Справа № 454/924/14
Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/5201/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

без участі сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Сокальського районного суду
Львівської області від 30 травня 2014 року
у справі за позовом Фермерського
господарства «Бурка В. В.» до
Червоноградського міського суду
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, -

встановила:

Ухвалою Сокальського районного
суду Львівської області від 30 травня 2014
року відмовлено у відкритті
провадження у справі за позовною
заявою Фермерського господарства
«Бурка В. В.» до Червоноградського
міського суду Львівської області про
стягнення моральної шкоди.

Ухвалу суду оскаржив
ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі просить ухвалу
суду скасувати та направити справу на
продовження розгляду до суду першої
інстанції, покликаючись на її
незаконність і необґрунтованість.
Вважає, що дана ухвала була прийнята
без дотримання Конституції та законів
України. Суддя Сокальського районного
суду Львівської області в оскаржуваній
ухвалі не оцінив всіх доказів і даний
позов був вирішений відповідно до його
внутрішнього переконання, висновки не
грунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності.

Сторони в судове засідання не
з»явилися, хоча про час і місце
розгляду справи були належно
повідомлені, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть
участь у справі та без здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до ч.2
ст.197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
постановив ухвалу з додержанням вимог
закону.

Встановлено, що ухвалою Сокальського
районного суду Львівської області від
30 травня 2014 року по справі за позовом
Фермерського господарства «Бурка В.
В.» до Червоноградського міського суду
Львівської області про стягнення
моральної шкоди відмовлено у відкритті
провадження на підставі ст. 122 ЦПК
України.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_2 в порядку ст.ст.8, 40, 55, 56,
124 Конституції України звернувся в
Сокальський районний суд із позовною
заявою до відповідача -
Червоноградського міського суду
Львівської області та просив суд
стягнути з відповідача в його користь 2
600 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди завданої в результаті
протиправних дій судді
Червоноградського міського суду та 4 000
000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, завданої в результаті
протиправних дій судді цього ж судді,
що спричинило приниження його честі,
гідності та ділової репутації.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі суд вірно виходив з того, що
позови громадян на акти і дії суддів,
пов'язанні із здійсненням правосуддя,
оскарження яких встановлюється
відповідним процесуальним
законодавством України, судами не
розглядаються. Рішення суду і
відповідно до цього дії або
бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя можуть
оскаржуватися в апеляційному та
касаційному порядку, а не шляхом
оскарження їх дій в суд першої
інстанції.

Судова колегія погоджується з
висновками викладеними в ухвалі з
наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 124
Конституції України юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі. Проте в зазначених
вище випадках між позивачами та
суддями (відповідачами) такі
правовідносини не виникають, тому такі
справи не можуть бути підсудні судам
загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом
прав, свобод чи інтересів у
публічно-правових відносинах від
порушень з боку органів державної
влади, оскільки оскаржені позивачем
дії вчинені при здійсненні правосуддя,
а тому законність таких дій може
перевірятися лише судом вищої
інстанції в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Згідно з частиною першою статті 13
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в суді,
ухвалюється іменем України. Таким
чином, суддя виступає як посадова
особа, уповноважена на виконання
функцій держави, а не як приватна особа,
до якої можна звернутися з позовом.

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
року «Про незалежність судової влади»
роз'яснено, що виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається; суди
повинні відмовляти у прийнятті позовів
та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і
Консультативна рада європейських
суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008)
до уваги Комітету Міністрів Ради
Європи щодо якості судових рішень
підкреслює, що зміст конкретних
судових рішень контролюється,
насамперед, за допомогою процедур
апеляції або перегляду рішень у
національних судах та за допомогою
права на звернення до Європейського
суду з прав людини.

Правова позиція про неможливість
доведення незаконності процесуальних
рішень, дій чи бездіяльності судді в
конкретній справі не шляхом їх
процесуального оскарження, а за
допомогою звернення з окремим позовом
до судді встановлена також у постанові
Верховного Суду України від 15.04.2008р.
(справа № 21-319во07).

У низці рішень Європейський суд з прав
людини неодноразово зазначав, що право
на суд, окремим аспектом якого є право
на доступ до правосуддя, не є
абсолютним (у рішеннях «Голдер проти
Великої Британії» від 21 лютого 1975 року,
«Де Жуффр де ля Прадель проти Франції»
від 16 грудня 1992 року).

Не встановлено підстав для задоволення
клопотання щодо звернення до
Верховного Суду України у зв"язку з
неоднозначним застосуванням вимог
закону.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що відмовляючи у
відкритті провадження на підставі
ст.122 ЦПК України, суддя першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312,
п.4.ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Сокальського районного суду
Львівської області від 30 травня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.