Справа № 367/4194/14-ц Головуючий у І
інстанції Саранюк Л.П.Провадження №
22-ц/780/5633/14 Доповідач у 2
інстанції СушкоКатегорія
УХВАЛА

Іменем України

22 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Кулішенка Ю.М., Лащенка В.Д.,

при секретарі:
Горошук І.С., Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Ірпіньського міського суду Київської
області від 18 серпня 2014 року у справі
за скаргою ОСОБА_2 на дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
- Шмідт Катерини Валеріївни,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року скаржник ОСОБА_2
звернувся до суду з вищезазначеною
скаргою обґрунтовуючи її тим, що
рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 21.11.2012 року у
справі № 2-68/2012 задоволено позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа-
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
яке залишено в силі ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 01.07.2013 року і ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України від
30.10.2013 року. 26.07.2012 року Ірпінським
міським судом Київської області видано
виконавчий лист № 2-68/2012, відповідно до
якого примусовому виконанню підлягає
стягнення з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1
борг за договором позики від 15 липня 2009
року в сумі 3548767,35 грн. і судові витрати
у сумі 1820,00 грн.. На підставі
виконавчого листа відкрито виконавче
провадження за номером ВП №39166348. 10.06.2014
року представник боржника відправила
на адресу Виконавчої служби цінний
лист з вкладенням заяви про зупинення
виконавчого провадження в частині
реалізації арештованого майна
боржника з тих підстав, що арештоване
нерухоме майно боржника, яке
виставлено на прилюдні торги є
спільною сумісною власністю подружжя і
частка боржника у цьому майні не
виділена, а також з цих підстав
боржником подана скарга на дії
державного виконавця. Скарга прийнята
до розгляду Ірпінським міським судом,
що відповідно до пункту 5 частини 1
статті 37 Закону України «Про виконавче
провадження» є обов'язковою підставою
для зупинення виконавчих дій. Копія
даної заяви була вручена державному
виконавцю 18.06.2014 року, про що свідчить
відмітка про прийняття. Також, було
вручено ухвалу суду від 10.04.2014 року про
накладення арешту на офісне приміщення
вбудовано - прибудованого
багатоповерхового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Крім
того, державний виконавець в порушення
ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження»
звернула стягнення на предмет іпотеки,
що не передбачено рішенням. У зв'язку з
цим просили визнати незаконними дії
державного виконавця Шмідт К.В. в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки - офісне приміщення площею 461
кв. м., заборонити державному виконавцю
і начальнику відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
вчиняти будь - які дії або підписувати
будь - які документи щодо невідбувшихся
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна - предмета іпотеки
офісного приміщення площею 461 кв. м., яке
розташоване у АДРЕСА_1.

Ухвалою Ірпінського міського суду
Київської області від 18 серпня 2014 року
скаргу задоволено частково, визнано
незаконними дії державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області Шмідт Катерині
Валеріївні у виконавчому провадженні
ВП №39166349 від 23.10.2013 року за виконавчим
листом Ірпінського міського суду
Київської області №2-68/2012 від 26.07.2013
року у справі №2-68/2012 в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
- офісне приміщення площею 461 кв. м., яке
розташоване у АДРЕСА_1, в іншій частині
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалу та постановити нову,
якою відмовити в задоволені скарги
боржника ОСОБА_2, посилаючись на її
незаконність, необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що суд не
звернув увагу на те, що скарга подана
після закінчення строку на її подання.
Крім того суд мав закрити провадження
по справі за скаргою ОСОБА_2, оскільки
на момент розгляду скарги існувало
рішення по ідентичній справі, яке
набрало законної сили, суд не надав
належної оцінки поясненням та доказам
державного виконавця та представників
стягувача щодо вчинення дій по розшуку
майна боржника.

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Задовольняючи частково скаргу, суд
першої інстанції обґрунтовував свої
висновки тим, що державним виконавцем
не у повній мірі здійснено всі заходи
щодо розшуку майна боржника та не
надано доказів на виконання кожної з
його дій, державний виконавець в
порушення вимог закону змінив порядок
виконання судового рішення крім того
дії щодо реалізації майна були
проведені за наявності арешту
накладеного ухвалою суду від
10.04.2014року.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за
заявою державного виконавця суд, який
видав виконавчий документ, розглядає
питання зміни чи встановлення способу
і порядку виконання рішення.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України, у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Відповідно до ч. 1,2 ст.11 ЗУ "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленого виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 32 ЗУ «Про виконавче
провадження», заходами примусового
виконання рішення є звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб;
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; вилучення в боржника і
передача стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні; інші заходи
передбачені рішенням.

Відповідно до ч.1 ст. 52 ЗУ "Про виконавче
провадження" звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.2 ст. 52 ЗУ "Про виконавче
провадження" стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у

банках та інших фінансових установах,
на рахунки в цінних паперах у
депозитарних установах.

Відповідно до ч.5 ст. 52 ЗУ "Про виконавче
провадження" у разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке

згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не
зупиняє звернення стягнення на кошти
боржника. Боржник має право
запропонувати ті види майна чи
предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно

визначається державним виконавцем.

Відповідно до ч.1 ст. 54 ЗУ "Про виконавче
провадження" звернення стягнення на
заставлене майно в порядку
примусового виконання допускається за
виконавчими документами для
задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Відповідно до ч.7 ст. 54 ЗУ "Про виконавче
провадження" спори, що виникають під
час виконавчого провадження щодо
звернення стягнення на заставлене
майно, вирішуються судом.

Відповідно до ч.8 т. 54 ЗУ "Про виконавче
провадження" примусове звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
"Про іпотеку"

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
"Про іпотеку" передбачено, що у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання, а в разі його невиконання
- звернути стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 4.1.5 Договору іпотеки
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
іпотеко держатель має право обирати
порядок звернення на предмет іпотеки.

Згідно п. 5.2 Договору іпотеки
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
іпотекодержатель може задовольнити
свої вимоги за рахунок предмету
іпотеки.

Встановлено, що рішенням Ірпінського
міського суду Київської області від
21.11.2012 року у справі № 2-68/2012 задоволено
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя
особа- приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
яке залишено в силі ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 01.07.2013 року і ухвалою Вищого
Спеціалізованого суду України від
30.10.2013 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
договором позики задоволено частково,
стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики від 15.07.2009 року
в сумі 3548 767, 35 гривень, а також судові
витрати у сумі 1820,00 гривень.

26.07.2012 року Ірпінським міським судом
Київської області видано виконавчий
лист № 2-68/2012, відповідно до якого
примусовому виконанню підлягає
стягнення з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1
борг за договором позики від 15 липня 2009
року в сумі 3 548 767, 35 гривень і судові
витрати у сумі 1 820 гривень.

30.07.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області Шмідт Катериною
Валеріївною відкрито виконавче
провадження за номером ВП №39166348 та
винесено 30.07.2013 року постанову про
накладання арешту майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
.

12 вересня 2013року державним виконавцем
складено акт опису й арешту майна-
офісного приміщення площею 461 кв. м., яке
розташоване у АДРЕСА_1.

30.01.2014року державним виконавцем
винесено постанову про розшук майна
боржника ОСОБА_2 - 9 автотранспортних
засобів.

Згідно відповіді Державної податкової
служби України № від 21.08.2013року на
запит державного виконавця про джерела
отримання доходів боржників-фізичних
осіб -ОСОБА_2 інформація стосовно
боржників фізічних осіб щодо сум
доходу, нарахованого (сплаченого)
податковим агентом на користь
платників податку, та сум утриманого з
них податку в ДРФО відсутня.

Згідно відповіді Державної податкової
служби України № від 07.10.2013 року
на запит державного виконавця про
номери рахунків, відкритих у банках та
інших банківських установах
боржниками - юридичними особами та/або
фізичними особами підприємцями -
ОСОБА_2,інформація про номери рахунків,
відкритих у банках та інших фінансових
установах України боржниками -
юридичними особами та/або фізичними
особами - підприємцями до ДПС України
від відповідних фінансових установ не
надходила.

Згідно відповіді Національної комісії
з цінних паперів та фондового ринку
України від 19.05.2014 №09/04/8988, боржник,
ОСОБА_2, зазначений в запиті державного
виконавця, відсутній серед власників
значних пакетів акцій емітентів.

З Акту державного виконавця №39166348/14
«Про реалізацію предмета іпотеки»
вбачається, що майно було продане 20.06.2014
року в рахунок погашення боргу за
виконавчим листом Ірпінського
міського суду від 26.07.2013 року № 2-68/12 про
стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за
договором позики.

Пленум Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у ч. 2 п. 45 Постанови
від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснив, що
у разі, якщо за судовим рішенням із
відповідача стягнуто кредитну
заборгованість, то судом не може бути
змінений спосіб виконання такого
рішення на звернення стягнення на
предмет іпотеки, оскільки виконання
рішення суду про стягнення
заборгованості має виконуватись за
рахунок усього майна, що належить
боржнику.

Між тим, державний виконавець при
вчиненні виконавчих дій щодо стягнення
з ОСОБА_2 грошових коштів за виконавчим
листом Ірпінського міського суду від
26.07.2013 року № 2-68/12 самовільно змінив
спосіб виконання виконавчого
документа та здійснив стягнення на
передане в іпотеку майно, не
переконавшись і не здійснивши дій щодо
іншого майна боржника (вкладів,
грошових доходів, транспортних
засобів).

Крім того, дії з реалізації майна з
прилюдних торгів були проведені
державним виконавцем за відсутності
рішення суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки або виконавчого
напису нотаріуса.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
вірного висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню, оскільки
державним виконавцем не у повній мірі
здійснено всі заходи щодо розшуку
майна боржника та не надано доказів на
виконання кожної з його дій, державний
виконавець в порушення вимог ч.8 т. 54 ЗУ
"Про виконавче провадження" та ч. 1, ч. 3
ст. 33 Закону України "Про іпотеку"
змінив порядок виконання судового
рішення .

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні скарги
щодо заборони державному виконавцю у
виконавчому провадженні ВП №39166348 від
23.10.2013 року вчинити будь - які дії або
підписувати будь - які документи щодо
невідбувшихся прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна - предмета
іпотеки офісного приміщення площею 461
м2 , яке розташоване у АДРЕСА_1, оскільки
26.06.2014 року був складений акт №39166348/14
державного виконавця про реалізацію
майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що
скарга подана після закінчення строку
на її подання, не заслуговують на увагу
та спростовуються матеріалами справи,
відповідно до яких скарга на дії
державного виконавця подана в межах
десятиденного строку, як цього вимагає
ст. 385 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції повинен був
закрити провадження по справі на
підставі п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, є
безпідставними, оскільки відповідно до
ухвали Ірпінського міського суду
Київської області від 18.07.2014 року
оскаржувалися дії державного
виконавця, вчиненні ним до проведення
прилюдних торгів, а вданій справі
оскаржуються дії державного виконавця
вчинені ним при реалізації
арештованого майна з прилюдних торгів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд дійшов хибного висновку, що
державним виконавцем не здійснено всіх
належних дій по розшуку грошових
коштів, цінних паперів та рухомого
майна, на яке звертається стягнення в
першу чергу, не заслуговують на увагу
та спростовуються банківськими
виписками ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «
Дельта Банк» по рахункам ОСОБА_2 на яких
наявні грошові кошти.

Доводи апеляційної скарги про те, що
для звернення стягнення на предмет
іпотеки, стягувач - іпотекодержатель
ОСОБА_1 не повинен отримувати будь-яких
рішень не заслуговують на увагу та
спростовуються положеннями ч.8 т. 54 ЗУ
"Про виконавче провадження" та ЗУ «Про
іпотеку», якими визначено порядок
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, ухвала
суду постановлена з додержанням норм
процесуального права і не може бути
скасована з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 312, 313, 324 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Ірпіньського міського суду
Київської області від 18 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: