Справа 206/4782/14-ц
Провадження 2/206/1165/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2014 р. Самарський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
стягнення збитків, судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до Самарського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2
про стягнення збитків, судових витрат.

В обґрунтуванні своїх позовних
вимог позивач посилалася на те, що вона
є власником 1/3 частини домоволодіння
АДРЕСА_1. Вона у домоволодінні не
мешкає, домоволодінням в цілому
користується відповідач та земельною
ділянкою. Також протягом 20 років було
багато справ, у яких вона понесла
витрати на правову допомогу,
експертизи.

На підставі викладеного з
урахуванням уточнень просить суд
стягнути з відповідача матеріальні
збитки у розмірі 50 000,00 грн. (а.с.1,41).

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі та просила задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.
Зазначила, що вона у будинку не
проживає і не має можливості проживати,
з відповідачем вкрай неприязні
відносини, її в будинок не пускають,
належною їй частиною користується
відповідач, домовитися не має змоги,
тому він повинен відшкодувати збитки
за користування її майном.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечували у повному обсязі,
вважаючи їх не обґрунтованими та
безпідставними та просили суд
відмовити. Відповідач надав до суду
письмові заперечення, які обґрунтовує
тим, що позивачка не конкретизує свої
позовні вимоги, а саме що їй завдано
шкоди чи збитки, не зазначає за
користування якими конкретно
приміщеннями та якою частиною
земельної ділянки він повинен робити
відшкодування, не зазначає в чому
конкретно виражається завдана шкода і
саме якими діями він її завдав. Він
повністю виконує рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
23.02.2011р. яким розподілено домоволодіння
та визначено порядок користування
земельною ділянкою. Він використовує
тільки приміщення і земельну ділянку,
право на які визнано за ним і не
користується власністю позивачки.
Також позивачка жодного разу не
виявила бажання та не здійснила
будь-яких дій з тим, щоб вступити до
володіння та користування власністю,
яка за нею визнана судом в натурі. Він і
його родина не чинять перешкоди, щоб
позивач реалізувала свої права з
приводу користування своїм майном.
Питання щодо відшкодування витрат на
експертизу та правову допомогу було
вирішено судом при розгляді по суті
іншої справи і зараз позивач
позбавлена права в даному позовному
провадженні ставити питання про їх
відшкодування. Також позивач не надала
жодного документа, підтверджуючого її
витрати (а.с.10).

Вислухавши доводи та пояснення
учасників процесу, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, оглянувши
цивільну справу № 2-7/11, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
належить 1/3 частина житлового будинку з
надвірними побудовами по АДРЕСА_1 за
договором дарування (а.с.25).

2/3 частини домоволодіння
належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть серії НОМЕР_1 від 17 квітня 2007
року, яка залишила заповіт, за яким
заповіла все належне їй майно своєму
сину, ОСОБА_2. У встановлений
законодавством шестимісячний строк із
заявою про прийняття спадщини
звернувся ОСОБА_2 (а.с.30).

Із технічного паспорту на
житловий будинок індивідуального
житлового фонду по АДРЕСА_1, виданого
станом на 17 травня 1994 року, вбачається,
що домоволодіння по АДРЕСА_1
складається з: житлового будинку А-1,
сараїв Б, В, Г, літньої кухні Д,
вбиральні Е, душ Ж, навіс З, огородження
№1-4, водоколонка № 5, мостіння І (а.с.19-20).

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 23 лютого
2011 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
виділ в натурі 1/3 частини будинку та
визначення порядку користування
земельною ділянкою, визнання права
власності на 1/3 частину земельної
ділянки, стягнення моральної шкоди,
задоволено частково. Виділено в натурі
ОСОБА_1 в домоволодінні АДРЕСА_1 в
житловому будинку літ. «А-1ж»приміщення
1-3 площею 7,4 м2, приміщення 1-4 площею 10,8
м2, та сарай літ. «В». Водоколонку №5 та
уборну літ. «Е» залишити у спільному
користуванні. Решту приміщень
житлового будинку та узаконених
надвірних побудов виділити в натурі
ОСОБА_2. Визначено порядок
користування земельною ділянкою
площею 904 м2 домоволодіння АДРЕСА_1,
згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №132,
складеного 23.04.2004 року та плану до
нього: за ОСОБА_1 - фігури VIII площею 37,62
м2, ІХ площею 50,41 м2, Х площею 28,56 м2, ХІ
площею 53,90 м2, ХІІ площею 55,63 м2, ХІІІ
площею 21,03 м2, ХІV площею 41,28 м2; за ОСОБА_2
- фігури ХV та ХVІ площею 589,79 м2. Земельні
ділянки фігури І площею 3,12м2, ІІ площею
7,50 м2, ІІІ площею 2,28 м2, ІV площею 3,02 м2, V
площею 3,13 м2, VI площею 3,03 м2, VII площею 3,70
м2 залишити у загальному користуванні.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
частині визнання права власності на
земельну ділянку, стягнення моральної
шкоди, відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, про
поновлення строку позовної давності,
визнання частково недійсними
свідоцтва про право на спадщину та
визнання частково недійсним договору
дарування, визнання права власності,
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь держави судові витрати зі
сплати судового збору в розмірі 301,15
грн. та на користь державного
підприємства «Судові інформаційні
системи» 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду справи. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові
витрати з оплати судових експертиз 418
грн. 46 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
держави судові витрати зі сплати
судового збору в розмірі 17 грн. та на
користь державного підприємства
«Судові інформаційні системи» 37 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового розгляду справи
(а.с.31-35).

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 жовтня
2011 року рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 23 лютого
2011 року залишено без змін (а.с.36-38).

Згідно ст. 150 Житлового кодексу
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

В силу ст. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму. Якщо розмір плати не
встановлений договором, він
визначається з урахуванням споживчої
якості речі та інших обставин, які
мають істотне значення. Плата за
користування майном може вноситися за
вибором сторін у грошовій або
натуральній формі. Форма плати за
користування майном встановлюється
договором найму. Договором або законом
може бути встановлено періодичний
перегляд, зміну (індексацію) розміру
плати за користування майном. Наймач
має право вимагати зменшення плати,
якщо через обставини, за які він не
відповідає, можливість користування
майном істотно зменшилася. Плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором. Наймач звільняється від
плати за весь час, протягом якого майно
не могло бути використане ним через
обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Доводи позивача щодо спричинення
матеріальної шкоди саме відповідачем
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні та не спростовані
відповідачем. Відповідач не
заперечував, що проживає у спірному
домоволодінні. Твердження відповідача
про те, що він не користується частиною
житлового будинку, виділеної
позивачці, суд не може взяти до уваги,
оскільки за відсутності поділу
житлового будинку в натурі, позивачеві
необхідно проходити через кімнати,
виділені ОСОБА_1, до кімнат, виділених
йому в натурі.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна
особа вправі звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, а в інтересах інших осіб, або
державних чи суспільних інтересах лише
у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
права.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог та
заперечень. Суд не приймає до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням, зокрема, в адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, питання щодо
стягнення судових витрат було вирішено
у рішенні Самарського районного суду
від 23 лютого 2011 року і не підлягає
розгляду в окремій цивільній справі.

Згідно ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Статтею 212 ЦПК України,
передбачено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Між сторонами відсутній договір найму
(оренди) частини житлового приміщення,
який передбачено як підставу для
сплати відповідних коштів за
користування чужим приміщенням. Проте
зважаючи на багаторічний розгляд
суперечок сторін з приводу даного
будинку, є сумнівною можливість
укладення такого договору. Тому суд
виходить з можливості визначення
розміру такої плати, виходячи зі
споживчої якості речі та інших
обставин, які мають істотне значення,
зокрема поведінки сторін з приводу
реалізації судового рішення про поділ
в натурі житлового будинку.

Виходячи з вищенаведених
обставин справи, а також діючого
матеріального закону, з урахуванням
загальних засад цивільного
судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3
Цивільного кодексу України, а саме:
справедливості, добросовісності та
розумності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню, розумним
српаведливим відшкодуванням
позивачеві за користування її частиною
власністю на думку суду буде 10000,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
держави підлягає стягненню судовий
збір в сумі 243,60грн., та з позивача, з
огляду на заявлений розмір позовних
вимог та відмову в частині задоволення
позову - 243,60грн.

Керуючись ст.ст. 4, 150 Житлового кодексу
України, ст.ст. 16, 22, 321, 356, 386, 762
Цивільного кодексу України, ст.ст.4-8, 10,
11, 18, 57-64, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
10000,00 (десять тисяч) гривень за
користування 1/3 частиною житлового
будинку № 50 по вул. Заозерній у м.
Дніпропетровську.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави
судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд даної цивільної
справи у розмірі 243,60 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави
судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд даної цивільної
справи у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя А.О.
Сухоруков