домоволодіння не
відповідають обставинам справи і не
можуть бути взятими до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що
апелянт не була належними чином
повідомленою про слухання справи і
хворіла не є достатньою підставою для
скасування рішення суду. Дані
обставини є підставою для дослідження
апеляційним судом доказів, які сторона
не подала і не могла подати до суду
першої інстанції з поважних причин -
тобто надання стороні можливості
довести свої заперечення проти позову,
чого вона була позбавлена в суді першої
інстанції.

Інших суттєвих доводів в апеляційній
скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, внаслідок чого
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного і
керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК
України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 15 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук