Справа № 716/446/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2014 року Заставнівський
районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді -
Стрільця Я.С.

при секретарі -
Задорожняк О.М.

з участю позивача -
ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в м.
Заставна справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя. Посилається на те, що
вони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 18.07.1987 року до 25.04.2007 року.
Рішенням суду було вирішено питання
про поділ їхнього спільного майна
подружжя, однак при вирішення спору не
враховано всього обсягу майна, а саме
транспортний засіб марки Мерседес Бенц
- 208, державний номерний знак НОМЕР_1
вартістю 65400 гривень. Зазначила, що між
ними існувала усна домовленість про
порядок користування транспортними
засобами. Вона мала користуватися
автомобілем марки Шкода Фабіа, а
відповідач ОСОБА_2 повинен був
користуватися автомобілем марки
Мерседес Бенц. Останній порушив умови
домовленості, оскільки в позовній
заяві про поділ майна подружжя
пред'явив вимогу про поділ
транспортного засобу марки Шкода
Фабіа. У зв'язку з цим вона також бажає
реалізувати своє законне право на
частку в спільному майні шляхом
отримання грошової компенсації
вартості ? частки в сумі 26004 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала вимоги позовної заяви та
вказала, що погоджується на отримання
компенсації вартості ? частини
спірного транспортного засобу. Додала,
що місце знаходження спірного
автомобіля їй не відоме, останній раз
вона його бачила після розірвання
шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
дійсно під час перебування в шлюбі вони
купили транспортний засіб марки
Мерседес Бенц - 208, 1992 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1.
Вказаний автомобіль станом на сьогодні
зареєстрований за ним, однак ще в 2001
році, коли він перебував в Польщі,
вказаний транспортний засіб у нього
угнали. З даного приводу він не
звертався до правоохоронних органів.
Також вказав, що домовленостей з
позивачем щодо порядку користування
транспортними засоби, які були
придбані в шлюбі між ними не було. Це
підтверджується рішенням суду від 2013
року щодо компенсації йому вартості ?
частки автомобіля Шкода Фабіа. Просив
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Суд, вислухавши думку сторін, покази
свідка ОСОБА_4, дослідивши письмові
матеріали справи, приходить до
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та позовна заява
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

У відповідності до ст.61 ч.1, 3 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.
Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з рішення
Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 25.04.2007 року
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був
зареєстрований 18.07.1987 року, розірвано
(а.с. 25). Згідно свідоцтва про розірвання
шлюбу від 10.09.2008 року (а.с. 7) прізвище
ОСОБА_1 змінено на «ОСОБА_1».

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 12.12.2001
року між сторонами вирішено питання
про поділ нерухомого майна, а також
визнано за ОСОБА_1 та виділено їй на
праві власності автомобіль марки
Шкода Фабіа, 2006 року випуску, стягнуто з
неї на користь ОСОБА_2 в рахунок
рівності часток у спільній сумісній
власності подружжя 29287 гривень та
припинено право спільної сумісної
власності сторін на нього (а.с. 26-26).
Рішенням Апеляційного суду
Чернівецької області від 02.02.2012 року
(а.с. 30), рішення Заставнівського
районного суду Чернівецької області
від 12.12.2011 року в частині виділення
ОСОБА_1 у власність автомобіля Шкода
Фабіа та стягнення з неї на користь
ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі
29287 гривень скасовано. Визнано за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право на ? частину
автомобіля Шкода Фабіа за кожним і
залишено вказаний автомобіль у їх
спільній частковій власності.

В подальшому, рішенням Заставнівського
районного суду Чернівецької області
від 05.11.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 31891,50 грн. компенсації
вартості ? частини автомобіля Шкода
Фабіа, 2006 року випуску. Право ОСОБА_2 на ?
частину у праві спільної часткової
власності автомобіля Шкода Фабіа
припинено з дня отримання грошової
компенсації (а.с. 36-37).

Дані обставини встановлені судовими
рішеннями, не оспорюються сторонами, а
тому не підлягають доказуванню.

Як вбачається з відповіді на запит
Центру надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування Кіцманського
та Заставнівського районів від 09.08.2013
року №1526 (а.с. 15) згідно реєстраційних
даних за ОСОБА_2 зареєстрований 19.08.2000
року транспортний засіб марки MERSEDES-BENZ
208, 1992 року випуску, двигун НОМЕР_2,
номерний знак НОМЕР_1.

Згідно акту оцінки транспортного
засобу №ЧМ/556 від 25.02.2014 року (а.с. 8-14),
дійсна ринкова вартість
досліджуваного транспортного засобу
марки MERSEDES-BENZ 208, 1992 року випуску,
мікроавтобуса пасажирського, двигун
НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, жовтого
кольору на дату оцінки становить 52008
гривень.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
підтвердила, що сторони перебуваючи в
шлюбі придбали спірний транспортний
засіб та використовували його. Де
автомобіль перебуває на даний час їй не
відомо, однак вона чула, що його угнали
в Польщі.

Відповідач ОСОБА_2 посилаючись на
відсутність спірного транспортного
засобу у зв'язку із його угоном не надав
належних та допустимих доказів
наявності такого факту, жодним чином не
підтвердив даної обставини. З цих
підстав, суд не може в основу спору
покласти дані твердження та врахувати
їх при його вирішенні.

У відповідності до ст.60 СК України, ст.368
ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.61, ст.63 СК України, об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Також в ст.69 СК України йдеться про
можливість поділу спільного майна
подружжя незалежно від розірвання
шлюбу за їх взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. Дана норма регламентована
ч.1 ст.70, ч.2 ст.372 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що оскільки рухоме майно
ОСОБА_2, а саме спірний транспортний
засіб, було набуте ним в період шлюбу з
ОСОБА_1, то він є їх спільною сумісною
власністю подружжя, а їх частки в цьому
майні є рівними, оскільки між ними
відсутні будь-які домовленості, а також
відсутній шлюбний договір.

Пунктом 25 Постанови Пленуму ВСУ №11 від
21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» передбачено, що вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається главою 26 ЦК
України з урахуванням інтересів усіх
її учасників. Володіння, користування
та розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
-спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України визначено,
що співвласник має право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга ст.183 цього
кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання.

Приписами ч.2 ст.183 ЦК України
встановлено, що неподільною є річ,
яку неможна поділити без втрати її
цільового призначення. Виходячи з
викладеного, суд констатує факт, що
спірний транспортний засіб є саме
неподільною річчю. За таких обставин,
виділ у натурі 1/2 частки цього
спільного майна є неможливим, проте
позивач бажає такого виділу, про що
заявив вимогу до суду.

Виходячи зі змісту зазначених норм
закону та положень ст.ст. 21, 24, 41,
Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 358, 361
ЦК України, право власника на виділ
частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні не може бути
обмежене іншими співвласниками і
такому його праву співвласника, що
виділяється, кореспондується обов'язок
інших співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду справи судом.
Обов'язковою умовою призначення
грошової компенсації є лише згода
співвласника, який заявив вимоги про
виділ частки. При цьому не
передбачається обов'язковість згоди
інших співвласників на такий виділ та
залежність від мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

Зазначена правова позиція викладена в
ухвалі колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного суду
України від 15.02.2012 р., що згідно ст.360-7
ЦПК України є обов'язковим для всіх
судів України.

При визначенні розміру компенсації суд
приймає до уваги, що ринкова вартість
автомобіля Мерседес-Бенц 208, згідно
акту оцінки становить 52008 грн. Виходячи
із цієї суми, вартість ? частини
автомобіля становить 26004 грн.

За таких обставин, суд вважає, що
задовольняючи позовні вимоги про
стягнення грошової компенсації
вартості частки позивача, слід
стягнути з відповідача на її користь
26004 грн. в рахунок відшкодування
вартості ? частини спірного автомобіля.
Крім цього, наслідком отримання
компенсації за свою частку є
припинення права власності позивача на
? частку автомобіля.

У відповідності до ст.88 ЦПК України,
підляє вирішенню питання також щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.
183, 316, 317, 319, 358, 361, 364, 368, 372 ЦК України,
ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 10,
11, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218, 360-7 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати транспортний засіб марки
«Мерседес Бенц 208», 1992 року випуску,
жовтого кольору, державний номер
НОМЕР_1, вартістю 52008 гривень, об'єктом
спільної сумісної власності
колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2
та визначити частки по ? кожному.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію в розмірі 26004
гривень, що становить ? вартості
транспортного засобу марки «Мерседес
Бенц 208», 1992 року випуску, жовтого
кольору, державний номер НОМЕР_1, а
право спільної сумісної власності на
вказаний автомобіль припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені нею судові витрати в розмірі
260,04 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: