АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/2285/14
Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.
Доповідач Одринська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

Суддів: Петренка В.М., Акопян В.І.

При секретарі: Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 23 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору
позики недійсним

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору позики від 02 квітня
2012 року, відповідно до якого, ОСОБА_1
позичив, а вона прийняла, як позику,
грошові кошти у розмірі 210 000 грн.
Вказувала, що в оскаржуваній розписці
нею було написано лише анкетні дані без
зазначення суми грошових коштів, дану
розписку нею було написано на вимогу
невідомих їй осіб в приміщенні
дитячого садку м. Роздільна Одеської
області. Особа ОСОБА_1 їй невідома та
ніяких грошових коштів вона у нього в
борг не брала.

Заочним рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 23 квітня
2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання договору позики недійсним -
задоволено.

Визнано договір позики від 02 квітня 2012
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до на суму 210
000 гривень - недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, зареєстрованого в
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
громадянки України, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 2 100
(дві тисячі сто) гривень.

З рішенням не погодився відповідач, в
інтересах якого апеляційну скаргу
подав ОСОБА_2, просив рішення суду
першої інстанції скасувати, та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі. Вказував на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Визнаючи недійсним договір позики від
02 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на
суму 210 000 грн., місцевий суд вважав, що
сторонами в момент вчинення правочину
не було додержано вимог ЦК України,
оскільки, на розписці сума 210 000 грн., як
цифрами так і прописом зазначені не
почерком ОСОБА_3 Задовольняючи позов,
суд першої інстанції, вважав
встановленим що ОСОБА_3 згідно
оскаржуваної розписки грошові кошти
від ОСОБА_1 не отримувала, в зв'язку з
чим визнав договір позики від 2 квітня
2012 року недійсним.

Колегія суддів з таким висновком суду
першої інстанції погодитися не може,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З метою правильного застосування ст.
ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен
встановити наявність між позивачем і
відповідачем правовідносин за
договором позики, виходячи з дійсного
змісту та достовірності документа, на
підставі якого доказується факт
укладення договору позики і його умов
(правові висновки Верховного Суду
України, викладені у постановах від 2
липня 2014 року № 79цс14 та від 18 вересня 2013
року № 63цс13).

За своєю суттю розписка про отримання у
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Зі змісту розписки № 1 від 02 квітня 2012
року (а.с. 5) вбачається, що ОСОБА_3
написала розписку ОСОБА_1 про те, що
отримала від нього грошові кошти у
розмірі 210 000 грн., які зобов'язалася
повернути до 1 травня 2012 року. У випадку
прострочення повернення боргу в
указаний строк зобов'язана сплатити 20 %
річних від суми заборгованості за
кожен день прострочення платежу.

ОСОБА_3 посилається на безгрошів'я
даної розписки, заперечуючи факт
отримання грошових коштів за розпискою
№ 1 від 2 квітня 2012 року. При цьому вона
зазначила, що відомості про особу
позикодавця та позичальника у
розписці, час її складення та строк
виконання зобов'язання виконано нею
власноруч, але під психологічним
тиском осіб, які повідомили про нестачу
майна у ТОВ «Нова пошта», де працював її
син від її імені за агентським
договором. Також посилалася на те, що
суму позики вписано іншою особою та
зазначені кошти не були нею отримані.

Із матеріалів справи вбачається, що за
агентським договором № 90 від
13 вересня 2011 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва серії ВОО№129816 (агент)
зобов'язалася здійснювати
представництво ТОВ «Нова пошта»
(принципала) перед його замовниками,
щодо доставки вантажів/пошти.
Відповідно до п. 2.11 договору право
отримувати вантаж/пошту на філії
принципала можуть ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Актом інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей від 3
квітня 2012 року було виявлено факт
недостачі майна у ТОВ «Нова пошта» на
суму 210 208 грн., завданої внаслідок
скоєння ФОП ОСОБА_3 систематичних
крадіжок грошових коштів, які вона
отримувала від клієнтів за перевезення
вантажів та пошти згідно повноважень
за агентським договором від 13 вересня
2011 року.

З договору № 90 від 13 вересня 2011 року
вбачається, що послуги агента ОСОБА_3
надавала ТОВ «Нова пошта» як
підприємець, а розписка видана
фізичною особою - позичальником -
ОСОБА_3 фізичній особі-кредитору -
ОСОБА_1.

Таким чином, наявність правовідносин,
що склалися між ТОВ «Нова пошта» та ФОП
- ОСОБА_3 за агентським договором, не
спростовує факт отримання коштів
ОСОБА_3, як фізичною особою, за
договором позики від 02
квітня 2012 року.

Згідно статті 1051 ЦК України,
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується представником ОСОБА_3, що
вона не зверталася до правоохоронних
органів із заявою на неправомірні дії
щодо неї, які полягали б у застосуванні
будь-якого тиску при написанні
розписки.

Підстави визнання договору недійсним,
визначені статтями 203, 215 ЦК України.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. 2.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. 3. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Висновок суду першої інстанції, що
сторонами недодержано в момент
вчинення правочину вимог ЦК України,
оскільки на розписці сума 210000 грн., як
цифрами так і прописом зазначені не
почерком позивачки, є помилковими,
оскільки ОСОБА_3 своїм підписом на
розписці засвідчила факт отримання
грошей у розмірі 210000 грн.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження підстав з
яких договір позики від 02 квітня 2012
року може бути визнаний недійсним з
матеріалів справи не вбачається.

На підставі викладеного, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляціна скарга підлягає задоволенню,
а рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 23 квітня 2014 року -
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог..

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1,
ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 23 квітня 2014 року скасувати.
Ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання договору позики
недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Т.В. Одринська

/підписи/

Судді:
В.І. Акопян

В.М. Петренко

копія

вірно:______________________________________________