Провадження № 2/522/6847/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.

при секретарі - Соболевої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових
коштів за договором позики, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,
посилаючись на те, що 03 лютого 2013 року
вона позичила відповідачу 10 150 000,00 грн.
Передача зазначених грошових коштів
відповідачу за умовами договору позики
була оформлена розпискою, з
зобов'язанням повернення коштів до 15
травня 2013 року. Після спливу строку
позики, позивач звертався до
відповідача з вимогою повернути кошти,
але відповідач це не виконав.

У судовому засіданні представник
позивач позов підтримав, просив його
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні надав суду заяву про
визнання позову в повному обсязі.

Суд, ознайомившись та дослідивши
матеріали справи та надані докази,
вважає позовні вимоги позивача такими,
що підлягають задоволенню, оскільки
вони засновані на вимогах закону та
підтверджуються наданими доказами, на
підставі встановлених фактичних
обставин по справі.

Судом встановлено, що 03 лютого 2013 року
ОСОБА_2 взяла у борг у позивача 10 150 000,00
гривень та обіцяла повернути 03.02.2014
року, що підтверджується розпискою від
03.02.2013 року.

Відповідно до ст.216 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. Якщо
боржник видав кредитору в посвідчення
зобов'язання борговий документ, то
кредитор, приймаючи виконання, повинен
повернути цей документ, а при
неможливості повернення зазначити про
це у розписці, що ним видається. Факт
знаходження боргового документа у
боржника посвідчує припинення
зобов'язання, поки не доведено інше.

В даному випадку борговий документ
знаходиться у позивача, що підтверджує
наявність боргу на його користь.

Відповідно до статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 1047 ЦКУ визначені вимоги
до форми договору позики, а саме:
Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Між сторонами укладено договір
позики шляхом написання відповідної
розписки.

У відповідності до вимог ст. 1049
ЦКУ Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими

ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦКУ: Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідач отримані кошти не
повернула.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України
у разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

Визнання позивача позову не
суперечить закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, доводи
підтверджені матеріалами справи, а
тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 525, 526, 530, 549-552,
611, 625,1050 ЦК України, 10, 11, 60, 88, 174, 213-215,
ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2)
заборгованість за договором позики від
03.02.2013 року в сумі 10 150 000,00 грн (Десять
мільйонів сто п'ятдесят тисяч гривень 00
копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2) витрати по
сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене
шляхом подачі апеляційної скарги через
Приморський районний суд м. Одеси до
апеляційного суду Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

13.10.2014