Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3265/14 Головуючий
у 1 інстанції: Колесник С.Г.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

судців: Савченко О.В.

Санун О.А.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Запорізької області в
інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 травня 2014 року у справі
за позовом прокурора Ленінського
району міста Запоріжжя в інтересах
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
ОСОБА_6, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, про визнання недійсними
довіреності та договору дарування
квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

27 серпня 2013 року прокурор Ленінського
району м. Запоріжжя в інтересах ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4.,
ОСОБА_5 про визнання недійсними
довіреності та договору дарування
квартири.

Посилався на те, що квартира АДРЕСА_1
належала на праві спільної власності
ОСОБА_3 та її батькам, які померли. Після
смерті батьків ОСОБА_3 прийняла
спадщину.

В листопаді 2006 року до ОСОБА_3 прийшов
ОСОБА_5, який представився племінником
і став про неї піклуватися, а також
запропонував допомогу в оформленні
документів про право власності на
квартиру. Через деякий час ОСОБА_8
познайомив ОСОБА_3 з ОСОБА_9

18 березня 2008 року на ім'я ОСОБА_3 були
видані свідоцтва про право власності
на частку квартири в порядку
спадкування після батьків.

В подальшому відповідачі
запропонували ОСОБА_3 продати спірну
квартиру та купити на її ім'я іншу,
меншою площею. При цьому вони пояснили,
що для цього спочатку слід подарувати
квартиру ОСОБА_5

19 березня 2008 року приватним нотаріусом
ОСОБА_7 було оформлено довіреність,
якою ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4
подарувати квартиру ОСОБА_5

09 квітня 2008 року ОСОБА_4, який на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності діяв від імені ОСОБА_3,
подарував квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_8

09 січня 2009 року ОСОБА_5 продав вказану
квартиру ОСОБА_6

Разом з тим, ОСОБА_3 не було куплено
іншого житла.

Прокурор зазначав, що ОСОБА_3 при видачі
19 березня 2009 року довіреності на ім'я
ОСОБА_4 вважала, що уповноважує
останнього оформити на її ім'я
документи на спадщину після померлих
батьків, тобто помилялась щодо
правових наслідків договору.

Посилаючись на вказані обставини та на
підставі статті 229 ЦК України прокурор
просив суд визнати недійсною
довіреність ОСОБА_3, яка видана 19
березня 2008 на ім'я ОСОБА_4 на дарування
ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5, що
посвідчена приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрована в
реєстрі за № 858.; визнати недійсним
договір дарування квартири, укладений
09 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7. і зареєстрований в
реєстрі за №1019.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 27
травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 21 липня 2014 року в тексті
заочного рішення було виправлено
описку ( а. с. 211 ).

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
заступник прокурора Запорізької
області в інтересах ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, допущені
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 травня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

У судове засідання апеляційного суду
Запорізької області ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_13 не з'явилися, про час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про причини неявки суд не
сповістили. ОСОБА_4 надіслав письмові
заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду доповідь судді,
вислухавши пояснення представника
апелянта, заперечення ОСОБА_6,
приватного нотаріуса ОСОБА_7,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308
ЦПК України передбачено, що за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін, якщо визнає, що його
постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відсутні передбачені законом підстави
для визнання недійсними довіреності та
укладеного на її підставі договору
дарування.

Вказаний висновок відповідає наданим
доказам, узгоджується з нормами
матеріального права.

Відповідно до положень статей 59,60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказується при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої вставлено ці
обставини.

З матеріалів справи вбачається та
підтверджується рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 19 липня
2012 року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 21 серпня 2012 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від25 грудня 2012 року , що ОСОБА_3,
1947 року народження, на підставі
договору купівлі-продажу від 19 вересня
2003 року, посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу, була власницею 1/3
частки квартири АДРЕСА_1. 2/3 частки
квартири належали на праві власності
батькам ОСОБА_3 - ОСОБА_14, ОСОБА_15 ( а. с.
37-43 ).

Батько ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, мати
ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

За умовами статті 1000, частини 1 статті
1004 ЦК України за договором доручення
одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.
Повірений зобов'язаний вчиняти дії
відповідно до змісту даного йому
доручення.

За змістом статей 244,246 ЦК України
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватись за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами.

Довіреність на укладення угод, що
потребують нотаріальної форми повинна
бути нотаріально посвідчена.

30 січня 2008 року ОСОБА_3 нотаріально
посвідченою довіреністю уповноважила
племінника ОСОБА_5, який на той момент
нею опікувався, вести її справи щодо
оформлення спадщини на квартиру.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого18
березня 2008 року Другою Запорізькою
державною нотаріальною конторою за
реєстровим № 1-496, а також на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 18 березня 2008 року
Другою Запорізькою державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
1-498 вона в порядку спадкування набула
право власності на 2/3 частин спірної
квартири ( а. с. 9-10 ).

19 березня 2008 року ОСОБА_3 оформила
довіреність, якою уповноважила ОСОБА_4
подарувати належну їй квартиру ОСОБА_5
Довіреність посвідчена приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за місцем
проживання позивачки. З тексту
довіреності вбачається, що ОСОБА_3
документ прочитала особисто, його суть
повністю зрозуміла. Підтвердила, що діє
добровільно, зміст статей 65,74 СК
України, статей 244,245,247-250 ЦК України
нотаріусом було роз'яснено ( а. с. 15 ).

Вказані обставини підтвердила
допитана у содовому засіданні
приватний нотаріус ОСОБА_7, яка перед
посвідченням довіреності намагалася
застерегти ОСОБА_3 від оформлення
довіреності на відчуження квартири
шляхом дарування. Однак ОСОБА_3
наполягла на оформленні довіреності.
Також зазначила, що при оформленні
довіреності діяла у повній
відповідності до вимог закону та
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004
року.

09 квітня 2008 року ОСОБА_4, який на
підставі довіреності діяв від імені
ОСОБА_3, подарував спірну квартиру
ОСОБА_5 Після оформлення угоди ОСОБА_3 в
цей же день особисто ознайомилася з її
змістом, про що власноруч зробила
відповідний запис на його копії.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
посилалась на те, що при видачі
довіреності на ім'я ОСОБА_4 вважала, що
надає довіреність на оформлення
спадщини після смерті батьків, тому на
підставі статей 203,215,229 ЦК України
просила визнати недійсними
довіреність і договір дарування ( а. с.
2-5 ).

Відповідно до статті 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно статті 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. При цьому, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

За змістом статті 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 19 постанови
Пленуму Верховного суду України "Про
практику розгляду судами цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" № 9 від 06.11.2009 року
обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Суд першої інстанції повно, всебічно
з'ясував фактичні обставини справи, дав
належну оцінку доказам у їх сукупності
і дійшов правильного висновку про
відсутність передбачених законом
підстав для задоволення позову ОСОБА_3
і визнання недійсними довіреності і
договору дарування. .

Рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, наданим доказам,
узгоджується з нормами матеріального
права, підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що справа вирішена
неправильно.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Запорізької області
відхилити.

Заочне рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 27
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України
протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: