Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2990/14-ц
Провадження №: 2/332/885/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 вересня 2014 р.
м.
Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у
складі:

головуючого судді Ретинської
Ю.І.при секретаріІвановій
Д.В.розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Орган
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Заводському району про
визначення місця проживання
неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа -
Орган опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Заводському району, зазначивши,
що 28.05.2005 року між ним та відповідачем
був зареєстрований шлюб, але спільне
життя не склалось і відповідач
покинула сім'ю. 26.02.2014 року шлюб було
розірвано.

Від шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітній син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти постійно
проживають із ним, відповідач не
з'являється до дітей і не приймає
участі у їх вихованні, проживає окремо,
ніде не працює, зловживає спиртними
напоями, веде аморальний спосіб життя.
Він як батько піклується про дітей,
створює для них належні
соціально-побутові умови, дбає про
психічне і фізичне здоров'я, про
духовний та розумовий розвиток, тому
просить залишити дітей на його
утриманні та вихованні.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позов підтримали
у повному обсязі з підстав, які
наведені у заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог. В судовому засіданні
пояснила, що після припинення шлюбних
відносин між нею та позивачем була
досягнута домовленість про те, що
старший син ОСОБА_5 буде проживати із
позивачем, а молодший ОСОБА_6 - із нею.
Впродовж усього часу, а саме з квітня і
по теперішній час ОСОБА_6 постійно
проживає із нею, а за бажанням сина, або
за бажанням батька вона віддає на
деякий час ОСОБА_6 для спілкування із
батьком та братом, так само і ОСОБА_5
часто приїжджає до неї на деякий час.
Вона приймає активну участь у
вихованні та забезпечені молодшого
сина і намагається виконувати всі
обов'язки і стосовно старшого сина.
Щодо її аморального способу життя, то в
цій частині позов є надуманим. У неї
дійсно були певні проблеми із
алкоголем, але так само такі ж проблеми
були і у ОСОБА_3, вони разом у січні
місяці цього року перебували на
лікуванні. Так само як і у неї, так і у
нього були спроби вчинення
самогубства, проте вона не бажає його
поливати брудом, адже вважає його
хорошим батьком. Але при цьому вважає,
що діти мають знаходитись на її
утриманні, адже у неї також досягнуті
належні умови для проживання обох
дітей, вона працює перукарем і має
змогу матеріально забезпечити дітей.
Допускає можливість залишення
старшого сині ОСОБА_5 із батьком, адже
бачить, що він більше тягнеться до
нього, але в жодному разі не допускає
передання молодшого сина ОСОБА_6
позивачу, адже він ще маленький і він
потребує саме материнської турботи та
догляду. Належного догляду за молодшим
сином позивач надати не може, адже
працює позмінно, тобто він буває
відсутній у ночі, разом із ними
проживає його бабуся, над якої він
оформив опіку, тобто і за нею також
необхідний постійний догляд. Вона
доглядати за маленькою дитиною не має
можливості. Вона ж проживає із
батьками, які ведуть активний спосіб
життя і які мають можливість за
необхідності доглянути за дітьми.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що наприкінці минулого року
ОСОБА_3 із ОСОБА_4 перестали жити разом
через те, що ОСОБА_4 зловживає спиртними
напоями. Про це йому стало відому зі
слів інших осіб, але пару разів він сам
бачив ОСОБА_4 у нетверезому стані.
ОСОБА_3 разом із дітьми переїхав жити до
бабусі на АДРЕСА_2. З того часу він
постійно бачив, як ОСОБА_3 або бабуся
гуляють із дітьми. З березня-квітня
цього року він декілька разів бачив і
ОСОБА_4, яка забирала дітей і приблизно
з цього ж часу старший син постійно
почав проживати із ОСОБА_3, а молодший
із ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснив, що коли ОСОБА_4 та ОСОБА_3 із
дітьми проживали разом у будинку, вони
були сусідами і товаришували сім'ями.
Нічого поганого про ОСОБА_4 і про ОСОБА_3
він сказати не може. Як батьки вони
хороші, але вважає, що діти мають
проживати із матір'ю. Той факт, що
ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями,
він підтвердити не може, вважає, що це
не правда. Вона як і інші може у
святкові дні випити вина, але це
нормальне явище. Зі слів сторонніх осіб
і як йому пояснював сам ОСОБА_3, був
випадок, коли ОСОБА_3 намагався себе
спалити живцем, вважає, що в тверезому
стані такого зробити неможливо. Після
розлучення і вже після повернення
ОСОБА_6 з Росії від матері ОСОБА_3,
ОСОБА_6 постійно проживає із ОСОБА_4, а
ОСОБА_5 проживає із батьком, проте він
часто бачить ОСОБА_5 із матір'ю і з
братом.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснила, що коли ОСОБА_4 і ОСОБА_3
проживали разом, дуже часто вона бачила
як батьки ОСОБА_4 дбали про дітей,
забирали із дитсадочка, школи, із
музичної школи, годували їх, адже
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в цей час були на
роботі. Вона добре знає цю родину, тому
що дружить із матір'ю ОСОБА_4. ОСОБА_4
знає тільки з хорошої сторони, вона
добросовісна, порядна мати, гарна
господиня. Про те, що вона зловживає
спиртними напоями на намагалась
накласти на себе руки, нічого не знає.
Про ОСОБА_3 поганого нічого сказати не
може, хоча його знає не так добре.
Вважає, що обидва сина мають проживати
зі ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_4 дуже хороша мати,
вона постійно дбає про дітей, відразу
після пологів, через 3-4 місяці, вона
повернулась на роботу, щоб заробляти
гроші. Щодо зловживання спиртними
напоями, пояснила наступне. ОСОБА_3
часто неадекватно себе поводив і
одного разу приїхала його мати, вона
хотіла покласти його на лікування від
алкозалежності. Такі ж розмови чула і з
приводу бажання направлення на
кодування і ОСОБА_4. Також знає про
спробу самогубства ОСОБА_4. Попри все це
вважає, що діти мають проживати із
ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
пояснив, що восени минулого року до
нього звернувся ОСОБА_3 та попросив
допомогти перевезти речі із будинку.
Він вирішив поїхати від ОСОБА_4 через
те, що в той момент вона зловживала
спиртними напоями. Коли вони приїхали
за речами, то ОСОБА_4 вела себе
неадекватно, у неї був якісь чоловік,
вони обидва були у нетверезому стані.
Це був другий випадок, коли ОСОБА_4
уходила у запій, перед цим ще був
випадок 2-3 роки тому. Коли ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 жили разом, він їх рідко бачив.
Про ОСОБА_4 як про господарку він нічого
поганого сказати не може. З ОСОБА_3
почав більше спілкуватися після того,
як він розлучився зі ОСОБА_4. Певний час
діти проживали у ОСОБА_3, він дбав про
них, купив мобільний телефон, комп'ютер,
діти були одягнені. Зараз із ОСОБА_3
проживає старший син ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні
пояснила, що коли ОСОБА_4 була у лікарні,
ОСОБА_3 забрав речі та з дітьми переїхав
жити до своєї бабусі. Через що ОСОБА_4
перебувала у лікарні, вона не знає.
Після того, як ОСОБА_4 повернулась з
лікарні, ОСОБА_5 так і залишився із
батьком, ОСОБА_6 повернувся до матері і
живе із ним. ОСОБА_3 може
охарактеризувати як дуже хорошого,
порядного батька, він постійно
проводить з ними час на вулиці. Він
завжди всім допомагає, як господар
хороший, у нього золоті руки. Ні ОСОБА_4,
ні ОСОБА_3 в стані алкогольного
сп'яніння не бачила, один раз ОСОБА_4
подзвонила на мобільний її чоловікові,
але взяла слухавку вона і їй здалось, що
вона була в стані алкогольного
сп'яніння. Була ситуація, коли вона
декілька разів забирала ОСОБА_5 зі
школи, вона питала, а чому тебе не
забирає бабуся, чому ти не ідеш до брата
до бабусі, на що дитина відповіла, що не
хоче.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні
пояснила, що вона працює головою
кооперативу будинку, де зараз мешкає
ОСОБА_3. Протягом останніх шести років
ОСОБА_3 спочатку із старшим сином
постійно гуляв на вулиці, потім, коли
народився ОСОБА_6, вона ОСОБА_3 із
дитячим візочком постійно на вулиці
бачила. ОСОБА_3 ідеальний батько, таких
мало, він піклується за дітьми,
доглядає їх, грається з ними. Він
допомагає всім сусідам, він також
піклується за своєю бабусею. Вважає, що
на ОСОБА_3 можна залишити двох дійте.
ОСОБА_4 вона бачила дуже рідко, вважає,
що вона із байдужістю відноситься до
своїх дітей. Характеристику надавати
їй не хоче.

Заслухавши пояснення сторін, покази
свідків, з'ясувавши всі обставини
справи, суд приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що з 28.05.2005 року по
26.02.2014 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі (а.с. 8-9).

Від шлюбу мають двох малолітніх синів:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-7).

Відповідно до ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Згідно з ст. 141 СК України мати і батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 160, ч. 1 ст. 161
Сімейного кодексу України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення. Вирішуючи
спори між батьками, які проживають
окремо, про те, з ким із них і хто саме з
дітей залишається, суд, виходячи з
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей, повинен
ухвалити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
ураховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципів 2 та 6
Декларації прав дитини, прийнятій
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, дитина для повного і
гармонійного розвитку її особисті
потребує любові і розуміння. Вона має,
коли це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові й
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Дитині законом та іншими засобами
повинен бути забезпечений спеціальний
захист і надані можливості та
сприятливі умови, які б дозволяли їй
розвиватись фізично, розумово,
морально, духовно і в соціальному
відношенні здоровим і нормальним
шляхом в умовах свободи і гідності.

Згідно з актами обстеження умов
проживання сторін по справі, як
позивачем, так і відповідачем створені
належні умови для виховання, розвитку
та проживання дітей.
Санітарно-гігієнічні умови задовільні
(а.с.40-41).

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 161 СК України
суд враховує, що як позивач, так і
відповідач працевлаштовані і мають
стабільний заробіток, про що свідчать
характеристики з місця роботи, видані
на ім'я позивача і відповідача та
довідки про доходи ОСОБА_3, наказ про
переведення, довідка з відділу кадрів
(а.с. 10, 84, 14, 47, 112-113).

Як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4 мають позитивні
характеристики за місцем проживання
(а.с.11, 83).

Доведеними є факти зловживання
алкоголем та перебування на лікуванні
від алкогольної залежності як
позивача, так і відповідача, це
підтверджено показами свідків,
довідкою з КУ «ОКНД» ЗОР № 2056 від 24.06.2014
року, виданої щодо ОСОБА_4 (а.с. 137) та
відмовним матеріалом № 579-2012 з приводу
конфліктної ситуації, яка виникла
через нетверезий стан ОСОБА_3 Крім того,
самими сторонами по справі ці факти не
спростовувалися.

Так само доведеними є факти вчинення
спроб самогубства як ОСОБА_4, так і
ОСОБА_3, що підтверджується довідкою КУ
«Запорізька міська багатопрофільна
клінічна лікарня № 9» (а.с. 110), показами
свідків та поясненнями ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які не спростовували ці факти.

Але, незважаючи на вищезазначене, у
суду немає підстав вважати, що вживання
алкоголю сторонами по справі носило
(носить) постійний, триваючий характер.
Так, із тих же показів свідків
вбачається, що вживання алкоголю
носило епізодичний характер і це також
підтверджується довідкою з КУ «ОКНД»
ЗОР № 1625, від 25.06.2014 року, відповідно до
якої ОСОБА_4 на диспансерному обліку в
установі не перебуває (а.с. 82) та
відповідним сертифікатом про
проходження профілактичного
наркологічного обліку ОСОБА_3 від 10.07.2014
року (а.с. 114).

Спроби самогубства, вчинені позивачем
та відповідачем не вплинули на їх
психічний стан. Відповідно до довідки
КУ «ОКПЛ» ЗОР від 25.06.2014 року ОСОБА_4 на
диспансерному обліку в установі не
перебуває. Відповідно до медичної
довідки про проходження обов'язкових
попереднього та періодичного
психіатричних оглядів ОСОБА_3
психіатричних показань до виконання
роботи з підвищеною небезпекою не має
(а.с. 114).

Проте, найголовнішим питанням в даній
ситуаціє є те, чи впливають ці спроби
самогубства батьками та поодинокі
випадки вживання алкоголю на розвиток
дітей, то такий негативний вплив в
судовому засіданні не доведений.

Інші можливі прояви аморальної
поведінки когось із батьків судом не
встановлені.

