АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 - й інстанції: Шевченко
Доповідач - Ратнікова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

16 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 13 серпня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Правекс-банк», треті особи:
ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
про визнання недійсним договору про
відкриття кредитної лінії, визнання
недійсним договору іпотеки та визнання
припиненими договорів поруки, -

в с т а н о в и л
а:

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 13 серпня 2014 року ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено в
задоволенні позовних вимог до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Правекс-банк»,
треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 про визнання недійсним
договору про відкриття кредитної
лінії, визнання недійсним договору
іпотеки та визнання припиненими
договорів поруки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просили рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 13 серпня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивують
тим, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначають, що
ст.49 Закону України «Про банки та
банківську діяльність» встановлено, що
банк при наданні кредитів зобов'язаний
дотримуватися основних принципів
кредитування, у тому числі, перевіряти
кредитоспроможність позичальників та
наявність забезпечення кредитів,
дотримуватися встановлених
Національним банком України вимог щодо
концентрації ризиків. Однак, Публічним
акціонерним товариством «Комерційний
банк «Правекс-банк» під час укладення
кредитного договору не було вчинено
жодних дій по оцінці платоспроможності
та кредитоспроможності позичальника
ОСОБА_7. Також, під час укладення
договору іпотеки ні банком, ні
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
не було витребувано та не перевірено
інформації про наявність чи
відсутність майнових прав дітей на
заставне майно та не роз'яснено
позивачам положення ст.176 СК України,
стосовно прав дитини на користування
майном, що належить на праві власності
її батькам та положення ст.17 Закону
України «Про охорону дитинства»,
стосовно необхідності одержання
дозволу органу опіки та піклування для
укладення відповідного договору
іпотеки. Вказують на те, що п.4.3 договору
про відкриття кредитної лінії
встановлено, що у випадку виникнення у
ОСОБА_7 прострочки по сплаті відсотків
за користуванням кредитом та/або по
погашенню чергової частини кредиту
згідно графіку зменшення ліміту
кредитування, строк користування
кредитом припиняється достроково на
11-й день місяця наступного за місяцем, в
якому виник факт прострочки. Згідно
розрахунку заборгованості станом на
05.12.2013 року перша заборгованість у
ОСОБА_7 виникла в листопаді 2009 року, а
тому, на виконання вимог п.4.3 кредитного
договору, банк зобов'язаний був
припинити строк користування
кредитними коштами з 11.12.2009 року. Проте,
банк фактично не припинив строк
користування кредитом, чим надав
позичальнику відстрочення щодо
погашення заборгованості, що в свою
чергу призвело до збільшення
відповідальності позивачів.
Стверджують, що в сукупності дані
обставини свідчать про наявність
правових підстав для визнання
недійсними договору про відкриття
кредитної лінії, договору іпотеки та
для визнання припиненими договорів
поруки. Проте, судом 1-ї інстанції не
взято до уваги даних фактів та ухвалено
необґрунтоване рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4
та представник позивачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_15
повністю підтримали доводи
апеляційної скарги та просила її
задовольнити.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Правекс-банк» Живілова
ЮліяВалентинівна проти доводів
апеляційної скарги заперечувала,
посилаючись на те, що вони є
необґрунтованими, а рішення суду
повністю відповідає вимогам закону.

ОСОБА_7 та приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 в судове засідання не
з'явились, про день та час слухання
справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомили, а тому,
колегія судів вважає можливим слухати
справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2008 року
між Акціонерним Комерційним банком
«Правекс-банк» та ОСОБА_7 було укладено
договір про відкриття кредитної лінії
№751-001/08Ф,відповідно до умов якого, банк
відкриває ОСОБА_7 кредитну лінію на
споживчі цілі у розмірі 742 400 грн.
строком по 22 жовтня 2018 року, зі сплатою
24,99% річних і погашенням згідно умов
вказаного договору.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №751-001/08Ф, 23
жовтня 2008 року між Акціонерним
Комерційним банком «Правекс-банк» та
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було
укладено договір іпотеки №751-001/08Ф,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований за №6448.
Відповідно до умов даного договору
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для
забезпечення виконання в повному
обсязі зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним
договором передають в іпотеку банку
належну їм на праві власності квартиру
АДРЕСА_1.

Цього ж дня, 23 жовтня 2008 року між
Акціонерним Комерційним банком
«Правекс-банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено
договори поруки за №755-001/08Ф-1, №755-001/08Ф-2,
№755-001/08Ф-3, №755-001/08Ф-4, відповідно до умов
яких поручителі зобов'язуються нести
солідарну відповідальність перед
банком за виконання в повному обсязі
ОСОБА_7 зобов'язань за договором про
відкриття кредитної лінії №751-001/08Ф від
22 жовтня 2008 року щодо сплати процентів,
неустойки (штрафу, пені), вчасного та у
повному обсязі погашення основної суми
боргу за кредитом у строк до 22 жовтня 2018
року у розмірі 742 400 грн. та будь-якого
збільшення цієї суми, яке прямо
передбачено умовами кредитного
договору, відшкодування збитків та
іншої заборгованості.

Правонаступником Акціонерного
Комерційного банку «Правекс-банк» є
Публічне акціонерне товариство
«Правекс-банк».

Вважаючи, що під час укладення
кредитного договору №751-001/08Ф від 22
жовтня 2008 року та договору іпотеки від
23 жовтня 2008 року банком було порушено
вимоги чинного на той час
законодавства, а договори поруки є
припиненими в силу вимог закону,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулися до Голосіївського
районного суду міста Києва з позовом
про визнання недійсним договору про
відкриття кредитної лінії, недійсним
договору іпотеки та визнання
припиненими договорів поруки.

Відмовляючи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Правекс-банк»,
треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 про визнання недійсним
договору про відкриття кредитної
лінії, визнання недійсним договору
іпотеки та визнання припиненими
договорів поруки, суд 1-ї інстанції
посилався на те, що позовні вимоги є
необґрунтованими, не підтверджені
належними та допустимими доказами, а
тому правові підстави для їх
задоволення відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільству, його моральним
засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

У силу ст.6 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України
встановлено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

З кредитного договору №751-001/08Ф від 22
жовтня 2008 року вбачається, що він
підписаний сторонами без будь-яких
застережень та зауважень, що свідчить
про вільне волевиявлення сторін при
його укладанні. Належних та допустимих
доказів того, що Публічним акціонерним
товариством «Правекс-банк» та/або
ОСОБА_7 в момент підписання даного
кредитного договору було недодержано
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України, матеріали справи не
містять.

Як вбачається зі змісту оспорюваного
кредитного договору, у ньому
передбачено всі істотні умови для
такого виду договору, відповідно до
вимог чинного на той час законодавства
та інших нормативно-правових актів.
Укладаючи кредитний договір, сторони
дійшли згоди щодо укладання договору
на зазначених у ньому умовах, а відтак,
з власної ініціативи на момент
отримання коштів сторони визначили для
себе правила подальшої поведінки.

Вся необхідна інформація про умови
отримання кредиту, а саме: про умови
надання кредиту, про визначення
сукупної вартості споживчого кредиту
та його реальної процентної ставки
тощо, яка передує укладенню договору,
була надана позичальнику, що
підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого та законного
висновку про те, що підстав для
визнання недійсним договору кредиту
немає.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що іпотечний договір
укладається між одним або декількома
іпотекодавцями та іпотекодержателем у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню. Іпотечний
договір повинен містити такі істотні
умови: 1) для іпотекодавця та
іпотекодержателя - юридичних осіб
відомості про: для резидентів -
найменування, місцезнаходження та
ідентифікаційний код в Єдиному
державному реєстрі юридичних та
фізичних осіб - підприємців; для
нерезидентів - найменування,
місцезнаходження та державу, де
зареєстровано особу; для іпотекодавця
та іпотекодержателя - фізичних осіб
відомості про: для громадян України -
прізвище, ім'я, по батькові, місце
проживання із зазначенням адреси та
індивідуальний ідентифікаційний номер
у Державному реєстрі фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів; для іноземців,
осіб без громадянства - прізвище, ім'я,
по батькові (за наявності), адресу
постійного місця проживання за межами
України; 2) зміст та розмір основного
зобов'язання, строк і порядок його
виконання та/або посилання на правочин,
у якому встановлено основне
зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації,
та/або його реєстраційні дані, у тому
числі кадастровий номер. У разі іпотеки
земельної ділянки має зазначатися її
цільове призначення; 4) посилання на
видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному
договорі однієї з вказаних вище
істотних умов він може бути визнаний
недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші
положення, зокрема, визначення
вартості предмета іпотеки, посилання
на документ, що підтверджує право
власності іпотекодавця на предмет
іпотеки, відомості про обмеження та
обтяження прав іпотекодавця на предмет
іпотеки, визначення способу звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається зі змісту оспорюваного
іпотечного договору, у ньому
передбачено всі істотні умови для
такого виду договору. Будь-яких
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що в момент
підписання даного іпотечного договору
було недодержано вимог, які
встановлені законом, матеріали справи
не містять і позивачами суду не надано.
Вся необхідна інформація про умови
іпотеки, була надана позивачам, що
підтверджується матеріалами справи.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого та законного
висновку про те, що підстав для
визнання недійсним договору іпотеки
немає.

Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 ЦК України
встановлено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

За положеннями частини першої статті 559
ЦК України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Наведеною нормою встановлено
презумпцію припинення поруки в разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, унаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності, що є підставою для
припинення договору поруки.

З роз'яснень п.22 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вбачається, що, відповідно до частини
першої статті 559 ЦК припинення договору
поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, якими визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте, якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

З досліджених доказів достовірно
встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 поручилися перед банком
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
ОСОБА_7 зобов'язань за договором
№751-001/08Ф від 22 жовтня 2008 року.

Позивачами не надано суду доказів на
підтвердження того, що Публічним
акціонерним товариством
«Правекс-банк» було змінено розмір
основного зобов'язання ОСОБА_7 за
договором №751-001/08Ф від 22 жовтня 2008 року
без згоди поручителів, що призвело до
збільшення обсягу їх відповідальності.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого та законного
висновку про те, що підстав для
визнання договору поруки припиненим
немає.

Не є підставою для визнання недійсним
договору кредиту доводи апеляційної
скарги про те, що відповідачем в
порушення вимог ст.49 Закону країни «Про
банки та банківську діяльність» банком
не було вчинено жодних дій по оцінці
кредитоспроможності позичальника
ОСОБА_7, оскільки аналіз норм права
регулюючих контроль щодо
кредитоспроможності контрагентів
банку дозволяє зробити висновок, що
здійснення перевірки банком
платоспроможності як позичальника так
і поручителя здійснюється в інтересах
саме банку, так як в разі неможливості
погашення боржниками кредиту, саме
банк несе збитки.

Доводи апеляційної скарги про те, що
під час укладення договору іпотеки ні
банком, ні приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 не було витребувано та не
перевірено інформації про наявність чи
відсутність майнових прав дітей на
заставне майно та не роз'яснено
позивачам положення ст.176 СК України,
стосовно прав дитини на користування
майном, що належить на праві власності
її батькам та положення ст.17 Закону
України «Про охорону дитинства»,
стосовно необхідності одержання
дозволу опіки та піклування для
укладення відповідного договору
іпотеки, колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно з ч.3 ст.29 ЦК України та ст.18
Закону України «Про охорону дитинства»
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає;
діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

У відповідності до ч.6 ст.203 ЦК України
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їх малолітніх,
неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Батьки управляють майном дітей без
спеціального на те повноваження, але
без дозволу органів опіки і піклування
не можуть укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині прав,
здійснювати відчуження житла.

Відповідно до ч.2 ст.177 СК України батьки
малолітньої дитини не мають права без
дозволу органу опіки та піклування
вчиняти такі правочини щодо її
майнових прав: укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, в тому
числі договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири; видавати
письмові зобов'язання від імені дитини;
відмовлятися від майнових прав дитини.
Дозвіл на вчинення правочинів щодо
нерухомого майна дитини надається
органом опіки та піклування після
перевірки, що проводиться протягом
одного місяця, і лише в разі
гарантування збереження права дитини
на житло.

Відповідно до роз'яснень викладених в
п.44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року, суди повинні виходити із того, чи
мала дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

З дослідженої судом довідки КП
«Житлова-експлуатаційна організація -
112 Голосіївського району» від 27.06.2014
року вбачається, що ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у спірній квартирі був
зареєстрований лише 08.06.2010 року.
Оскільки на момент укладення договору
іпотеки від 23 жовтня 2008 року у спірній
квартирі ОСОБА_14 зареєстрований не був,
то ні у банку, ні у приватного
нотаріуса, в силу закону, не виникло
обов'язку звертатися до органу опіки та
піклування для отримання дозволу на
укладення договору іпотеки.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що малолітня дитина не була
зареєстрована у спірній квартирі на
час укладення договору іпотеки, була
зареєстрована пізніше без згоди
іпотекодержателя - банку, тобто, права
власності на предмет іпотеки чи права
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки
ОСОБА_14 не мав.

Доводи апеляційної скарги про те, що в
порушення п.4.3 кредитного договору банк
фактично не припинив строк
користування кредитом, чим надав
позичальнику відстрочення щодо
погашення заборгованості, що в свою
чергу призвело до збільшення
відповідальності позивачів, колегія
суддів вважає безпідставними та
такими, що спростовуються наявними в
матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Голосіївського районного
суду міста Києва від 13 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді: