НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

за участю секретаряТен І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Спаської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області, треті
особи: Новомосковська районна державна
нотаріальна контора Дніпропетровської
області, Новомосковське міськрайонне
управління юстиції в особі
реєстраційної служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції, про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом,-

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із
зазначеним позовом, в якому просить
визнати за нею право власності на
земельну ділянку площею 0,5694 га,
надануОСОБА_2 у приватну власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку 0,25 га, ведення
особистого підсобного господарства в
межах населених пунктів 0,319 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті її матері ОСОБА_2,
померлоїІНФОРМАЦІЯ_4.

В обґрунтування заявленого позову
позивачка посилається на те,
щоІНФОРМАЦІЯ_4 померлаїїмати ОСОБА_2,
якій за життя на праві власності
належав житловий будинок, розташований
за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті
матері позивачка звернулась до
нотаріальної контори як спадкоємець
першої черги з відповідною заявою та
31.01.1995 року отримала свідоцтво про
право на спадщину на вказаний житловий
будинок.

01.02.1995 року на ім'я ОСОБА_2 було видано
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,5694 га, надану для будівництва та
обслуговування житлового будинку 0,25
га, ведення особистого підсобного
господарства в межах населених пунктів
0,319 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

10.01.2014 року позивачка звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину на вищезазначену земельну
ділянку. 21.01.2014 року державна
нотаріальна контора повідомила
позивачку про неможливість видачі їй
цього свідоцтва через те, що є
розбіжності в імені спадкодавця у
свідоцтві про смерть та в державному
акті на право приватної власності на
землю, а також через те, що вказаний
державний акт було видано після смерті
спадкодавця, тобто за життя ОСОБА_2 не
набула права власності на земельну
ділянку.

За таких обставин позивачка вимушена
звернутися до суду для захисту своїх
прав.

В судове засідання позивачка не
з'явилася, представник позивачки
надавсуду заяву про розгляд справи у
його відсутність, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, проти
заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, відповідач
направив на адресу суду лист, в якому
просить розглянути справу у
відсутність його представника, позовні
вимоги визнає.

Представники третіхосіб в судове
засідання не з'явилися,треті особи
надали суду заяви про розгляд справи у
відсутність їх представників.

Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4
померла ОСОБА_2 (а.с.13), яка є матір'ю
позивачки, що підтверджується
свідоцтвом про народження позивачки
(а.с.16).

Згідно ст.ст.548, 549 ЦК УРСР, який діяв на
час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_2, для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Не допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями.Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

З довідки виконкому Спаської сільської
ради від 05.05.2014 року вбачається, що з дня
свого народження позивачка проживає і
зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.22).

З матеріалів справи також вбачається,
що позивачка прийняла спадщину після
смерті матері подавши відповідну заяву
до державної нотаріальної контори від
01.11.1994 року (а.с.53), і 31.01.1995 року
позивачці державним нотаріусом
Новомосковської районної державної
нотаріальної контори було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом за реєстровим № 1-336, після
смерті ОСОБА_2 на житловий будинок
житловою площею 24,7 кв. м з надвірними
побудовами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.14).

01.02.1995 року на ім'я ОСОБА_2 на підставі
рішення XIV сесії XXI скликання Спаської
сільської ради від 07.12.1993 року було
видано державний акт серія ДП Нв 000955 на
право приватної власності на земельну
ділянку площею 0,5694 га, передану у
приватну власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку 0,25
га, ведення особистого підсобного
господарства в межах населених пунктів
0,319 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 (надалі - земельна ділянка),
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №955/39 (а.с.15).

10.01.2014 року позивачка звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину на земельну ділянку (а.с.58).
21.01.2014 року державна нотаріальна
контора повідомила позивачку про
неможливість видачі їй цього свідоцтва
через те, що є розбіжності в імені
спадкодавця і власника земельної
ділянки у свідоцтві про смерть та в
державному акті на право приватної
власності на землю, а також через те, що
вказаний державний акт було видано
після смерті спадкодавця, тобто за
життя ОСОБА_2 не набула права власності
на земельну ділянку (а.с.17).

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР та ст. 1261 ЦК
України, діти спадкодавця відносяться
до першої черги спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.ст. 22,23 ЗК України 1990
року, який був чинним на час відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_2, право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Право власності
або право постійного користування
землею посвідчується державними
актами, які видаються і реєструються
сільськими, селищними, міськими,
районними Радами народних депутатів.

Згідно ст. 17 ЗК України 1990 року,
передача земельних ділянок у
колективну та приватну власність
провадиться Радами народних депутатів,
на території яких розташовані земельні
ділянки.Громадяни, заінтересовані у
передачі їм у власність земельних
ділянок із земель запасу, подають заяву
про це до сільської, селищної, міської,
а у разі відмови - до районної, міської,
в адміністративному підпорядкуванні
якої є район, Ради народних депутатів
за місцем розташування земельної
ділянки. У заяві зазначаються бажані
розмір і місце розташування ділянки,
мета її використання і склад
сім'ї.Відповідна Рада народних
депутатів розглядає заяву і у разі
згоди передати земельну ділянку у
власність громадянину замовляє
землевпорядній організації розробку
проекту її відведення. Проект
відведення земельної ділянки
погоджується з сільською (селищною)
Радою народних депутатів, з районними
(міськими) землевпорядним,
природоохоронним і санітарним
органами, органом архітектури і
подається до районної (міської) Ради
народних депутатів для прийняття
рішення про передачу громадянину
земельної ділянки у власність.Передача
у власність земельної ділянки, що була
раніше надана громадянину, провадиться
сільськими, селищними, міськими Радами
народних депутатів за місцем
розташування цієї ділянки для:

ведення селянського (фермерського)
господарства у розмірі згідно з
статтею 52 цього Кодексу;

ведення особистого підсобного
господарства у розмірі згідно з
статтею 56 цього Кодексу;

будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка), садівництва,
дачного і гаражного будівництва у
розмірах згідно із статтями 57 і 67
цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо).

Ради народних депутатів розглядають у
місячний строк зазначені заяви і
матеріали та приймають відповідні
рішення.

Судом встановлено, що рішенням XIV сесії
XXI скликання Спаської сільської ради
від 07.12.1993 року ОСОБА_2 було передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,5694 га, для будівництва та
обслуговування житлового будинку 0,25
га, ведення особистого підсобного
господарства в межах населених пунктів
0,319 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Тобто рішення про надання у власність
земельної ділянки було прийнято
уповноваженим законом органом за життя
ОСОБА_2, однак державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
з тих чи інших причин було фактично
видано після смерті ОСОБА_2 01.02.1995 року.

З матеріалів справи вбачається, що
інших спадкоємців за заповітом чи за
законом які прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_2, крім позивачки, немає.

Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по Новомосковському
району реєстраційної служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції у
Дніпропетровській області були
внесені зміни до актових записів про
народження та про смерть ОСОБА_2 (а.с.21) і
30.04.2014 року видано повторно свідоцтво
про смерть ОСОБА_2 (а.с.13). Тобто було
встановлено, що ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4, про що зазначено в
первинному свідоцтві про смерть від
30.06.1994 року (а.с.59), та ОСОБА_2 є однією і
тією ж особою.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.1950 року,
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2
набула право на отримання у власність
вказаноїземельної ділянки і лише факт
видачі 01.02.1995 року державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку, який остання не встигла
отримати за життя, на думку суду, не
може бути підставою для позбавлення її
спадкоємців права на отримання
спадщини після її смерті, оскільки не
відповідає принципам розумності та
справедливості.

Отже, за таких обставин коли відсутні
інші спадкоємці за заповітом чи за
законом першої черги, єдиним
спадкоємцем, який прийняв спадщину і
має право на отримання спадщини після
смерті ОСОБА_2, є позивачка. Приймаючи
рішення суд враховує ту обставину, що
позивачка іншим чином не може
захистити своє право на отримання
спадщини.

Тому, позов слід задовольнити і визнати
за позивачкою право власності на
земельну ділянкув порядку спадкування.

На підставі вищенаведеного,
керуючись ст. ст. 3, 10, 57-60, 174, 212, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст. 17 ЗК
України 1990 року, ст. 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.1950 року,
суд, -

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1 до Спаської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області, треті
особи: Новомосковська районна державна
нотаріальна контора Дніпропетровської
області, Новомосковське міськрайонне
управління юстиції в особі
реєстраційної служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції, про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1)право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, на
земельну ділянкуплощею 0,5694 га, надану
ОСОБА_2 у приватну власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку 0,25 га, ведення
особистого підсобного господарства в
межах населених пунктів 0,319 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,що
посвідчується державним актомна право
приватної власності на землю серія ДП
Нв №000955, виданого 01.02.1995 року Спаською
сільською радою Новомосковського
району Дніпропетровської області,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 955/39.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання
апеляційної скаргидо апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд в
десятиденний строк після його
проголошення. Особи, які брали участь у
судовому засіданні, але не були
присутніми під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя

В.В.Березюк