Згідно до характеристик завуча ДОУ № 5,
виданих на ім'я ОСОБА_6, вихованням в
загалом займається батько, мати
приводила дитину в дитячий садок, з
дитиною контакт позитивний (а.с. 15, 43).

Відповідно до характеристики на учня
2-Б класу Запорізької гімназії № 47
ОСОБА_5 під час навчання ОСОБА_5 у
Гімназії батьки брали активну участь у
житті сина (а.с. 44).

Відповідно до довідки Запорізької
дитячої музичної школи № 4 від 15.04.2014
року № 14 на заняття до музичної школи
ОСОБА_5 супроводжують - бабуся ОСОБА_19,
тато ОСОБА_3, мати ОСОБА_4 (а.с. 42).

У довідці КЗ «Центр первинної
медико-санітарної допомоги № 4» № 121/01-16
від 22.04.2014 року зазначено, що
рекомендації лікарів батьки виконують
у повному обсязі (а.с. 39).

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що дітей можна
залишити на утриманні та піклуванні як
позивача, так і відповідача.

Як вже зазначалось місце проживання
дитини, яка не досягла десяти років,
визначається за згодою батьків.

Так, судом встановлено, що після
розлучення до квітня 2014 року малолітні
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали у батька
ОСОБА_3.

З квітня 2014 року малолітній ОСОБА_6
почав проживати із матір'ю ОСОБА_4.

Відповідно до довідки КЗ «Первинної
медико-санітарної допомоги № 4» від
25.06.2014 року догляд за ОСОБА_6 здійснює
мати з 24.04.2014 року по нинішній час (а.с.
92).

Як свідки, так і сторони по справі
зазначають, що старший син ОСОБА_6
безперешкодно проводить час із матір'ю,
на що згоду дає батько, так само і мати
не чинить перешкод для відвідин
молодшим сином батька та брата. Тобто,
між батьками фактично вже склалась
певна домовленість про місце
проживання дітей, в противному випадку
таких дозволів би не було.

На комісії з питань захисту прав дитини
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Заводському району
малолітній ОСОБА_5 підтвердив своє
бажання постійно мешкати з батьком, але
зазначив, що відчуває потребу в
спілкування з мамою та братом, що
зазначено у витягу із протоколу № 21
(а.с. 38).

Згідно наданого висновку районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Заводському району № 01-14/0446 від
16.06.2014 року за доцільне визначено місце
проживання малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком, а малолітнього
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю (а.с. 37).

Враховуючи вищенаведене, враховуючи
також власну думку малолітнього ОСОБА_5
з приводу місця проживання та висновки
комісії з питань захисту прав дитини,
суд приходить до висновку, що позов в
цій частині знайшов своє часткове
підтвердження, а тому місце проживання
малолітнього ОСОБА_5 слід визначити за
місцем проживання батька ОСОБА_3,
залишивши малолітню дитину на його
утриманні. Крім того, відповідачка не
пред'являла до суду зустрічного позову
про відібрання старшого сина від
батька і встановлення місця проживання
за власною адресою, тим самим
погоджуючись із тим, що дитина може
проживати не з нею.

Що стосується місця проживання
малолітнього ОСОБА_6, який на даний час,
а також на час подачі позову проживав
із матір'ю, а не як зазначив позивач, то
суд виходить із того, що така
домовленість з самого початку існувала
між батьками. Так, позивач у позові не
просив відібрати дитину у матері і
встановити місце його проживання за
власною адресою, а з незрозумілих
причин вирішив ввести суд в оману,
зазначивши, що дитина постійно
проживає із ним. Тому, з урахуванням
того, що малолітньому ОСОБА_6 нещодавно
виповнилося лише 4 роки, дитина часто
хворіє, суд вважає, що така дитина
потребує більше материнського догляду,
турботи та людові, мати виконує свої
обов'язки належним чином, відповідачка
проживає разом із батьками, які у
певних ситуаціях можуть доглянути за
дитиною, а батько через графік роботи
(працює і в нічні зміни) не може надати
належної уваги, крім того, він проживає
із своєю бабусею, над якою через вік
встановлено піклування, тому суд
приходить до висновку, що в цій частині
позов необґрунтований, а тому не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.57-60, 209, 212-215 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визначити місце проживання
малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишивши його на утриманні батька
ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позов залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Заводський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя:
Ю.І.
Ретинська