Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/3151/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Левко
Т.Ю.,

при секретарі - Роман К.С.,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду м. Виноградів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (ОСОБА_2),
ОСОБА_4 про визнання права власності на
спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2.(ОСОБА_3.),
ОСОБА_5 про визнання права власності на
спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла рідна мати
позивачки-ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року
помер її рідний батько-ОСОБА_7.

Після смерті батька позивачки ОСОБА_8,
відкрилась спадщини, зокрема, на
житловий будинок, який знаходиться в
АДРЕСА_1.

Батьками позивачки за життя
заповітного розпорядження залишено не
було.

Спадкоємцями до майна мого померлого
за законом першої черги є - позивачка
ОСОБА_1, її рідна сестра-відповідачка
ОСОБА_2, а також відповідачка - ОСОБА_4,
яка на момент смерті батька позивачки,
була його дружиною, які претензій до
вказаного спадкового майна не
заявляють, крім того у визначений
шестимісячний строк подали нотаріусу
заяви про відмову від прийняття
спадщини.

Інших спадкоємців, передбачених ст.1241
ЦК України, немає.

Відповідно до ст.1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати Свідоцтво про оправо на
спадщину. Статтею 1297 зазначеного
Кодексу встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

При зверненні позивачкою ОСОБА_1 до
приватного нотаріуса Виноградівського
районного нотаріального округу ОСОБА_9
із заявою про видачу їй Свідоцтва про
право на спадщину за законом на
спадковий житловий будинок, нотаріусом
позивачці було відмовлено та
роз'яснено про необхідність звернутися
з даним питанням до Виноградівського
районного суду.

З урахуванням всього вищевикладеного,
позивачка вважає, що існують обставини,
які є підставою для визнання за нею
права власності на вище вказане
спадкове майно.

Позивака ОСОБА_1, про день, час і місце
розгляду справи в судове засідання не
з"явилася, однак до суду її
представником ОСОБА_10, яка діє згідно
довіреності, було подано письмову
заява про розгляд справи за її
відсутності, та про те, що заявлені
позовні вимоги підтримує повністю та
просить суд такі задоволити.

Відповідачі - ОСОБА_2 (дошлюбне ОСОБА_2),
ОСОБА_4, про день, час та місце розгляду
справи будучи належним чином
повідомлені належним чином своєчасно,
в судове засідання не з'явилися, однак
до суду подали письмові заяви про
розгляд справи за їх відсутності та про
те, що не заперечують проти задоволення
позову.

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов'язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку, що позовні вимоги є
підставними та підлягають
задоволенню, оскільки в судовому
засіданні встановлені ті обставини на
які посилається позивач в своїй
позовній заяві, відповідачами позов
визнано повністю, що не суперечить
закону або порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, тому в порядку
ст.174 ЦПК України визнання ним позову
прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла рідна мати
позивачки-ОСОБА_6 (а.с.7), а ІНФОРМАЦІЯ_3
року помер її рідний батько-ОСОБА_7
(а.с.8).

Після смерті батька позивачки ОСОБА_8,
відкрилась спадщини, зокрема, на
житловий будинок, який знаходиться в
АДРЕСА_1.

Батьками позивачки за життя
заповітного розпорядження залишено не
було.

Спадкоємцями до майна мого померлого
за законом першої черги є - позивачка
ОСОБА_1.(а.с.10-14), її рідна
сестра-відповідачка ОСОБА_2 (а.с.15-22), а
також відповідачка - ОСОБА_4.(а.с.2324), яка
на момент смерті батька позивачки, була
його дружиною, які претензій до
вказаного спадкового майна не
заявляють, крім того у визначений
шестимісячний строк подали нотаріусу
заяви про відмову від прийняття
спадщини.

Інших спадкоємців, передбачених ст.1241
ЦК України, немає.

Відповідно до ст.1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати Свідоцтво про оправо на
спадщину. Статтею 1297 зазначеного
Кодексу встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ
від 16.05.2013 року відмічено, що право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у
випадках відсутності
правовстановлюючих документів та
відсутності реєстрації об'єкта
нерухомості за спадкодавцем (на ім'я
спадкодавця) суди в основному
задовольняють вимоги спадкоємців про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК,
відповідно до якої позов про визнання
права власності може бути пред'явлений,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

Верховний суд України в п. 23 Постанови
Пленуму «Про судову практику у справах
про спадкування» від 30 травня 2008 року
за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право
на спадщину видається за письмовою
заявою спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, установленому
цивільним законодавством. За наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розглядові не
підлягають. У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися д осуду з правилами
позовного провадження.

Так, при зверненні позивачкою ОСОБА_1 до
приватного нотаріуса Виноградівського
районного нотаріального округу ОСОБА_9
із заявою про видачу їй Свідоцтва про
право на спадщину за законом на
спадковий житловий будинок, нотаріусом
позивачці було відмовлено та
роз'яснено про необхідність звернутися
з даним питанням до Виноградівського
районного суду з посиланням на пункти
4.15, 4.18 Глави 10 Частини 2 «Порядку
вчинення окремих видів нотаріальних
дій», затверджених Наказом Мін'юсту
"Про затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України"),
від 22.02.2012, № 296/5, згідно до яких: -Видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після

подання правовстановлюючих документів
щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна. Якщо до складу спадкового майна
входить нерухоме майно, що підлягає
реєстрації (за винятком земельної
ділянки), нотаріус вимагає, крім
правовстановлюючого документа, витяг з
Реєстру прав власності. За відсутності
у спадкоємця необхідних для видачі
свідоцтва про право на спадщину
документів нотаріус роз'яснює йому
процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку»(а.с.25-26)

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України, способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК
України, спадщина відкривається
внаслідок смерті особи.

Крім того у відповідності до правової
позиції, висловленої ВССУ у своєму
Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» відповідно до
норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність
Свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Відповідно до виготовленого КП
Виноградівським РБТІ Технічного
паспорту від 28.01.2014 року та довідки КП
«Виноградівське районне бюро
технічної інвентаризації» за №63/14 від
11.01.2014 року (а.с.28-31), вбачається, що
житловий будинок, який розташований в
АДРЕСА_1, будівництвом завершений (рік
закінчення будівництва 1973 рік), не є
самочинно збудованим, будівля та інші
господарські будівлі не є аварійними
та придатні до користування і
проживання, і такі рахуються за батьком
позивачки-ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_3
року помер, однак за життя ним не було
виготовлено правовстановлюючих
документів, які передбачені Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, що на
сьогоднішній день вимагаються
нотаріусом для оформлення моїх
спадкових прав.

Крім того, згідно Довідки виконкому
Неветленфолівської сільської ради за
№1025/02-28 від 24.12.2013 року, вбачається, що
житловий будинок, який розташований в
АДРЕСА_1, згідно погосподарської книги
за №13, особовий рахунок НОМЕР_2,
рахується за ОСОБА_8, який ІНФОРМАЦІЯ_3
року-поме(а.с.27).

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
від 31. 01.1966 року, затвердженої
заступником міністра комунального
господарства Української РСР 31.01.1966
року, погодженої заступником голови
Верховного суду Української РСР 15.01.1966
року (втратила чинність 19.01.1996 року), при
відсутності правовстановлюючих
документів право власності на нерухоме
майно, що знаходиться в сільській
місцевості, може бути підтверджено
довідкою виконавчого комітету
відповідної місцевої ради та
висновком інвентар бюро.

Як випливає з цього нормативного акту
запис у по господарській книзі є акт
органу влади, що підтверджує право
приватної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання
права власності на житлові будинки,
споруди у порядку спадкування, записи у
погосподарських книгах оцінюються у
сукупності з іншими доказами,
наприклад, ухваленими органами
місцевого самоврядування рішеннями
про оформлення права власності
громадян на будинки, технічним
паспортом на будівлі, документами про
відведення в установленому порядку
земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частиною першою та частиною
другою статті 5 Цивільного кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на
законодавчому рівні було встановлено
порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення" (втратила чинність). Тобто
до 5 серпня 1992 року не передбачалась
процедура введення приватних житлових
будинків в експлуатацію при оформленні
права власності.

З аналізу положень Конституції України
та Цивільного кодексу України
вбачається, що не потребує введення в
експлуатацію приватних житлових
будинків, збудованих до 5 серпня 1992
року, при набутті права власності на
такі об'єкти. (Лист, Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо
прийняття в експлуатацію об'єктів,
закінчених будівництвом до 5 серпня 1992
року").

Документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації. (Лист, Державної
архітектурно-будівельної інспекція
України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо
порядку прийняття в експлуатацію
самовільно побудованого садового
будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 (в редакції від
01.01.2013 року), рішення суду є
правовстановлюючим документом, на
основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвеціїї про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред"явити позов про визнання його
права власності, зокрема, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Отже, враховуючи, що батько
позивачки-ОСОБА_7, згідно діючого на час
побудови спадкового будинку
законодавства, набув на нього права
власності, беручи до уваги, що спадщину
в порядку, визначеному ст.1268 ЦК України
позивачка ОСОБА_1 прийняла, і на даний
час існують перешкоди в отриманні
позивачкою в нотаріуса Свідоцтва про
право на спадщину за законом, а інші
спадкоємці, у відповідності до діючого
на час відкриття спадщини
законодавства відмовилися від
прийняття спадщини, інших спадкоємців
за законом до названого майна немає,
суд прийшов до переконання що у
позивачки ОСОБА_1 є всі правові
підстави для звернення до суду з даним
позовом до суду про визнання за нею
права власності на будинок, що
розташований в АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215,
218 ЦПК України, ст.16, 392 ЦК України,
ст..ст.529, 549 ЦК УРСР, п.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України від 2003
року, ст. 124 Конституції України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
уродженкою м.Виноградів, (ІПН НОМЕР_1)
право власності в цілому на житловий
будинок, (загальною корисною площею 57,2
кв.метрів в тому числі 29,3 кв.метрів
житлової площі), який розташований в
АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Закарпатської області через суд першої
інстанції. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко