Єдиний унікальний номер 725/3843/14-ц
Номер провадження 2/725/874/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2014 року
м.Чернівці

Першотравневий районний суд м.
Чернівці у складі:

головуючої судді Федіної А.В.

при секретарі Сорокан М.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів Юзьків М.І.,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Чернівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Чернівецької міської
ради, третя особа Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Чернівецькій області про визнання
права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вище
вказаним позовом.

Посилався на те, що житловий будинок по
АДРЕСА_1 був побудований його батьком
ОСОБА_1, який по завершенню будівництва
не здав вказаний будинок в
експлуатацію та оформив за собою право
власності на нього та на земельну
ділянку, яка закріплена за останнім.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 помер та після
його смерті відкрилась спадщина на
вказаний вище житловий будинок у
зв'язку з чим він та його бабуся (мати
померлого) ОСОБА_5 звернулись до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини як спадкоємці за
законом, проте ОСОБА_5 відмовилась від
своєї частки у спадщині на користь
спадкоємців за законом.

Вказував на те, що державним нотаріусом
було надано постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з
ненаданням правовстановлюючих
документів на житловий будинок та
документів які б посвідчували
прийняття збудованого будинку в
експлуатацію та його реєстрацію
відповідно до ст. 331 ЦК України.

Рішенням виконкому Чернівецької
міської ради № 64/3 від 04.02.1992р. було
відведено товариству індивідуальних
забудовників № 152 (ОСОБА_8 та ОСОБА_9) під
будівництво 2-квартирного житлового
будинку земельну ділянку розміром 0,08
га по АДРЕСА_1 згідно розробленої
проектної документації. ОСОБА_10 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2., а тому рішенням
виконавчого комітету міської ради №
699/18 від 09.09.2003р. останнього замінено на
його сина ОСОБА_6.

Вказував, що ні ОСОБА_9 ні його син,
жодної участі у будівництві не брали,
не виділяли будь-яких коштів на нього і
на будівництві не з'являлись, а тому
його батьком побудовано тільки ту
половину будинку, яка і мала належати
йому, таким чином не порушивши інтереси
будь-кого із третіх осіб, в тому числі й
іншого забудовника.

У зв'язку з наведеним, посилаючись на
висновок експертного
будівельно-технічного дослідження,
відповідно до якого будівництво
житлового будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1 проведено з
дотриманням державних будівельних,
протипожежних, санітарних норм і
подальша їх експлуатація за
призначенням можлива, а також на норми
матеріального права, зокрема ст.ст. 376,
1261,1268,1269 ЦК України, просив визнати за
ним право власності на спадкове майно -
житловий будинок літ. А, колодязь літ. І,
вигрібну яму літ. ІІ по АДРЕСА_1
загальною площею 211,30 кв. м. з яких
житлова - 73,70 кв.м., підсобна - 137,60 кв. м.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
надали пояснення аналогічні змісту
позовної заяви, вказували на те, що
спірним самочинним будівництвом права
третіх осіб не порушуються, будинок
відповідає будівельним, протипожежним
та санітарним нормам, а тому просили
позов задовольнити з підстав
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Чернівецької
міської ради Юзьків М.І. в судовому
засіданні позов не визнав, оскільки
спірний житловий будинок було зведено
на земельній ділянці, яка не була
відведена для цієї мети, спадкодавцем
за житті право власності на спірне
майно не зареєстровано, а тому вказаний
об'єкт нерухомості не може входити до
складу спадщини, у зв'язку з чим просив
в задоволенні позову відмовити на
підставі недоведеності правомірності
позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні позов не визнала з
підстав викладених у письмових
запереченнях, в яких зокрема зазначала,
що будівництво спірного будинку
відбулось з порушенням ряду
нормативно-правових актів, які діяли на
той час, зокрема без отримання
відповідних дозволів, згоди
співвласника земельної ділянки на якій
побудований будинок. Крім того,
вказувала на те, що зазначеним
будівництвом порушено права ОСОБА_6,
оскільки батьком позивача в порушення
рішення виконкому Чернівецької
міської ради № 64/3 від 04.02.1992 року було
збудовано будинок в іншому місці ніж
було дозволено, за відсутністю
відповідної проектної документації та
як наслідок унеможливило здійснити
добудову до нього, як було передбачено
зазначеним рішенням міської ради, а
тому просила відмовити в задоволенні
позову.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явились, хоча
повідомлялись про час та місце
розгляду справи, про причини своєї
неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
письмові докази по справі, вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
окрім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції
України, ст. 20 ЗК України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування здійснюють право
власності на землю від імені
Українського народу, тобто лише ці
органи можуть вирішувати питання про
відведення земельних ділянок, передачу
їх у приватну власність, визначення
цільового призначення землі.

