Справа № 466/2110/14
Головуючий у 1 інстанції: Білінська
Провадження № 22-ц/783/4472/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представників позивача
Жарського І.Р., Гнатишака О.В.,
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 17 квітня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, з
участю третіх осіб Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, Сихівського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Львівській області про
зобов'язання до вчинення дій,
звільнення майна з-під арешту та ін., -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 17 квітня 2014 року у
задоволенні позовної заяви ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, з
участю третіх осіб Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, Сихівського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Львівській області про
зобов'язання до вчинення дій та
звільнення майна з-під арешту -
відмовлено.

Дане рішення оскаржило ПАТ КБ
«Приватбанк».

В своїй апеляційній скарзі
просять рішення скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.
Вважають рішення незаконним, винесеним
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, за недоведеністю
обставин, що мають значення для справи
та невідповідності висновків суду
обставинам справи. Зазначають, що суд
не дав належної правової оцінки таким
фактам, а саме: право застави ПАТ КБ
«Приватбанк» виникло 5.06.2007 року, а
ухвала суду та постанови органів
Державної виконавчої служи винесені у
2009-2013 роках, тобто пізніше ніж було
укладено договір застави; станом на
25.02.2014р. заборгованість ОСОБА_6 перед
банком складає 292982,80 грн., що значно
перевищує вартість предмету застави.
Зазначають, що немає жодних підстав,
визначених у законах, щодо звернення
стягнення на заставне майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями. Судом не повно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, а саме: неправильно було
визначено предмет доказування, не
з'ясовані обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, неправильно
кваліфіковано правовідносини сторін,
які випливають із встановлених
обставин. Судом порушені такі норми та
принципи процесуального права:
рівності перед законом і судом,
змагальність сторін, диспозитивність
цивільного судочинства.

В судове засідання окрім представників
позивача та представника відповідача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, решта осіб, що беруть
участь у справі (їх представників) не
з'явилася, однак суд вважав за можливе
проводити розгляд справи у їх
відсутності (відсутності їх
представників) враховуючи те, що такі
повідомлялись належним чином про час
та місце судового розгляду, клопотань
про відкладення розгляду справи до
суду не надходило, причин неявки суду
повідомлено не було, зважаючи на ч.2 ст.
305 ЦПК України, те, що інтереси
відповідача ОСОБА_4 у судовому
засіданні захищав представник та те, що
від відповідача ОСОБА_6 та представника
третьої особи Сихівського ВДВС
Львівського МУЮ до суду надійшли
клопотання про розгляд справи у
відсутності відповідача та
представника третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача та представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
підтримання апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
таких підстав.

Як вбачається із позовної заяви ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся в суд з даним
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 з участю
третіх осіб (Галицький районний суд,
Відділ державної виконавчої служби
Галицького району ЛМУЮ у Львівській
області, Відділ державної виконавчої
служби Сихівського району ЛМУЮ у
Львівській області, Відділ примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Львівській області) про звільнення
майна з-під арешту. У даному позові було
заявлено 13 позовних вимог. З них 4
вимоги про зобов'язання УДАІ ГУМВС
України у Львівській області звільнити
з-під арешту, накладеного ухвалою
Галицького районного суду м.Львова від
10.03.2010 року та постановами державних
виконавців Галицького ВДВС ЛМУЮ від
4.01.2012 року, 21.12.2011 року, та 14.02.2013 року
майна ОСОБА_4, а саме автомобіля НОМЕР_1.
8 вимог про звільнення з-під арешту
накладеного постановами державних
виконавців Галицького ВДВС ЛМУЮ,
Сихівського ВДВС ЛМУЮ та ППВРВДВС ЛМУЮ
від 24.07.2009 року, 19.01.2011 року, 4.08.2011 року
11.05.2012 року, 5.11.2013 року, 16.12.2010 року, 28.05.2013
року цього ж майна. А також одна вимога
про заборону органам ДВС вчиняти
будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ
КБ «Приватбанк» права розпорядження
відносно згаданого автомобіля.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог виходив з
того, що за частиною вимог позивачем не
було залучено належного відповідача, а
саме УДАІ ГУМВС України у Львівській
області, а також представник
відповідача заперечував необхідність
залучення такої особи як
співвідповідача. Аналогічно
представник позивача заперечив щодо
залучення будь-якого відділу ДВС в
якості співвідповідача що стосується
вимоги до органів ДВС. Крім цього, що
стосується вимог про звільнення майна
з під арешту, то суд відмовляючи у цій
частині вимог виходив з того, що
позивачем не надано жодних доказів
неправомірності накладення арешту та
переваги позивача перед іншими
кредиторами у погашення
заборгованостей, які існують у
відповідачів по справі, крім цього
органи ДВС залучені до участі у справі
не як відповідачі а як треті особи, яких
суд не може зобов'язувати вчиняти певні
дії.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду не відповідають вимогам закону та
суд розглядаючи спір не звернув увагу
на обставину, що має істотне значення
для вирішення даного спору.

Як вбачається із змісту позовної заяви
позивач звернувся в суд із заявою про
виключення майна з-під арешту
(згаданого автомобіля), посилаючись на
те, що арешти накладені на автомобіль,
що належить одному з відповідачів
порушують їх право на першочергову
його реалізацію на погашення виконаних
зобов'язань відповідачів перед ними,
згідно договорів кредиту та застави
автотранспорту, що укладені 5.06.2007 року.

Зважаючи на вимоги ст. 3 ЦПК України,
відповідачами у справах є особи, якими
порушено, не визнано або оспорено
права, свободи чи інтереси позивача.

Крім цього, відповідно до п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №6 від
27.08.1976 року «Про судову практику в
справах про виключення майна з опису»
за правилами, встановленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним. Відповідачами в справі
суд притягує боржника, особу, в
інтересах якої накладено арешт на
майно, і в необхідних випадках - особу,
якій передано майно, якщо воно було
реалізоване. У тих випадках, коли опис
проводився для забезпечення
конфіскації чи стягнення майна на
користь держави, як відповідач
притягується відповідна державна
податкова інспекція. Заяви боржників
про неправильність включення майна в
опис розглядаються в порядку,
передбаченому ст.409 КПК, коли арешт на
майно накладено при провадженні в
кримінальній справі або в порядку,
передбаченому ст.373 ЦПК, якщо опис
проводився судовим виконавцем.

Як вбачається із матеріалів справи
позивачем не було зазначено у позовній
заяві і вимоги не заявлено та
представники позивача у судових
засідання заперечували проти
залучення будь-яких осіб як
співвідповідачів, а судом не з'ясовано
коло та знову ж не поставлено на
обговорення питання про залучення до
участі у справі як співвідповідачів,
осіб на права та інтереси яких прямо та
безпосередньо вплине рішення суду, а
саме осіб, в інтересах яких накладено
арешти, про зняття яких просить
позивач.

Такими, як було встановлено
апеляційним судом шляхом надіслання
відповідних запитів, зокрема, є ПАТ
«Прокредитбанк», ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль».

Тому, вирішити даний спір по суті без
участі осіб, яких такий прямо
стосується (належних
співвідповідачів), та винести рішення,
що впливає прямо на права та обов'язки
вказаних осіб без їх участі суд був не
взмозі та цим не дотримав вимог закону,
а тому таке рішення в силі залишатись
не може та підлягає скасуванню з
ухвалення нового про відмову в позові.

Вказаним слід частково задовольнити
апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1-4,
313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 17 квітня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, з
участю третіх осіб Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, Сихівського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Львівській області про
зобов'язання до вчинення дій,
звільнення майна з-під арешту та ін. -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник