Справа №442/3792/14-ц
Провадження №2/442/1390/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.,

з участю секретаря - Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Стебницької міської ради Львівської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи -
Відділу Рержземагентства в м.
Дрогобичі Львівської області про
визнання незаконним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом, в якому просить визнати
протиправним та скасувати Державний
акт на право власності на земельну
ділянку, виданий 25.10.2010 року
Стебницькою міською радою на підставі,
на думку позивачки, протиправних
рішень 25 сесії 5 демократичного
склакання Стебницької міської ради №386
від 14.08.2009 та пункту 1.2. рішення 26 сесії
5-го демократичного скликання
Стебницької міської ради за №450 від 22
грудня 2009 року про затвердження
уточнених площ при виконанні робіт із
підготовки та видачі Державних актів
на право власності на землю.

В обґрунтування позову посилається на
те, що проживає на АДРЕСА_1, а її
сусідами являються співвідповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які проживають в
будинковолодінні АДРЕСА_2 на цій же
вулиці. Зазначає, що згідно
оскаржуваного нею Державного акту на
право власності на земельну ділянку
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набуто
у власність земельну ділянку, частина
якої належить до спільного проїзду як
до її будинковолодіння, так і до
будинковолодіння відповідачів. У
зв'язку з цим було відповідачами
незаконно збільшено площу їхньої
земельної ділянки з 910 кв.м. до 1000 кв.м.
Крім цього, при виготовленні
оскаржуваного державного акту вона, як
суміжний землекористувач, не
погоджувала відповідачам меж їхньої
земельної ділянки. Вказує, що строку
позовної давності на оскарження
державного акту нею не пропущено,
оскільки зверталась в березні 2011 році
до Дрогобицького міськрайонного суду,
як адміністративного суду, з
відповідним адміністративним позовом
про визнання протиправним та
скасування рішення, на підставі яких
відповідачі набули у власність
земельну ділянку на АДРЕСА_2, який 10
квітня 2014 року було закрито у зв'язку з
тим, що даний спір не належало
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.
Отримавши поштою відповідну ухвалу
апеляційного адміністративного суду,
вона звернулась до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні позивач та її
представник - адвокат ОСОБА_4 позов
підтримали та доповнили, що позивач не
погоджувала меж відповідачам і ніколи
б не погодила саме такі межі, як вказано
в державному акті, оскільки частина
приватизованої відповідачами
земельної ділянки відноситься до
земель комунальної власності, на якій
повинен був би бути проїзд до
будинковолодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.
Крім цього вказали, що оскільки рішення
Стебницької міської ради №386 від 14.08.2009
року та №450 від 22 грудня 2009 року є актом
індивідуальної дії (ненормативним
актом органу місцевого
самоврядування), вичерпало свою
юридичну силу після його реалізації -
видачі на його підставі оскаржуваного
державного акту та його державної
реєстрації, а тому, на їхню думку, такі
рішення не потрібно оскаржувати в
судовому порядку. Просять позов
задоволити.

Відповідач ОСОБА_3, яка представляє
інтереси ОСОБА_2 та її представник -
адвокат ОСОБА_5 позову не визнали з
підстав, які виклали письмово та
доповнили, що проїзд, про який вказує
позивачка веде лише до їхнього
будинковолодіння, але аж ніяк не до
будинковолодіння позивачки. А відтак,
приватизація ними цього проїзду не
створює позивачці ніяких перешкод та
жодним чином не порушує її прав. Крім
цього, про існування оскаржуваного
рішення позивачка знала ще в листопаді
2009 року, оскільки відмовилась погодити
їм межі приватизованої ними земельної
ділянки, а тому вважають що позивачкою
пропущено строк звернення до суду та у
зв'язку з цим просять відмовити в
позові, вважаючи що звернення
позивачки з відповідним позовом до
адміністративного суду не було
перешкодою для її звернення з
аналогічним позовом до суду загальної
юрисдикції. Також зазначають, що
позивачем в 2011 році було пред'явлено
позов в порядку адміністративного
судочинства, тобто порушено правила
підвідомчості цього спору, що не
перериває перебігу строку позовної
давності.

Представник Стебницької міської ради -
ОСОБА_6 заперечила з приводу
задоволення позову, посилаючись на
його безпідставність, з підстав,
викладених відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Представник третьої особи - відділу
Держземагенства у м. Дрогобичі - ОСОБА_7
з приводу задоволення позову
покладається на думку суду.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, перевіривши матеріали
справи, суд вважає, що позов не підлягає
до задоволення, виходячи з наступних
міркувань.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Статтею 158 ЗК України передбачено, що
земельні спори вирішуються судами,
органами місцевого самоврядування та
органами виконавчої влади з питань
земельних ресурсів.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК
України визначено, що громадяни і
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами. Так, за змістом
частин першої, другої, шостої - десятої
цієї статті (у редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України в редакції,
яка була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин).

Як встановлено в судовому засіданні,
пунктом 1.1. рішення 25 сесії 5-го
демократичного скликання Стебницької
міської ради за №386 від 14 серпня 2009 року
"Про безоплатну передачу у спільну
сумісну власність громадянам
земельних ділянок", ОСОБА_3 та ОСОБА_2
надано безоплатно у спільну сумісну
власність земельну ділянку площею 1000
кв.м. на АДРЕСА_2 для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та земельну ділянку
площею 600 кв.м. на вул. Задвірна для
ведення садівництва.

Пунктом 1.2. рішення 26 сесії 5-го
демократичного скликання Стебницької
міської ради за №450 від 22 грудня 2009 року
"Про затвердження уточнених площ
земельних ділянок, переданих у
власність", ОСОБА_3 та ОСОБА_2
затверджено уточнену, при виконанні
робіт з підготовки на видачу
Державного акту на право власності на
землю, площу земельної ділянки - 1000 кв.м.
на АДРЕСА_2 для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, а земельну ділянку
площею 693 кв.м. на вул. Задвірна для
ведення садівництва (згідно рішення
від 14.08.209 року за №386 площа становища 1600
кв.м.).

Як встановлено в судовому засіданні
зазначені вище рішення ніким не
оскаржувались у встановленому законом
порядку, а відтак є чинними. Будь-яких
доводів щодо протиправності таких
рішень позивачкою не наведено і в
судовому засіданні не встановлено.

В подальшому, на підставі вказаних вище
рішень Дрогобицьким МВ ЛРФ ЦДЗК ДП
"Центр державного земельного кадастру"
складено технічну документацію з
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку, зокрема, площею 1000 кв.м. на
АДРЕСА_2 для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд та 20 липня 2010 року Стебницької
міською радою видано Державний акт на
права власності на земельну ділянку та
проведено державну реєстрацію цього
акта на вищевказану земельну ділянку. У
такому державному акті відсутні
обмеження, ця земельна ділянка не
обтяжена сервітутами, відомості про
існування проїзду до будинковолодіння
АДРЕСА_1 через цю ділянку також
відсутні.

Крім цього, відповідно до оглянутої в
судовому засіданні технічної
документації з землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право відповідачів на земельну ділянку
площею 1000 кв.м., та наявного в такій
документації акту обстеження та
узгодження меж земельної ділянки
відповідачів площею 1000 кв.м.,
зазначений акт не підписаний
позивачкою ОСОБА_1

Однак, згідно до наявного в зазначеній
вище техдокументації акту обстеження
земельної ділянки на АДРЕСА_2,
складеного комісією, утвореною згідно
розпорядження Стебницького міського
голови від 02.11.2009 року, комісією
проведено обстеження меж земельної
ділянки на АДРЕСА_2. В результаті такого
обстеження комісією було встановлено,
що межа земельної ділянки частково
проходить по існуючій огорожі
(дерев'яні штахети), частково по
існуючій огорожі (металева сітка), межа
відповідає наявним
планово-картографічним матеріалам.
Також комісією встановлено, що право
суміжного землекористувача - позивачки
ОСОБА_1 не порушено, тому остання
безпідставно не погоджує акт
узгодження меж земельної ділянки
відповідачам.

Суд не приймає до уваги доводи
позивачки про неправомірність
складення такого акту через те, що до
неї нібито ніхто не звертався з приводу
погодження меж, а тому, на їх думку,
комісія не вправі була складати такого
акту, оскільки як зазначено вище в акті
обстеження та узгодження меж
земельної ділянки підпис позивачки
відсутній, а комісія була створена на
підставі розпорядження Стебницького
міського голови від 02.11.2009 року.
Будь-яких даних щодо оскарження такого
розпорядження чи визнання його
протиправним позивачкою суду не
представлено.

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, тому вирішення питання
про правомірність видачі державного
акта безпосередньо залежить від
законності рішення, на підставі якого
такий акт виданий.

Як встановлено вище, рішення, на
підставі яких було видано оскаржуваний
позивачкою державний акт на право
власності відповідачів на земельну
ділянку площею 1000 кв.м. не
оскаржувались у встановленому законом
порядку, а відтак є чинними. Будь-яких
доводів щодо незаконності чи
протиправності таких рішень
позивачкою не наведено і в судовому
засіданні не встановлено.

Разом з тим, за змістом ст. 15 ЦК України
- кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства. У
відповідності до вимог ст. 16 ЦК України
- кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Однак, в порушення зазначених вимог
закону позивачкою не наведено і в
судовому засіданні не здобуто жодних
доказів щодо порушення її прав
існуванням оскаржуваного Державного
акту, оскільки, як встановлено вище,
межі земельної ділянки відповідачів
відповідають наявним
планово-картографічним матеріалам, а
відтак, не порушують прав позивачки.

Крім цього, у відповідності зі ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу і така
відповідно до ст. 257 ЦК встановлюється
тривалістю у 3 роки.

Статтею 264 ч. 2 ЦК України визначено, що
перебіг позовної давності
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Як встановлено в судовому засіданні,
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 1000 кв.м.,
призначену для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що на АДРЕСА_2
відповідачам виданий 20 липня 2010 року
Стебницької міською радою. До суду з
позовом про скасування цього акту
позивач звернулась лише 02.06.2014 року,
тобто з пропуском строку позовної
даності.

В обґрунтування непропуску строку для
звернення до суду з даним позовом
позивач посилається на те, що вона в
березні 2011 році зверталась до
Дрогобицького міськрайонного суду, як
адміністративного суду, з відповідним
адміністративним позовом про визнання
протиправним та скасування рішення, на
підставі яких відповідачі набули у
власність земельну ділянку на АДРЕСА_2,
який 10 квітня 2014 року було закрито у
зв'язку з тим, що даний спір не належало
розглядати в порядку
адміністративного судочинства

Однак, вказане не заслуговує на увагу,
позаяк положення ч. 2 ст. 264 ЦК України
про переривання перебігу позовної
давності застосовується лише у випадку
пред'явлення позову до компетентного
суду. В даному ж випадку, позивачем було
пред'явлено позов в порядку
адміністративного судочинства, тобто
порушено правила підвідомчості спору,
що не перериває перебігу строку
позовної даності. Зазначена позиція
також викладена в п.п. 4.4.2 та 4.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" №10 від 29.05.2013
року.

З огляду на вказане, суд доходить
висновку, що позивачкою пропущено
строк позовної даності для звернення
до суду з даним позовом, підстав для
його поновлення в судовому засіданні
не встановлено і про таке (поновлення)
позивач не просила, відповідач просить
застосувати давність, що є підставою
для відмови у позові у відповідності до
вимог ст. 267 ЦК України.

Таким чином, оскільки оскаржуваним
Державним актом на право власності на
земельну ділянку площею 1000 кв.м.,
призначену для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що на АДРЕСА_2 жодним
чином не порушуються прав та інтереси
позивачки, будь-яких підстав для
скасування виданого відповідачам
Державного акту в судовому засіданні
не встановлено, позивачкою пропущено
строк позовної даності для оскарження
цього державного акту, а тому суд не
знаходить підстав для задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Стебницької міської ради Львівської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи -
Відділу Рержземагентства в м.
Дрогобичі Львівської області про
визнання незаконним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя