Справа № 362/527/14-ц Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/5902/14 Доповідач у 2 інстанції
ФінагєєвКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Приватного Акціонерного Товариства
"Страхова компанія "Добробут та Захист"
на рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного
Товариства "Страхова компанія
"Добробут та Захист", ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання довіреності та договору
іпотеки земельної ділянки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання
довіреності та договору іпотеки
земельної ділянки недійсним. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що з листа
відповідача ПрАТ СК «Добробут та
Захист» позивач дізнався про існування
договору іпотеки, укладеного 27 травня
2013 року від його імені між відповідачем
ОСОБА_3 та відповідачем «Страхова
компанія «Добробут та Захист», за яким
він виступив майновим поручителем за
договором позики страхової компанії та
ТОВ «Укрграф». Разом з тим, зазначив, що
жодної довіреності на ім'я ОСОБА_3 чи
ОСОБА_2 він не видавав, а підпис, який
поставлено від імені позивача на
довіреності є фальшивим. Даний факт
підтверджується тим, що в період з
19.05.2013 року по 25.05.2013 року позивач
перебував у відрядженні за кордоном
відповідно до відмітки у закордонному
паспорті. Приймаючи до уваги, що
позивач не підписував довіреність та
не уповноважував ОСОБА_2 і ОСОБА_3 діяти
в його інтересах, просив суд визнати
довіреність та договір іпотеки
недійсними, оскільки вони не
відповідають вимогам ст.ст. 203,215,627,638 ЦК
України.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 липня 2014 року позовні вимоги
задоволені.

Визнано недійсною довіреність ОСОБА_1
від 24 травня 2013 року, посвідчену
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
за реєстровим № 635.

Визнано недійсним договір іпотеки від
27 травня 2013 року укладений між ОСОБА_1
та Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Добробут та
Захист», посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, за
реєстровим № 300.

Скасовано заборону на відчуження
земельної ділянки належної ОСОБА_1 на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 293569 від 11.02.2011 року, загальною площею
0,10 га, кадастровий № :03:007:0063, що
знаходиться в АДРЕСА_1, від 27 травня 2013
року, накладені приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за реєстровим № 301.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ
СК «Добробут та Захист» ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та про відмову у
задоволенні позову, через неповне
з'ясування обставин справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що суд
першої інстанції не звернув уваги на
те, що позивач взагалі заперечує факт
укладання довіреності, а тому правочин,
який не вчинено не може бути визнаний
судом недійсним. Крім того, в
матеріалах справи взагалі відсутні
належні та допустимі докази на
підтвердження не укладання
довіреності позивачем. Також
відповідач звертає увагу, що він не був
присутній у судовому засіданні під час
ухвалення судового рішення та не
надсилав до суду письмових пояснень
про визнання позову, разом з тим у
судовому рішенні зазначено, що
відповідач ПрАТ СК «Добробут та
Захист» визнав позов у повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до
довіреності від 24 травня 2013 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, за реєстровим № 635,
позивач уповноважив відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на здійснення від його
імені дій, в тому числі, на передачу в
іпотеку його земельної ділянки,
загальною площею 0,10 га, кадастровий №
:03:007:0063, що знаходиться в АДРЕСА_1.

27 травня 2013 року від імені позивача на
підставі вищезазначеної довіреності
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, за
реєстровим № 300, де позивач є майновим
поручителем належною йому на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 293569 від
11.02.2011 року, загальною площею 0,10 га,
кадастровий № :03:007:0063, що
знаходиться в АДРЕСА_1, на забезпечення
виконання договору позики між ТОВ
«Укрграф» та відповідачем ПАТ
«Страхова компанія «Добробут та
Захист».

Позивач заперечує факт уповноваження
осіб зазначених у довіреності від 24
травня 2013 року на представництво його
інтересів.

За наведених обставин, суд першої
інстанції, зазначивши у судовому
рішенні про відсутність волевиявлення
позивача на уповноваження
відповідачів на розпорядження
належним йому майном, що
підтверджується відміткою у
закордонному паспорті про перебування
позивача за кордоном, визнав
довіреність та договір іпотеки
недійсними.

Однак, колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та
згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України в п. 7
постанови № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 6 листопада
2009 року правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.203 ЦК
України, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Проте всупереч вищенаведеним вимогам
цивільного процесуального закону,
позивач не надав, а суд в своєму
рішенні не навів будь-яких доказів на
підтвердження зроблених ним висновків.
Відмітка на ксерокопії з закордонного
паспорту позивача про перебування його
у період укладання оспорюваної
довіреності за кордоном не є належним
та беззаперечним доказом у справі, що
може підтвердити не підписання
довіренності позивачем. Будь-яких
інших доказів у відповідності до вимог
ст. 57 ЦПК України позивачем суду не
надано.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, доводи апелянта
є обґрунтованими, а тому рішення
підлягає скасування з ухваленням
нового рішення по суті позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
Акціонерного Товариства "Страхова
компанія "Добробут та Захист"
задовольнити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного Акціонерного Товариства
"Страхова компанія "Добробут та Захист",
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання довіреності
та договору іпотеки земельної ділянки
недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного Акціонерного Товариства
"Страхова компанія "Добробут та Захист"
121 гривню 80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.