Справа № 335/9331/14-ц
4-с/335/54/2014 У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Апаллонової Ю.В.,
при секретарі Франчук Г.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні скаргу
ОСОБА_1 на дії державного виконавця
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції Касас
ОСОБА_2, стягувач ПАТ «Креди ОСОБА_3»,
У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду зі скаргою, в якій вказує, що 04.07.2014
року державним виконавцем Касас Коньон
О.Р. Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ було
ухвалено постанову про відкриття
виконавчого провадження, яка отримана
заявником 04.08.2014 року. Посилаючись на ті
обставини, що 07.06.2014 року набув чинності
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014
року, однак всупереч нормам цього
закону державним виконавцем було
відкрито виконавче провадження. Крім
того, у порушення вимог ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем 04.07.2014 року
винесено постанову про арешт майна
боржника. Просить визнати
неправомірними дії державного
виконавця та скасувати постанову
державного виконавця від 04.07.2014 року
про відкриття виконавчого провадження
та постанову про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
В судове засідання заявник не
з’явилася, повідомлялася неодноразово
про час та місце судового розгляду.
Крім того, належним чином про час та
місце розгляду був повідомлений і
представник позивача, заяви про
відкладення слухання справи, як і заяви
про розгляд справи у відсутність
позивача або його представника на
адресу суду не надходило.
Представник Орджонікідзевського ВДВС
Запорізького МУЮ в судове засідання не
з’явився, надав суду письмові
заперечення та копії документів з
матеріалів виконавчого провадження.
Просив суд розглядати скаргу без його
Представник стягувача в судове
засідання не з’явився, повідомлений
Тому суд розглянув дану скаргу у
відсутність вказаних осіб відповідно
до ч. 1 ст. 386 ЦПК України, оскільки
скарга на дії державного виконавця
розглядається у десятиденний строк та
їх неявка не є перешкодою для розгляду
Вивчивши матеріали скарги,
заперечення, суд вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
Судом встановлено, що 04.07.2014 року
головним державним виконавцем Касас
Коньон О.О. Орджонікідзевського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа №335/1218/13-ц від 19.06.2014 року
виданого Орджонікідзевським районним
судом м.Запоріжжя про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді ОСОБА_3»
заборгованості 458806,27 грн. та судових
Постановою від 04.07.2014 року за заявою
стягувача та з метою повного та
своєчасного виконання рішення
накладено арешт на все майно боржника
Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутись
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішеннями, дією чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що
судові рішення, які набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Закон України „Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів, що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону: 1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 17
вказаного Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою
виконавчі листи, що видаються судами.

Ч.2 ст. 25 вказаного Закону визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону України
"Про виконавче провадження " визначено,
що примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку".

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно з частиною 1 статті 41 Закону
України «Про іпотеку» реалізація
предмета іпотеки, на який звертається
стягнення за рішенням суду або за
виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», з дотриманням вимог
цього Закону.

Особливості реалізації предмета
іпотеки за рішенням суду встановлює
стаття 39 Закону України «Про іпотеку».
У разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рішенні суду зазначаються: Опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги іпотеко
держателя; Заходи щодо забезпечення
збереження предмета іпотеки або
передачі його в управління на період до
його реалізації, якщо такі необхідні;
Спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього
Закону;Пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; Початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Таким чином, враховуючи вищевикладені
вимоги чинного законодавства, якщо
безпосередньо у резолютивній частині
виконавчого документа не встановлений
порядок задоволення вимог стягувача за
рахунок реалізації нерухомого майна,
що є предметом іпотеки, державним
виконавцем повинен бути дотриманий
загальний порядок виконання рішень
судів, встановлений Законом України
«Про виконавче провадження», без
урахування Закону України «Про
іпотеку».

Як вбачається з копії матеріалів
виконавчого провадження, у виконавчому
документі пред’явленому стягувачем не
зазначено про звернення стягнення на
конкретно визначене майно, а отже при
реалізації майна державний виконавець
повинен керуватись Законом України
«Про виконавче провадження», а саме ст.
62 - нереалізоване майно на прилюдних
торгах, аукціонах або на комісійних
умовах протягом двох місяців майно
підлягає уцінці державним виконавцем,
що проводиться в десятиденний строк з
дня визнання прилюдних торгів чи
аукціону такими, що не відбулися, або
закінченням двомісячного строку
реалізації майна на комісійних умовах.
Майно може бути уцінене не більше як на
30 відсотків. У разі не реалізації майна
в місячний строк з дня проведення
уцінки воно повторно уціняється в
такому самому порядку, але не більш як
на 50 відсотків початкової вартості
майна. У разі якщо в місячний строк з
дня проведення повторної уцінки майно
не реалізовано на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умов,
державний виконавець повідомляє про це
стягувачеві і пропонує йому вирішити
питання про залишення за собою
нереалізованого майна, крім майна,
конфіскованого за рішенням суду

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних и
кримінальних справ у ч. 2 п. 45 постанови
від 30 березня 2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснив, що
у разі якщо за судовим рішенням із
відповідача стягнуто кредитну
заборгованість, то судом не може бути
змінений спосіб виконання такого
рішення на звернення стягнення на
предмет іпотеки, оскільки виконання
рішення суду про стягнення
заборгованості має виконуватись за
рахунок усього майна, що належить
боржнику.

Однак, предметом позову, якій
розглядався судом і за яким видано
виконавчий документ, було стягнення
заборгованості, а не звернення
стягнення на предмет іпотеки і
виселення.

Посилаючись на дію Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII
від 03.06.2014 року заявник просить
скасувати постанову про відкриття
провадження.

Відповідно до Закону України « Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» протягом
дії цього Закону:

1)не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно;загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв, метрів для житлового будинку;

2)не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3)кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

Оскільки на примусовому виконанні
перебуває виконавчий лист
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 19.06.2014 р» За №335/1218/13-ц про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Креді ОСОБА_3» заборгованості в
загальному розмірі 460626,27 грн. і
боржником не надано доказів, що
зазначена заборгованість виникла
після реалізації (продажу) предмета
іпотеки за кредитним договором у
іноземній валюті, враховуючи
встановлені у справі обставини, суд
вважає, що державний виконавець при
відкритті виконавчого провадження та
виконанні судового рішення діяв
правомірно і у суворій відповідності
до вимого Закону, а тому підстави для
визнання дій державного виконавця
неправомірними щодо відкриття
виконавчого провадження і скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження судом не встановлені, отже
ці вимоги заявника не підлягають
задоволенню.

Щодо посилання заявника про порушенням
вимог ст.52 Закону України «Про
виконавче провадження» то суд вважає,
що державний виконавець діяв в межах
свої повноважень та у спосіб
визначений законом з наступних
підстав.

Відповідно до інструкції з організації
примусового виконання рішень
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 під час
здійснення виконавчого провадження
державний виконавець приймає рішення
шляхом винесення постанов,
попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами. Вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
установ, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Згідно п. 4.1.8. наказу від 02.04.2012 № 512/5
«Про затвердження Інструкції з
організації примусового виконання
рішень», розпочинаючи виконання
рішення про стягнення коштів,
державний виконавець зобов'язаний
винести постанову відповідно до
частини другої статті 57 Закону України
«Про виконавче провадження». Копії
постанови, якою накладено арешт на
майно боржника та оголошено заборону
на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.
Постанова підписується державним
виконавцем та скріплюється печаткою
органу ДВС.

Згідно вимог ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» державним
виконавцем 04.07.2014 року було винесено
постанову про накладення арешту на все
майно боржника та направлено сторонам
виконавчого провадження та органам які
здійснюють реєстрацію майна.

Як вбачається з заперечень державного
виконавця на теперішній час вживаються
заходи щодо перевірки майнового стану
боржника.

Згідно п. 4.2.1. наказу від 02.04.2012 № 512/5
«Про затвердження Інструкції з
організації примусового виконання
рішень», після виявлення майна
боржника державний виконавець
проводить опис та арешт цього майна,
про що складає акт.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України якщо
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

З урахуванням наведеного суд дійшов
про відмову у задоволенні скарги
ОСОБА_4 на дії державного виконавця
щодо визнання дій державного виконавця
по винесенню постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження неправомірними у
зв'язку з відсутністю для цього
правових підстав.

І за вищенаведених підстав суд
відмовляє у задоволенні скарги ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись
ст.383-389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Орджонікідзевського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Касас ОСОБА_2, стягувач ПАТ
«Креди ОСОБА_3», залишити без
задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд
м.Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги у 5-денний строк з дня
проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя

Апаллонова Ю.В.