Так, судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради народних депутатів №64/3
від 04.02.1992 року відведено товариству
індивідуальних забудовників №152,
створеному рішенням міськвиконкому
від 29.10.1991 року №445/28 в складі громадян:
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під будівництво
2-квартиного житлового будинку,
земельну ділянку розміром 0,08 га по
АДРЕСА_1, згідно розробленої проектної
документації (а/с 15).

В подальшому рішенням виконавчого
комітету Чернівецької міської ради
№699/18 від 09.09.2003 року у зазначене
рішення органу місцевого
самоврядування були внесені зімни, а
саме у зв'язку із смертю ОСОБА_9 його
прізвище ім'я та по-батькові замінено
на його сина ОСОБА_6 (а/с 16).

Відповідно до вимог ст.ст. 18,20 ЗК
України кожна земельна ділянка,
незалежно від форми власності чи
використання, має конкретне цільове
призначення, під яким слід розуміти
встановлені законодавством та
конкретизовані відповідними органами
влади допустимі межі використання
земельної ділянки громадянами та
юридичними особами.

Як вбачається зі змісту зазначених
вище рішень органів місцевого
самоврядування, цільовим призначенням
земельної ділянки по АДРЕСА_1, тобто
способом її використання, було
будівництво двоквартирного житлового
будинку.

Разом з тим, судом встановлено, що на
вказаній земельній ділянці побудовано
індивідуальний житловий будинок,
колодязь №І та криниця №ІІ,
забудовником якого є ОСОБА_8, що
підтверджується довідкою ЧМКБТІ №1936
від 22.10.2013 року (а/с 101).

Відповідно до листа Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Чернівецькій області
№7/24/5-4/386 від 24.06.2014 року, будівництво
вказаного житлового будинку, криниці
та колодця відбулось без дозвільних
документів на початок виконання
будівельних робіт, а тому відсутні
підстави для прийняття вказаного
будинку в експлуатацію (а/с 22).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_8 помер, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть (а/с 9).

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема копії спадкової справи,
позивач звернувся в органи нотаріату з
заявою про прийняття спадщини після
смерті свого батька, проте постановою
державного нотаріуса Першої
Чернівецької державної нотаріальної
контори від 14.05.2014 року №1183/02-31
відмовлено у вчиненні нотаріальних дій
у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
спірний будинок (а/с 11).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 ЦК України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» право власності на
самочинно збудовані житлові будинки,
будівлі, споруди, інше нерухоме майно
не набувають як особи, які здійснили це
будівництво, так і їхні спадкоємці.
Права спадкоємців щодо самочинно
збудованого майна визначаються судом
відповідно до положень ст.1218 ЦК України
та з урахування роз'яснень, наданих у п.7
постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику у справах
про спадкування».

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» якщо спадкодавцем було
здійснене самочинне будівництво
(частина перша статті 376 ЦК), до
спадкоємців переходить право
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва. Якщо право
власності на самочинно зведену будівлю
визнано судом за власником
(користувачем) земельної ділянки, на
якій вона розміщена, то до складу
спадщини входить право на
відшкодування витрат на будівництво
(частина шоста статті 376 ЦК). До
спадкоємців, які прийняли спадщину, у
разі знесення самочинного будівництва
переходить обов'язок відшкодувати
вартість витрат на його знесення і
приведення земельної ділянки до
попереднього стану (частини четверта,
сьома статті 376 ЦК).

Крім того, як вбачається з генплану
земельної ділянки відведеної
товариству №152, створеному рішенням
міськвиконкому від 29.10.1991 року №445/28 та
копії технічного паспорту
індивідуального житлового будинку
АДРЕСА_1 розміщення спірного самочинно
побудованого житлового будинку на
земельній ділянці не співпадає з
передбаченим генпланом, крім того
цільовим призначенням земельної
ділянки за вказаною адресою було
будівництво саме двоквартирного
житлового будинку, проте батьком
позивача було збудовано
одноквартирний будинок, таким чином
використано земельну ділянку не за її
цільовим призначенням та порушено
право відповідача ОСОБА_6 здійснити
будівництво житлового будинку, як
передбачено рішенням виконавчого
комітету Чернівецької міської ради
народних депутатів №64/3 від 04.02.1992
року.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, враховуючи зміст
заявлених позовних вимог та вище
наведені вимоги закону, суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позову.

На підставі вище викладеного та
керуючись ст. 13 Конституції України,
ст.ст. 18,20 ЗК України, ст.ст. 376,1218 ЦК
України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57,58, 60,61, 64, 79, 88, 212,
218, 294, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
А. В. Федіна