АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22 -5233 /2014 р.
Головуючий в 1 інстанції- Куренков
Є.С.  Доповідач - Барановська Л.В.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

«17» червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого -
Барановської Л.В.

Суддів - Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 20.02.2014 року
та на додаткове рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 24.02.2014 р. у
справі за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особа: ПАТ «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» про
встановлення факту та відшкодування
матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді
Барановської Л.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного
суду міста Києва від 20.02.2014 року
встановлений факт страхування ПАТ
«Українська страхова компанія «Гарант
-Авто » цивільно -правової
відповідальності ОСОБА_3 на підставі
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, який діяв на момент
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 09.05.2009 р.

Додатковим рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 24.02.2014 р.
стягнуто з ОСОБА_3 на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 10 036 грн. 47 коп.
страхового відшкодування в порядку
регресу, а також 350 грн. 27 коп.
сплаченого судового збору.

В апеляційних скаргах представник
ОСОБА_3, просить скасувати рішення та
додаткове рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким в позові відмовити в
повному обсязі, посилаючись на
необґрунтованість рішення та
додаткового рішення суду, посилається
на сплив строку позовної давності.

Апеляційні скарги представника
ОСОБА_3 підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що 29.05.2009 р. мала місце ДТП,
внаслідок якої застрахований
автомобіль марки «Лексус», державний
номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3
здійснив зіткнення з автомобілем
марки «ДЕУ», державний номер НОМЕР_2
під керуванням водія ОСОБА_5 та
автомобілем марки «Рено», державний
номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6,
який був застрахований в АСТ «Вексель».

В результаті ДТП автомобіль марки
«Рено» державний номер НОМЕР_3
власником якого є ОСОБА_7 зазнав
механічних пошкоджень .

Відповідно до постанови судді
Деснянського районного суду м. Києва
від 29.05.2009 р. водія ОСОБА_3 було визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу на користь
держави у вигляді двадцяти п'яти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян-425 грн.

Згідно звіту №550 від 02.06.2009 р. про оцінку
вказаного автомобіля «Рено» вартість
відновлюваного ремонту становить 38 359
грн. 33 коп.

Зазначена вище ДТП визнана АСТ
«Вексель» страховим випадком та було
складено Страховий акт №4106/09 від 08.10.2009
р. на суму 35 026 грн. 47 коп.

16.11.2009 р. АСТ «Вексель» виплатило
страхувальнику ОСОБА_7 страхове
відшкодування у розмірі 35026 грн. 47 коп.

Постановляючи рішення та стягуючи з
ОСОБА_3 на користь фізичної особи
-підприємця ОСОБА_4 10036 грн. 47 коп.
страхового відшкодування в порядку
регресу та судового збору в сумі 350 грн.
27 коп. суд виходив з того, що позивачкою
не пропущений строк звернення до суду з
даною позовною вимогою.

Між тим з висновками суду погодитись не
можна.

Відповідно до ст. 993 Цивільного
кодексу України та ст. 27 Закону України
"Про страхування до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування» у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

В абз. 1, 2 п. 27 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки" від 01 березня 2013 року № 4
зазначено, що «при вирішенні спорів про
право зворотної вимоги страховика суди
повинні розрізняти поняття "регрес" та
"суброгація". Наприклад, у випадку
суброгації відбувається лише заміна
осіб у вже наявному зобов'язанні
(заміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання. У
такому разі страхувальник передає свої
права страховикові на підставі
договору і сприяє реалізації останнім
прийнятих суброгаційних прав. У
випадку регресу одне зобов'язання
замінює собою інше, але переходу прав
від одного кредитора до іншого не
відбувається.

При цьому регрес регулюється
загальними нормами цивільного права
(зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею
38 Закону N1961-IV. а для суброгації
відповідно до статті 993 ЦК і статті 27
Закону України "Про страхування"
встановлено особливий правовий режим».

Відповідно до частини другої статті 512
ЦК України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений у випадках,
встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК
України та статтею 27 Закону України
«Про страхування», згідно із якими до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

За цією нормою страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні набув право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги почав спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до статті 262 ЦК України заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення

та перебігу позовної давності.

Право вимоги позивача до відповідача
не є регресним, оскільки перейшло до
позивача від Акціонерного страхового
товариства «Вексель», яке отримало цю
вимогу внаслідок виконання
страховиком своїх зобов'язань за
договором майнового страхування перед
потерпілим в ДТП. Тобто відбулась
заміна кредитора у вже наявному
деліктному зобов'язанні.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої було завдано збитки,
сталася 09.05.2009 р., тоді як позивач
звернулась до Дарницького районного
суду міста Києва з вимогою стягнути з
відповідача 35 026, 47 грн. як
відшкодування збитків, лише 24 вересня
2012 року, тобто через 4 місяці (навіть
більше) після спливу позовної давності.

Про те, що строк позовної давності у
страховому зобов'язанні є загальним
(три роки) та його перебіг починається
від дня настання страхового випадку
зазначено в Постанові Верховного суду
України від 25 грудня 2013 року у справі №
6-112цс13, де йдеться, що «від дня
страхового випадку внаслідок заміни
кредитора у зобов'язанні з
відшкодування шкоди до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат та у межах
загального строку позовної давності
переходить право вимоги до особи, яка
відповідальна за завдані
страхувальнику збитки».

В абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки" від 01.03.2013 року № 4 зазначено,
що «при суброгації перебіг строку
позовної давності починає
обчислюватися з моменту виникнення
страхового випадку...».

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач подав до суду заяву про
застосування позовної давності 20
лютого 2014 року (а. с. 142-143).

З матеріалів справи також вбачається,
що позовні вимоги заявлені до ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» про встановлення факту
та відшкодування матеріальної шкоди,
завданої внаслідок ДТП в порядку
регресу, яка є 3-ю особою, що суперечить
вимогам цивільно-процесуального
закону, зокрема ст. 30 ЦПК України,
стаття 1 якої передбачає, що сторонами
в цивільному процесі є позивач і
відповідач.

Враховуючи викладене колегія суддів
вважає за необхідне скасувати рішення
і додаткове рішення суду та ухвалити
нове рішення у справі.

Керуючись, ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК
України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представника
ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 20.02.2014 р. та додаткове
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 24.02.2014 р. скасувати та
ухвалити нове рішення.

В позові Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, 3-тя особа: ПАТ
Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» про встановлення факту
та відшкодування матеріальної шкоди
відмовити .

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів .

Головуючий
Судді