Справа №471/440/14-ц 28.10.2014 28.10.2014 28.10.2014
Провадження №22-ц/784/2698/14 Суддя по 1-й
інстанції - Марценюк С.А.
Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання -
Кудрі В.М.,

за участю:

- представника позивача -Банку -
Ремешевського Є.А.,

- представника відповідачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Братського районного суду
Миколаївської області від 22 серпня
2014 року у справі за

позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановила:

У квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" (далі - Банк) звернулося з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк вказував,
що 6 травня 2007 року уклав з
відповідачкою кредитно-заставний
договір, за умовами якого остання
отримала 6 154,80 грн.
кредитних коштів строком на 2 роки
під 12 % в місяць та зі сплатою
щомісячної комісії 73,86 грн.

Посилаючись на те, що у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачкою
умов кредитного договору, станом на 19
березня 2014 року утворилася
заборгованість у сумі 54 669,34 грн.,
позивач просив стягнути її з
відповідачки.

Заперечуючи проти позову, відповідачка
вказувала, що вже сплатила всю
заборгованість за кредитним договором,
окрім іншого, просила застосувати
позовну давність.

Рішенням Братського районного суду
Миколаївської області від 22 серпня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову Банку.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
судового рішення, просив його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову
Банку, суд першої інстанції виходив з
того, що трирічний строк позовної
давності, передбачений ст. 257 ЦК
України, сплив, а поважних причин
такого пропуску позивачем не надано.

Між тим, такий висновок суду є
помилковим, оскільки не відповідає
фактичним обставинам справи, які суд
з'ясував не повно.

Так, згідно із ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та відсотки.

За змістом ст. ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений
сторонами строк, відповідно до
вказівок договору та вимог Цивільного
Кодексу, одностороння відмова від
виконання або одностороння зміна його
умов не допускається. Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як вбачається із матеріалів
справи, 6 травня 2007 року між сторонами
укладено кредитно-заставний договір,
який складається із заяви позичальника
разом з Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам та Тарифами.
Датою укладення договору є дата
підписання позичальником заяви.

За умовами договору відповідачка
отримала на споживчі цілі 6 154,80 грн.
кредитних коштів строком на 2 роки (до 6
травня 2009 року включно) під 12 % в
місяць, зі сплатою щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту в сумі 73,86 грн.

Загальний щомісячний платіж становив
364,07 грн., який відповідачка повинна
була сплачувати з 5 по 10 число кожного
місяця для погашення заборгованості
по кредиту, відсоткам, а також інших
витрат згідно з Умовами.

Згідно з умовами укладеного між
сторонами договору він складається із
заяви позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Рострочка») (стандарт) (далі - Умови).

В заяві позичальника зазначено,
що при порушенні позичальником
зобов'язань за кредитним договором він
сплачує Банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 8,5 % в місяць
(або 102 % річних).

Також відповідачка зобов'язалася
за порушення зобов'язання по погашенню
заборгованості за кредитом сплачувати
Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми
простроченої заборгованості за кожен
день такої прострочки (п.5.1 Умов).

Крім того, при порушенні строків
будь-яких платежів, передбачених
договором більш ніж на 30 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
Банку штраф у розмірі 250 грн.
+ 5 % від суми позову ( п. 5.3 Умов).

Позовна давність по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю у 5 років ( п. 5.5 Умов).

Із заяви, підписаної
позичальником вбачається, що вона
ознайомлена та погоджується з Умовами
надання їй споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), які
були надані їй у письмовому вигляді
(а.с.6).

В такій редакції Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) були
затверджені наказом позивача від 21
березня 2006 року № 391, тобто
така редакція була чинною на час
укладення кредитного договору між
сторонами (а.с. 74-80).

Отже, висновок суду щодо пропуску
позивачем трирічного строку позовної
давності, передбаченого ст. 257 ЦК
України є помилковим, оскільки із
матеріалів справи вбачається, що
позовна давність була збільшена за
узгодженням сторін до 5 років, що
відповідає вимогам ст. 259 ЦК України.

Відповідачка неналежно
виконувала умови договору.

Згідно із розрахунком Банку (а.с.
4-5), наданого до суду першої інстанції,
станом на 19 березня 2014 року
утворилася заборгованість за
кредитним договором в розмірі 54 996,34
грн., із яких:

- 1 528,27 грн. - заборгованість по
кредиту (тіло);

- 12 303,49 грн. - заборгованість по
відсоткам за користування кредитом;

- 1 477,20 грн. - комісія;

- 36 280,89 грн. - пеня;

- 500 грн. - штраф ( фіксована
частина);

- 2 579,49 грн. - штраф (процентна
складова).

Разом з тим, за клопотанням
позивача в суді апеляційної інстанції
до матеріалів справи долучені письмові
докази на підтвердження стягнення суми
заборгованості за судовим наказом, а
також витяг із особового рахунку та
уточнюючий розрахунок заборгованості
за кредитним договором станом на 19
березня 2014 року (а.с. 72-92).

Із аналізу змісту цих документів
вбачається, що згідно із судовим
наказом, виданим Братським районним
судом Миколаївської області від 10
вересня 2008 року за заявою Банку, за цим
кредитним договором із відповідачки
стягнута достроково кредитна
заборгованість, яка утворилась станом
на 18 серпня 2008 року (а.с.90-92) в сумі 7
838,61 грн., із яких:

- 5 139,42 грн. - заборгованість за
кредитом (тіло);

- 1 591,62 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 812,46 грн. - заборгованість по
комісії;

- 295,11 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань.

Судовий наказ звернуто до примусового
виконання, але не виконано. Постановою
державного виконавця відділу ДВС
Братського районного управління
юстиції від 12 червня 2009
року судовий наказ повернуто Банку на
підставі п.2 ст. 40 Закону України «Про
виконавче провадження» за відсутністю
у боржника майна на яке за законом
можна звернути стягнення.

Отже, до первісного розрахунку
заборгованості в сумі 54 669,34 грн.
безпідставно увійшла й
заборгованість за кредитом в сумі 7 838,61
грн., яка вже стягнута за судовим
наказом від 10 вересня 2008 року, на
повторне стягнення якої позивач не має
правових підстав. Проте, позивач не
позбавлений права на стягнення
заборгованості, яка утворилася після
18 серпня 2008 року.

Із уточнюючого розрахунку
заборгованості вбачається, що
заборгованість, яка утворилася за
період з 18 серпня 2008 року по 19 березня
2014 року становить 48 871,91 грн., із
яких:

- 11 088,61 грн. - заборгованість по
відсоткам за користування коштами;

- 664,74 - заборгованість по щомісячній
винагороді за користування коштами;

- 36 280,89 грн. - пеня;

- 250 грн. - штраф ( фіксована
частина);

- 587,67 грн. - штраф (процентна
складова).

Крім того, із доданих позивачем витягів
із особового рахунку вбачається, що
починаючи з 9 квітня 2010 року й по 11
березня 2014 року майже щомісяця
здійснювалося погашення кредитної
заборгованості шляхом списання коштів
із поточних рахунків позичальника у
цьому ж Банку. Зазначене списання
передбачено пунктами 3.2.6; 3.35 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка»).

Тому відсутні підстави для
застосування позовної давності.

При цьому, наявність судового наказу
про стягнення заборгованості за цим
же кредитним договором, яка
утворилася станом 18 серпня 2008 року, не
є підставою для відмови у задоволенні
пред'явлених позовних вимог Банку про
стягнення заборгованості, яка
утворилася за наступний період з 18
серпня 2008 року по 19 березня 2014 року.

Такий висновок узгоджується з
матеріалами справи та роз'ясненнями
п. 17 (абзац 2) постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
де зазначено, що наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК
України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599
ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів
вважає, що розмір неустойки (пені,
штрафів), який визначений Банком у
заборгованості за вказаним кредитним
договором значно перевищує розмір
збитків Банку, а тому, відповідно до
положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, підлягає
зменшенню до 10 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верхового Суду України у
справі № 6-100 цс/14 від 3 вересня 2014 року,
яка є обов'язковою для застосування у
відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК
України.

За такого, загальний розмір
заборгованості, що підлягає стягненню
з відповідачки становитиме 21 753,35 грн.

Враховуючи викладене,
оскаржуване рішення районного суду
підлягає скасуванню на підставі
пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову Банку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягають розподілу судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Братського районного
суду Миколаївської області від 22
серпня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 6 травня 2007 року, яка утворилася
станом на 19 березня 2014 року в сумі 21 753,35
грн., із яких:

- 11 088,61 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом за
період з 18 серпня 2008 року по 19
березня 2014 року;

- 664,74 грн. - заборгованість по
комісії;

- 10 000 грн. - неустойки (пеня та
штрафи) - за порушення зобов'язання.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» 243,60
грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: