Справа № 450/1738/13
Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/3052/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря:
Іванової О.О.,

позивача ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 06 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6,
про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
відшкодування завданих йому
матеріальної та моральної шкоди в
наслідок загибелі в результаті ДТП в 2006
році його дружини ОСОБА_7.

Свій позов обґрунтовує тим, що 12 жовтня
2006 року ОСОБА_5, керуючи мікроавтобусом
«Мерседес-Бенц 310Д» н/з НОМЕР_1,
власником якого є ОСОБА_4, поблизу с.
Сокільники Пустомитівського району
Львівської області проявив
неуважність до дорожньої обстановки та
її зміни, при виїзді з головної дороги
на другорядну не надав дорогу
автомобілю Опель-«Комбо» н/з НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_8, в результаті чого
сталося ДТП, в якому його дружина
ОСОБА_7, пасажир автомобіля
Опель-«Комбо», отримала несумісні із
життям тілесні ушкодження та загинула
на місці пригоди. У зв'язку із смертю
дружини він та його сім`я понесли
значні матеріальні витрати, пов'язані з
похованням та встановленням
надмогильного пам'ятнику, а також
зазнали моральних страждань, у зв'язку
з втратою дружини та матері двох
малолітніх дітей.

В ході розгляду справи позивач
змінював свої позовні вимоги щодо
розміру відшкодування матеріальної та
моральної шкоди і остаточно просив
стягнути з ОСОБА_5, як винної особи у
заподіянні смерті його дружини, та з
ОСОБА_4, як власника джерела підвищеної
небезпеки, 26 019 грн.98 коп. матеріальної
шкоди, пов'язані з витратами на
поховання та спорудження надгробного
пам'ятника. а також 100 000 грн. моральної
шкоди.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 06 грудня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2 25 000 грн. матеріальної
шкоди, 75 000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн.
коштів сплачених за надання правової
допомоги та 1280,19 грн. сплаченого
судового збору. В задоволенні решту
позовних вимог, в тому числі до ОСОБА_4,
відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржила ОСОБА_3,
яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2
В апеляційній скарзі зазначає, що дане
рішення суду прийняте з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, оскільки суд частково
задовольнивши позовні вимоги лише до
ОСОБА_5 та в менших сумах, ніж
заявлялось позивачем, не навів у своєму
рішенні належних обґрунтувань і
доводів та не врахував достатньо всіх
обставин справи і наслідків що настали
від вчиненого злочину. Апелянт просить
рішення суду скасувати та ухвали нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю (том 2 а.с. 90-93).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 а також
третя особа ОСОБА_6, не дивлячись на
неодноразові виклики до суду
апеляційної інстанції, при належному
повідомленні їх про час і місце
розгляду справи, в судові засідання не
з'являлись, а тому розгляд даної справи
колегією суддів здійснюється у їх
відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_3 на обґрунтування апеляційної
скарги, дослідивши матеріали вказаної
цивільної справи №450/1738/13 та
кримінальної справи № 1-132/07 за
обвинуваченням ОСОБА_5, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, колегія суддів приходить до
висновку про необхідність скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Однак вказане рішення суду цим вимогам
процесуального Закону в повній мірі не
відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та
беззаперечно встановлено судом першої
інстанції, 12 жовтня 2006 року, о 16.00 год.,
поблизу с. Сокільники,
Пустомитівського району, Львівської
області ОСОБА_5 керуючи мікроавтобусом
«Мерседес-Бенц 310 Д» номерний знак
НОМЕР_1, вчинив дорожньо-транспортну
пригоду. В результаті чого загинула
ОСОБА_7 - дружина позивача, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серія НОМЕР_3. Автомобіль,
мікроавтобус «Мерседес-Бенц 310 Д»
номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_4
на праві власності на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу реєстраційний
номер НОМЕР_4.

По даному факту відносно ОСОБА_5 була
порушена кримінальна справа за ч.2 ст.
286 КК України, яка за постановою судді
Пустомитівського району суду
Львівської області від 19 червня 2007
року, була закрита, а ОСОБА_5 звільнено
від кримінальної відповідальності на
підставі п. 6 ст.1 ЗУ «Про амністію» від
09.06.2007 року.

Зі змісту вказаної постанови
Пустомитівського районного суду
Львівської області та з матеріалів
кримінальної справи № 1-132/07,
вбачається, що вина ОСОБА_5, повністю
доведене у скоєнні злочину
передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а
саме у вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди, яка мала місце 12 жовтня 2006 року
о 16.00 год., на 3 км. - 150 м., дороги
Львів-Меденичі, поблизу с. Сокільники,
Пустомитівського району, Львівської
області в результаті якої загинула
ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_5 в ході розгляду
кримінальної справи визнав свою вину у
вчиненні ДТП за наведених вище
обставин та не заперечив її в ході
розгляду даної цивільної справи.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно ст.1201 ЦК України, особа, яка
завдала шкоди смертю потерпілого,
зобов'язана відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на
поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника, ці витрати.

У відповідності до ч.1 ст.1188 ЦК України,
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом. Особа, яка
неправомірно заволоділа транспортним
засобом, завдала шкоди діяльністю, щодо
його використання, зберігання або
утримання, зобов'язана відшкодувати її
на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом, сприяла
недбалість її власника (володільця),
шкода, яка завдана діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в
п.3 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»,
шкода, заподіяна кількома особами,
відшкодовується кожною з них в частині,
заподіяній нею (в порядку часткової
відповідальності). Особи, які спільно
заподіяли шкоду, тобто заподіяли
неподільну шкоду взаємопов'язаними,
сукупними діями або діями з єдністю
наміру, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілими. У
такому ж порядку відповідають
володільці джерел підвищеної
небезпеки за шкоду, заподіяну
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов'язок
відшкодування шкоди покладається на ту
особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо
наявна вина всіх осіб, діяльністю яких
було завдано шкоди, шкода
відшкодовується кожним з них залежно
від ступеня вини.

В п.9 своєї постанови № 4 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ,
зазначив, що особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, не відповідає за шкоду,
завдану цим джерелом, якщо доведе, що
воно вибуло з його володіння внаслідок
протиправних дій інших осіб (наприклад,
у разі незаконного заволодіння
транспортним засобом), внаслідок
непереборної сили (наприклад, у разі
стихійного лиха), а не з його вини.

Особи, які вчинили ці протиправні дії
(неправомірно заволоділи транспортним
засобом, механізмом або іншим об'єктом),
відшкодовують шкоду на загальних
підставах цивільно-правової
відповідальності особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки. Коли цьому сприяла
недбалість її власника або володільця
(не була забезпечена належна охорона
тощо), відповідальність за шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
може бути покладено на особу, яка
неправомірно заволоділа цим джерелом,
і на його власника або володільця у
частці відповідно до ступеня вини
кожного з них, з урахуванням обставин,
що мають істотне значення (частина
четверта статті 1187 ЦК).

Відмовляючи у задоволенні позову,
заявленого до власника мікроавтобусу
«Мерседес-Бенц 310 Д» номерний знак
НОМЕР_1, ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив із того, що вказаний
транспортний засіб перебував в оренді
підприємця ОСОБА_6, який був залучений
до участі у справі як третя особа на
стороні відповідача, та на час скоєння
ДТП знаходився у володінні останнього,
а отже ОСОБА_4, як власник не повинен
нести відповідальності.

Однак такі висновки суду не
ґрунтуються на матеріалах справи та не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Зокрема, як вбачається з матеріалів
кримінальної справи №450/1738/13, яка
досліджувалась судом першої та
апеляційної інстанцій, мікроавтобус
«Мерседес-Бенц 310 Д» номерний знак
НОМЕР_1 3 жовтня 2006 року був переданий з
ПП ОСОБА_6 власнику ОСОБА_4 для
здійснення ремонту та перебував у
повному володінні останнього
(кримінальна справа т.1 а.с.145, т.2. а.с.144).

Колегією суддів встановлено також, що
саме ОСОБА_4, як власник вказаного
транспортного засобу на початку жовтня
2006 року запропонував водію ОСОБА_5, з
яким познайомився на передодні,
здійснити ремонт цього автобусу,
передавши йому ключі та тимчасовий
технічний талон ПП ОСОБА_6, а після
завершення ремонту дозволив ОСОБА_5
здійснити виїзд на вказаному
транспортному засобі для перевірки
технічного стану цього мікроавтобусу
без визначення маршруту. Скориставшись
цим, ОСОБА_5 12 жовтня 2006 року здійснив
виїзд на вказаному мікроавтобусі по
маршруту Трускавець-Львів з
перевезенням пасажирів та по дорозі
скоїв вказане ДТП.

Враховуючи дані обставини, колегія
суддів вважає, що виявлена недбалість
ОСОБА_4, як власника «Мерседес-Бенц 310 Д»
номерний знак НОМЕР_1, до порядку
експлуатації цього транспортного
засобу та передача його в керування
водію ОСОБА_5 без перевірки його
навиків та без належного правового
оформлення передачі в користування
вказаного транспортного засобу,
сприяли вчиненню ДТП.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів приходить до висновку про те
шкода, завдана використанням
мікроавтобусу «Мерседес-Бенц 310 Д»
номерний знак НОМЕР_1, як джерела
підвищеної небезпеки, та вчинення ДТП
із загибеллю ОСОБА_7 підлягає
відшкодуванню спільно як власником
цього транспортного засобу ОСОБА_4 так
і безпосередньою особою, що вчинила ДТП
- ОСОБА_5 у процентному відношенні з
врахуванням всіх обставин, пов'язаних
із завданням шкоди, зокрема, їх винної
поведінки та причинного зв'язку між
шкодою і їх протиправною поведінкою та
становить у процентному відношенні:
ОСОБА_5 - 70 відсотків, а ОСОБА_4- 30
відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивач ОСОБА_2
поніс витрати на спорудження
надгробного пам'ятника померлій
дружині, вартість якого становить 25000
грн., що підтверджується відповідною
накладною на купівлю та встановлення
цього пам'ятника (т.1 а.с.37), які
підлягають відшкодуванню позивачу,
шляхом стягнення з обох відповідачів.

В решті позовні вимоги позивача щодо
відшкодування матеріальної шкоди,
понесені ним на поховання, колегія
суддів вважає не доведеним, та не
знаходить підстав для їх задоволення.

В той же час, судова колегія вважає
доведеним наявність фактичних і
правових підстав, визначених
положеннями ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України
для відшкодування позивачу заподіяну
йому моральну шкоду.

При цьому, визначаючи розмір такого
відшкодування, виходячи з вимог ст. 1187
ЦК України та роз'яснень, що викладені в
п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року N4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» та беручи до уваги характер і
обсяг, глибину і тривалість душевних
страждань позивача, понесені внаслідок
втрати дружини та матері двох
малолітніх дітей, виховання і
утримання яких повністю лягло на його
плечі, ступеня вини відповідачів,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, з
врахуванням обставини при яких було
спричинено моральну шкоду позивачу,
колегія суддів приходить до
переконання, що належною сатисфакцією
моральної шкоди, заподіяної позивачу
ОСОБА_2, буде стягнення на його користь
100 000 грн., а тому позов в цій частині
підлягає задоволенню.

Таким чином, слід дійти висновку, що
заподіяна позивачу матеріальна і
моральна шкода підлягають стягненню з
обох відповідачів у частках, а саме: на
відшкодування матеріальної шкоди з
ОСОБА_4 - 7500 грн. а з ОСОБА_5 - 17500 грн.; а на
відшкодування моральної шкоди з
ОСОБА_4 - 30 000 грн. а з ОСОБА_5 - 70 000 грн..

Виходячи з положень ст. ст.84, 88 ЦПК
України судова колегія вважає за
необхідне стягнути з відповідачів
пропорційно на користь позивача
понесені ним витрати на правову
допомогу адвоката в розмірі 2000 грн. та
на користь держави - 1280 грн. судового
збору.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1-4
ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р
і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 06 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 7500
(сім тисяч п'ятсот) грн. на
відшкодування заподіяної матеріальної
шкоди та 30000 (тридцять тисяч) грн. на
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди а з ОСОБА_5 - 17500 (сімнадцять тисяч
п'ятсот) грн. на відшкодування
заподіяної матеріальної шкоди та 70000
(сімдесят тисяч) грн. на відшкодування
моральної(немайнової) шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 600
грн., сплачених за надання правової
допомоги, та 384 грн. судового збору на
користь держави.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1400
грн., понесених витрат за надання
правової допомоги, та 896 грн. судового
збору на користь держави.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Берези В.І.