АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/1214/14
Головуючий у 1 інстанції - Саадулаєв
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

Головуючого -
Панченка М.М.

Суддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

При секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за
дорученням ОСОБА_2, на заочне рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 22 липня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
»Комерційний банк Даніель» до ОСОБА_2
про стягнення кредитної
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року
позивачПублічне акціонерне товариство
»Комерційний банк»Даніель» (далі - «ПАТ
»КБ»Даніель») звернувся з позовом до
відповідача ОСОБА_2 і просив винести
рішення, яким стягнути заборгованість
за кредитним договором у сумі 1.004.862
грн.45 коп.

Послався на те, що між ОСОБА_2 та
Акціонерним товариством «Банк
регіонального розвитку»,
правонаступником якого є позивач «ПАТ
»КБ»Даніель», укладено кредитний
договір від 12.11.2007 року за №27/10-9161, за
яким банк надав позичальнику кредит у
розмірі 117.000 дол.США з процентною
ставкою 16 % річних /а.с.1-2/.
Оскільки, в силу договору від 30.06.2009
року Акціонерне товариство «Банк
регіонального розвитку» відступило
право вимоги за цим договором позивачу
«ПАТ »КБ»Даніель», останній звернувся
з даним позовом до суду.

Заочним
рішеннямШевченківського районного
суду м.Києва від 22 липня 2013 року позов
задоволено /а.с.51-53/.

Судовим рішенням ухвалено
стягнути з ОСОБА_2 на користь «ПАТ
»КБ»Даніель» борг за кредитом, з
урахуванням відсотків та штрафних
санкцій, у сумі 1.004.862 грн.45 коп.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2,
просить скасувати заочне рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 22 липня 2013 року, як постановлене з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у позові
/а.с.113-116/.

Відповідач послався на те, що банком не
надано суду Акт приймання передачі
кредитного пакету, необхідність якого
передбачена п.п.2.2. та 2.3. договору про
відступлення права вимоги за кредитним
договором, а тому вважав позивача
неналежним кредитором.

Також скаржник зазначив, що судом не
було досліджено первісний Кредитний
договір від 12.11.2007 року за №27/10-9161 між
ОСОБА_2 та Акціонерним товариством
«Банк регіонального розвитку»,
правонаступником якого є позивач ПАТ
»КБ»Даніель».

Крім того, в апеляційній скарзі
зазначено, що позивач не надав суду
підтверджень того, що він має
банківську ліцензію на проведення
операцій з іноземною валютою.

Відповідач, будучи повідомленим
належним чином про дату та час розгляду
справи, в судове засідання не з"явився,
з заявами про відкладення розгляду
справи до суду не звертався, у зв"язку з
чим, суд розглядає його неявку
безпричинною та, в силу ст.305 ЦПК
України, вважає за правомірне
розглянути справу за його відсутності
на підставі доказів, які містяться в
матеріалах справи.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників процесу, вивчивши
матеріали справи та обговоривши
апеляційну скаргу в межах заявлених
доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Рішення підлягає скасуванню з
ухвалення нового рішення про часткове
задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу свої вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення першої
інстанції не відповідає.

Встановлено, що, відповідно до
угоди від 12.11.2007 року за №27/10-9161, між
ОСОБА_2 та Акціонерним товариством
«Банк регіонального розвитку»
укладено кредитний договір, за яким
банк надав ОСОБА_2, як позичальнику,
кредит у розмірі 117.000 дол.США з
процентною ставкою 16 % річних.

В подальшому, згідно договору
відступлення права вимоги від 30.06.2009
року первісний кредитор Акціонерне
товариство «Банк регіонального
розвитку» у відповідності до вимог
ст.512 ЦК України передав шляхом
відступлення своє право вимоги за цим
кредитним договором ПАТ »КБ»Даніель»
/а.с.3-4/.

На підставі додаткових угод №3
та №4, укладених, відповідно 10.02.2011 року
та 3.08.2011 року, між ОСОБА_2 та ПАТ
»КБ»Даніель», ухвалена нова редакція
кредитної угоди від 12.11.2007 року, згідно
якої, позичальник зобов»язується
повернути кредит у термін до 11.11.2017 року
та щомісяця сплачувати на користь
кредитора відсотки за користування
кредитом у розмірі 16% річних, щорічно
сплачувати комісію за управління
кредитом у розмірі 2% від фактичної
заборгованості за кредитом, а також
неустойку та пеню у розмірі 0,5% від
простроченої суми платежу за кожен
день прострочки (п.7.1. Додаткового
договору №3), а також штраф у розмірі 5%
від суми кредиту за кожен випадок
порушення (п.7.3. Додаткового договору
№3).

Таким чином між ПАТ »КБ»Даніель»
та ОСОБА_2 виникли відносини договору
кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК
України полягають у тому, що банк
(кредитодавець) зобов"язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов"язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст.627 ЦК України
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв,
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 не
виконувала належним чином договірні
зобов»язання щодо погашення кредиту та
відсотків, позивач звернувся до суду з
вимогами про дострокове припинення
кредитних правовідносин, та просив
стягнути, як прострочену,
заборгованість, так і залишок
заборгованості, що станом на 22.02.2013
року, як вважає позивач, становить у
загальній сумі 1.004.862 грн.45 коп., та
складається з: 161.115 грн.14 коп., як
простроченої суми по тілу кредиту; 577.008
грн.99 коп., як залишок по кредиту;
прострочених відсотків у сумі у сумі
15.370 грн.22 коп.; нарахованих відсотків,
строк погашення яких не настав, у сумі
6.889 грн.17 коп.; 14.762 грн.48 коп., як
заборгованої комісії; 195.860 грн. 05 коп.,
як нарахованої пені за прострочку
погашення тіла кредита; 17.084 грн. 97 коп.,
як пені за прострочку відсотків; 16.771
грн.43 коп., як пені за несплачену у строк
комісію /а.с.11-21/.

Відповідач 25.02.2013 року
повідомлявся Банком про необхідність
погашення кредитних зобов»язань і
попереджався про дострокове стягнення
кредитної заборгованості/а.с.22/.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов"язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України
якщо договором встановлений обов»язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Дострокове погашення
позичальником залишку кредиту, а також
заборгованих сум, сторонами
передбачено у п.3.3.3. Додаткової угоди №3
до Кредитного договору від 12.11.2007 року
/а.с.6/.

Не заперечуючи наявності
заборгованості по вище зазначеній
кредитній угоді, відповідач в той же
час, не погоджуючись з розрахунком
заборгованості виконаним позивачем,
заявив суду апеляційної інстанції
клопотання про призначення по справі
судово-економічної експертизи на
предмет правомірності розрахунків
наданих суду позивачем.

За погодженням сторін, ухвалою
апеляційної інстанції була призначена
судово-економічна експертиза, на
вирішення якої були поставлені судом
питання щодо визначення
заборгованості відповідача перед
банком по кредитній угоді від 12.11.2007
року №27/10-9161, станом на час звернення
позивача до суду з позовною заявою, в
межах строку позовної давності
/а.с.152-153/.

Відповідно до висновку
судово-економічної експертизи за
№2637/14-45 від 24.06.2014 року виконаної
експертами Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз визначено, що, станом на
11.03.2013 року, тобто, на час звернення
позивача до суду, відповідач ОСОБА_2
мала заборгованість по указаній
кредитній угоді перед ПАТ КБ»Даніель»,
що складається: з заборгованості по
тілу кредиту, строк оплати якої не
настав, у сумі 577.008,99 грн.; з
простроченої заборгованості по тілу
кредиту у сумі 161.115,14 грн.; з
заборгованості по простроченим
відсоткам у сумі 15.370,22грн.; з
відсотків, строк оплати яких не настав
у сумі 12.466,12 грн.; з пені за прострочку
погашення тіла кредиту у сумі
206.634,40грн.; з пені за прострочку
погашення відсотків у сумі 2.983,91
грн./а.с173-190/.

Указаний експертний висновок, на
думку колегії суддів виконаний з
дотриманням процесуальних норм права і
об»єктивно відображає правовідносини
сторін у цьому провадженні, а тому суд
надає цьому висновку доказового
значення як належному та допустимому
доказу при вирішенні спірних
правовідносин.

За ініціативою сторін в судовому
засіданні експерт КНДІСЕ, яким
виконувалась експертиза, дав пояснення
у судовому засіданні і на питання
представників кредитора зазначив, що
експертний висновок виконаний в межах
і з урахуванням тих документів, що
надані сторонами для експертного
дослідження.

Висновки експертизи сторонами
не спростовані.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Враховуючи, що позивач просив стягнути
у меншому розмірі ніж визначено
експертизою такі види платежів:
відсотки, строк оплати яких не настав, у
сумі 6.889,17 грн.; пеню за прострочку
погашення тіла кредиту у сумі 195.860,05
грн., колегія суддів, керуючись ст.303 ЦПК
України, не вбачає за правомірне
стягнути указані види заборгованості у
розмірі визначеному експертизою,
обмежившись вимогами, викладеними у
позовній заяві.

Крім того, суд відхиляє доводи
позивача в частині стягнення з
відповідача 14.101,06 грн. пені за
прострочення сплати відсотків по
кредиту, як суми, яка не знайшла свого
підтвердження в ході проведення
судово-економічної експертизи.

Також, суд відхиляє доводи
позивача в частині стягнення комісії у
сумі 14.762,48 грн. та пені за комісію у сумі
16.771,43 грн., оскільки позивачем
ПАТ»КБ»Даніель» на вимогу експертам не
надано на дослідження відповідної
документації.

Відповідно до ст.146 ЦПК України у
разі ухилення особи яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів, або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд, залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з»ясування якого ця
експертиза була призначена, або
відмовити у його визнанні.ОСОБА_214.101,06
грн., 14

Таким чином, колегія суддів
вважає за правомірне стягнути з ОСОБА_2
на користь ПАТ «КБ»Даніель»
заборгованість у загальній сумі, що
складається: з заборгованості по тілу
кредиту, строк оплати якої не настав, у
сумі 577.008,99 грн.; з простроченої
заборгованості по тілу кредиту у сумі
161.115,14 грн.; з заборгованості по
простроченим відсоткам у сумі 15.370,22
грн.; з відсотків, строк оплати яких не
настав у сумі 6.889, 17 грн.; з пені за
прострочку погашення тіла кредиту у
сумі 195.860,05 грн.; з пені за прострочку
погашення відсотків у сумі 2.983,91 грн., а
всього, у сумі 959.227,48 коп.

Доводи скаржника в тій частині,
що позивач не має банківської ліцензії
на здійснення операцій в іноземній
валюті спростовуються наданою суду
Генеральною ліцензією від 25.10.2011 року
за №210, виданою позивачу
ПАТ»КБ»Даніель» Національним банком
України /а.с.89-90/.

Крім того, доводи відповідача в
частині відсутності у позивача
належних документів в частині права
вимоги за спірним кредитом
спростовуються Актом
приймання-передачі від 30.06.2009 року,
згідно якого Акціонерне товариство
«Банк регіонального розвитку» передав
позивачу «ПАТ »КБ»Даніель» пакет
необхідних кредитних документів на
виконання договору відступлення права
вимоги від 30.06.2009 року/а.с.91-93,3-4/.

Беручи до уваги викладене,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції, як
ухвалене на неповно з»ясованих
обставинах, підлягає скасуванню з
ухвалення нового рішення про часткове
задоволення позову на підставі та з
урахуванням доводів викладених в
мотивувальній частині цього рішення.

Рішення суду першої інстанції в
частині стягнення судових витрат
залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307,309,308 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який
діє за дорученням ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Скасувати заочне рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 22 липня 2013 року та ухвалити нове
рішення наступного змісту.

Позовну заяву Публічного акціонерного
товариства »Комерційний банк Даніель»
до ОСОБА_2, про стягнення кредитної
заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
»Комерційний банк Даніель» кредитну
заборгованість у сумі 959.227 (дев»ятсот
п»ятдесят дев»ять тис. двісті двадцять
сім) грн. 48 коп.

В решті позову відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді