АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

16 жовтня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
правочину дійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Дарницького районного
суду м.Києва від 26 серпня 2014 року,

встановила:

у травні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання дійсним
договору застави, посилаючись на те, що
під час укладення між ним та
відповідачем ОСОБА_2 договорів позики,
останньою на договорі купівлі-продажу
належної їй квартири власноруч було
зазначено про її обов'язок у разі
неповернення боргу погасити
заборгованість за рахунок належного їй
майна, а саме квартири АДРЕСА_1, що
фактично є договором застави.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 26 серпня 2014 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким позов задовольнити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилався на те, що у період з
2007 по 2009 рік між ним та відповідачем
було укладено договори позики на
загальну суму 120 000 дол. США та зазначав,
що вказану суму позики було стягнуто з
відповідача на його користь рішенням
Дарницького районного суду м.Києва від
16 травня 2013 року. Крім того, позивач
вказував, що під час укладення
договорів позики, відповідач на
зворотному боці оригіналу договору
купівлі-продажу квартири, власником
якої є ОСОБА_2, взяла на себе обов'язок у
разі неповернення боргу передати
позивачу належну їй квартиру, що
фактично є договором застави.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 26 серпня 2014 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що з
напису на договорі купівлі-продажу не
вбачається, що сторони домовились щодо
усіх істотних умов договору застави, а
також останній не посвідчений
нотаріально.

Такий висновок суду є законним та
обґрунтованим, відповідає
встановленим по справі обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач 01 липня 2003 року придбала у
власність квартиру АДРЕСА_1. Згідно
напису на першій сторінці договору,
відповідач підтвердила повернення
всіх грошових коштів, взятих у позику у
ОСОБА_1, та в забезпечення виконання
зобов'язання надала належну їй за
вказаним договором квартиру.

Відповідно до ст. 220 ЦК України У разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що судом не було
враховано те, що вказаний договір
застави не було нотаріально посвідчено
через ухилення відповідача. Однак,
такі доводи апелянта є
необґрунтованими та не можуть бути
підставою для задоволення його вимог.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про
заставу», у випадках, коли предметом
застави є нерухоме майно, що підлягає
державній реєстрації, договір застави
повинен бути нотаріально посвідчений
на підставі відповідних
правовстановлюючих документів і
статтею 14 цього Закону передбачено, що
недотримання вимог щодо форми договору
застави та його нотаріального
посвідчення тягне за собою недійсність
договору з наслідками, передбаченими
законодавством України.

Так, з матеріалів справи вбачається та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що всупереч положень ст. 11
Закону України «Про заставу» у написі
відсутня особа, яка виступає стороною
зобов'язання, зокрема у заставі, а саме
заставодержатель, кому надається
нерухоме майно. Крім того в супереч
вимогам ст. 12 Закону України «Про
заставу», у написі на договорі
відсутній розмір зобов'язань, які
забезпечуються заставою, крім того із
суті напису не зрозуміло чи надає особа
квартиру тимчасово до повернення
грошових коштів або на інший термін та
найголовніше не зазначено, що сторони
погодились на те, що в разі невиконання
боргових зобов'язань вимоги можуть
бути задоволені, шляхом реалізації
майна.

Враховуючи викладене, судом першої
інстанції було повно та всебічно
встановлено обставини справи,
перевірено їх доказами, правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
заочне рішення Дарницького районного
суду м.Києва від 26 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 753/8596/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12347/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Цимбал І.К.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.