Справа № 369/3535/14-ц
Головуючий у І інстанції Волчко
А.Я.Провадження № 22-ц/780/4854/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 54
УХВАЛА

Іменем України

22 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.,

При секретарі: Химинець Н.М.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Техноніколь-центр" на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 27 червня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Техноніколь-центр"
про стягнення заробітної плати,
вихідної допомоги, компенсації за
невикористану відпустку, середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку, моральної
шкоди.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду із позовом до
ТОВ „Техноніколь-центр" про
стягнення заробітної плати, вихідної
допомоги, компенсації за невикористану
відпустку, середньої заробітної плати
за час затримки розрахунку при
звільненні по день фактичного
розрахунку, моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
наказом № 156з від 22.07.2013 року відповідач
звільнив ОСОБА_2 з роботи відповідно до
п.1. ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від

15 листопада 2013 року вищезазначений
наказ про звільнення було скасовано та
поновлено позивача на роботі з 22 липня
2013 року.. Стягнуто на користь ОСОБА_2 з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 23 липня 2013 року по
15. листопада 2013 року в розмірі 41 290 грн. 84
коп.

В подальшому , як зазначає позивач ,17
січня 2014 року її звільнено з роботи у
зв'язку зі зміною істотних умов праці
на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. В
наказі про звільнення № 27к від 17 січня
2014 року зазначено про виплату при
звільненні вихідної допомоги у розмірі
посадового окладу та компенсацію за
невикористані відпустки.

Позивач зазначала, що ТОВ
«Техноніколь-центр» не виплатило їй в
повному обсязі середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з
23.07.2013 року по 15.11.2013 року, який
був стягнутий рішенням суду, вихідну
допомогу при звільненні у розмірі
посадового окладу, компенсацію за
невикористану відпустку.

З урахуванням уточнень, позивач
просила стягнути з ТОВ
«Техноніколь-центр» на її користь
заборгованість по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку, вихідній допомозі при
звільненні у розмірі 13 885 грн. 75 коп. та
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі 54
722 грн. 80 коп.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
червня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Техноніколь-центр» на
користь ОСОБА_2 заборгованість по
заробітній платі у розмірі 13 885 грн. 75
коп. та середній заробіток за час
затримки розрахунку у розмірі 54 722 грн.
80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ТОВ «Техноніколь-центр»,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ
«Техноніколь-центр», посилалався на те,
що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначав , що як роботодавець
повністю розрахувався з ОСОБА_2 на
момент звільнення 17 січня 2014 року, тому
відсутні підстави стягнення з нього на
користь позивача середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та суми на яку збільшився
борг внаслідок інфляції.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що наказом № 27к від
17 січня 2014 ОСОБА_2 звільнено з роботи у
зв'язку зі зміною істотних умов праці
на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. В
наказі про звільнення № 27к від 17.01.2014
року зазначено про виплату позивачу
при звільненні вихідної допомоги у
розмірі посадового окладу та
компенсації за невикористану
відпустку. (а.с. 8).

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені ст. 116
КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про
працю України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належить йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник з день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

При звільненні нарахована
заборгованість підприємства перед
позивачем складалась з наступного :

компенсація за невикористану
відпустку у розмірі 3 650,26 грн.;

вихідна допомога у розмірі 9 763,24 грн.;

компенсація за вимушений прогул з
23.07.2013 року по 15.11.2013 року згідно рішення
суду у розмірі 41 290,84 гри.;

оплата по листам непрацездатності
за рахунок ФСС у розмірі 13 686,34 грн.;

оплата по листам
непрацездатності за рахунок
підприємства у розмірі 4 921,84 грн.;

заробітна плата за 16.01.2014 року у
розмірі 488,16 грн.;

з нарахувань утримано Єдиний
соціальний внесок у розмірі 1 876,21 грн.;

податок на доходи фізичних осіб 10
771,30 грн.;

разом до виплати 37 713,59 грн. (а.с. 18).

Згідно із банківської виписки
відповідачем перераховано на
картковий рахунок ОСОБА_2 30
грудня 2013 року суму у розмірі 2 033,19
грн , 17 січня 2014 року суми 13 868,27 грн та
12 806,78 грн ,(а.с. 24)..

Крім того, відповідач 29 квітня .2014 року
частково сплатив суму боргу по
заробітній платі у розмірі 7 158,68 грн.
(а.с. 45), тому основна заборгованість
ТОВ «Техноніколь-центр» перед ОСОБА_2
складає 13 885,75 грн.

У листі № 15 від 23 січня 2014 року ,ТОВ
«Техноніколь-центр» зазначає ,що в
односторонньому порядку утримав
безпідставно отриману ОСОБА_2 виплату
у якості вихідної допомоги у розмірі 8
298,75 грн.., та компенсованих
Святошинському районному центру
зайнятості м. Києва суму грошових
коштів в розмірі 13 107,86 грн. виплачених
у вигляді допомоги по безробіттю
ОСОБА_2 ( а.с. 16-17).

Позивач ОСОБА_2 17 лютого 2014 року
звернулась до прокуратури Києво
-Святошинського району Київської
області з заявою щодо порушення її
трудових прав відповідачем ТОВ «
Техноніколь -центр» . Заява була
направлена до Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Київській області.

Згідно відповіді Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Київській області від 16.04.2014 року №
К37/02-10 встановлено: згідно
розрахунково-платіжних бухгалтерських
документів ТОВ "Техноніколь-центр" з
нарахованих сум у січні 2014 року
компенсації відпустки - 3 650,26 грн.,
оплати робочого дня 16 січня 2014 року -
488,16 грн., вихідної допомоги - 9 763,34 грн.,
оплати листка непрацездатності за
рахунок ФФС - 13 686,34 грн., середня
заробітна плата за період вимушеного
прогулу за рішенням суду - 41 290,84 грн.
відповідач утримав Єдиний соціальний
внесок - 1 876,21 грн., податок на доходи
фізичних осіб -10 771,30 грн., вихідну
допомогу у розмірі - 8 298,75 грн.,
компенсацію Святошинському районному
центру зайнятості допомоги по
безробіттю в сумі 13 107,86 грн.; зі змісту
ст. 127 Кодексу законів про працю України
убачається неправомірним стягнення
роботодавцем в односторонньому
порядку, без згоди позивача, вихідної
допомоги 8 298,75 грн. із належних сум
позивачу та компенсації центру
зайнятості 13 107,86 грн., оскільки
вказаною статтею встановлено
вичерпний перелік випадків, коли
роботодавець може законно здійснювати
відрахування із заробітної плати; зі
змісту ст. 128 Кодексу законів про працю
України загальний розмір відрахувань
із заробітної плати перевищив 20
відсотків, крім того, відрахування
проводились із виплат, які мають
компенсаційний та гарантійний
характер і на які заборонено накладати
стягнення (ст. 73 Закону України «Про
виконавче провадження»). (а.с. 46-48).

Виходячи із положень ст. 1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його в себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно, та відповідно до положення ст. 1215
ЦК України не підлягають поверненню
безпідставно набуті заробітна плата і
платежі, що прирівнюються до неї,
пенсії та інше, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача.

Згідно із роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду № 13 від 24.12.1999 "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці" до
лічильних помилок належать
неправильності в обчисленнях,
дворазове нарахування заробітної
плати за один і той самий період тощо.
Не можуть вважатися ними не пов'язані з
обчисленням помилки в застосуванні
закону та інших нормативних актів.

Виплату вихідної допомоги при
звільненні ОСОБА_2 відповідач здійснив
добровільно, без рахункової помилки,
без недобросовісних дій з боку
позивача , у зв'язку із чим суд
приходить до висновку про
неправомірність утримання грошових
коштів.

Відповдно до ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним .органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
Кодексу законів про працю України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому свої вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 22 лютого 2012 року

№ 4-рп/2012 у справі щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
237-1 цього кодексу при обчисленні
середнього заробітку слід керуватися
ст. 27 Закону України «Про оплату праці»
та п. 2 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року №100, згідно з якими
середньомісячна заробітна плата за час
вимушеного прогулу працівника
обчислюється виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
виплата, тобто, що передують дню
звільнення працівника з роботи.

При цьому згідно з п. 5 наведеного вище
Порядку основою для визначення
загальної суми заробітку, що підлягає
виплаті за час вимушеного прогулу, є
середньоденна (середньогодинна)
заробітна плата працівник, яка згідно з
пунктом 8 цього Порядку визначається
діленням заробітної плати за фактично
-відпрацьовані протягом двох місяців
роботі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством -календарних днів за
цей період.

Суд першої інстанції, вірно дійшов
висновку щодо задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 та вірно провів
перерахунок середнього заробітку
позивача за весь період затримки
розрахунку з 20.01.2014 року по 27.06.2014 року
-110 робочих днів х 497 грн. 48 коп./день
(середньомісячний заробіток позивача
встановлений рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 15.11.2013 року по
справі № 369/8027/13-ц) = 54 722 грн. 80 коп., який
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про задоволення
позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Техноніколь-центр" - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
червня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: