З А О Ч Н Е Р І Ш Е
№2/425/578/14
Справа №425/1756/14-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської
головуючого - судді Коваленка Д.С.,
при секретарі - Томко Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у приміщенні Рубіжанського
міського суду Луганської області,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Управління
державної міграційної служби України у
Луганській області, про визнання особи
такою, що втратила право користування
квартирою та зняття з реєстрації, -
ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського
міського суду Луганської області із
позовом до ОСОБА_2, яким просив усунути
перешкоди у здійсненні права власності
на квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування цією квартирою, а також
зняти його з реєстрації у вказаній
Про місце, день та час розгляду справи
по суті, особи, які беруть участь у
справі повідомлялись належним чином. У
судове засідання 16 жовтня 2014 року для
розгляду справи по суті особи, які
беруть участь у справі, не з'явились.
Представник позивача, та представник
третьої особи подали заяву, якою
просили розглянути справу без їх
участі на підставі наявних у справі
доказів, а представник позивача також
просив у випадку неявки відповідача
розглянути справу у заочному порядку
та ухвалити заочне рішення. При цьому
зазначив, що правові наслідки
проведення заочного розгляду справи та
ухвалення заочного рішення (у тому
числі особливий порядок набрання таким
рішенням законної сили та порядок його
оскарження) йому відомі та зрозумілі, а
додаткового роз'яснення цих наслідків
судом не потребує. Відповідач причини
неявки у судове засідання не повідомив,
а правом на подачу заперечень та
доказів, якими вони обґрунтовуються не
скористався.

У зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі, в
силу положень частини другої статті 197
Цивільного процесуального кодексу
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

У зв'язку з повторною неявкою в судове
засідання відповідача, який був
належним чином повідомлений про
проведення судового засідання 22
вересня 2014 року та 16 жовтня 2014 року, та
від якого заяви про розгляд справи за
його відсутністю не надходило і
причини неявки ним не повідомлені, а
позивач не заперечив проти вирішення
справи у заочному порядку, розгляд
справи здійснювався за відсутності
позивача та відповідача, на підставі
наявних у справі доказів (у заочному
порядку), про що судом була
постановлена ухвала без виходу до
нарадчої кімнати, та у порядку частини
п'ятої статті 209 Цивільного
процесуального кодексу України
занесена до журналу судового
засідання.

Обґрунтовуючи необхідність
задоволення позову, позивач вказав на
те, що 21 вересня 2013 року він надав
своєму синові: ОСОБА_3, з метою
налагодження його особистого життя,
право користування квартирою АДРЕСА_1,
яка належить позивачу на праві
приватної власності. Однак після
реєстрації зазначеного права 21 вересня
2013 року, ОСОБА_3 жодного разу цим правом
не скористався, а у квартирі не мешкав.
А реєстрація відповідача у квартирі
заважає реалізувати позивачу право
розпорядження квартирою у повному
обсязі.

На основі всебічного, повного,
об'єктивного та безпосереднього
дослідження, кожного наявного у
матеріалах справи доказу окремо, а
також у їх сукупності, суд встановив
наступні обставини, та відповідно до
них визначив такі правовідносини:

На підставі договору купівлі-продажу, 05
вересня 2008 року, ОСОБА_1 придбав
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.3-5). А 10 жовтня 2008
року зареєстрував своє право приватної
власності на вказану квартиру (а.с.54-56).

Двадцять першого вересня 2013 року,
ОСОБА_1 надав своєму синові: ОСОБА_3, з
метою налагодження його особистого
життя, право користування квартирою
АДРЕСА_1 (а.с.1,10).

Того ж дня, ОСОБА_3 зареєстрував своє
місце проживання у зазначеній квартирі
в Управлінні Державної міграційної
служби України в Луганській області
(а.с.13).

Четвертого жовтня 2013 року, ОСОБА_3
змінив своє прізвище з «Тімохов» на
«Моргунов», про що відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Рубіжанського
міського управління юстиції у
Луганській області було здійснено
актовий запис №4 (а.с.8-10).

За даними сусідів позивача та
відповідача (тобто осіб, які проживають
у квартирах АДРЕСА_1, на протязі часу з 21
вересня 2013 року по 21 вересня 2014 року,
ознаки проживання ОСОБА_2 у квартирі
АДРЕСА_1 - відсутні (а.с.1,11).

Із встановлених обставин вбачається,
що між позивачем та відповідачем
виникли цивільні правовідносини у
сфері права власності, в межах яких між
ними виник спір щодо наявності у
відповідача, як члена сім`ї власника,
права користування квартирою у зв'язку
з його відсутністю понад один рік.

Враховуючи визначені судом
правовідносини, для вирішення спору,
суд застосовує такі норми
матеріального права, виходячи при
цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини першої
статті 41 Конституції України, кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з частиною першою статті 1
Протоколу №1 до Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод,
кожна фізична особа має право мирно
володіти своїм майном.

Також положення частин перших статей 383
і 405 Цивільного кодексу України (надалі
за текстом - ЦК України) прямо
встановлюють, що власник квартири має
право використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім`ї. При цьому житлове
приміщення, яке члени сім`ї мають право
займати визначається власником.

Отже, член сім`ї власника квартири може
отримати право користування нею від
власника, який при цьому, може
визначити конкретне житлове
приміщення у квартирі яким може
користуватись член його сім`ї.

Судом встановлено, що відповідач
отримав право користування квартирою
АДРЕСА_1, саме як член сім`ї власника,
оскільки відповідач являється сином
позивача (1,10).

Однак згідно з положеннями
частини другої статті 405 ЦК України,
член сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

З огляду на те, що позивачем доведена
відсутність відповідача у квартирі
АДРЕСА_1, без поважних причин понад один
рік, а дані про наявність іншої
домовленості між позивачем та
відповідачем відсутні, і законом
іншого не встановлено, відповідача, як
члена сім`ї позивача, слід визнати
таким, що втратив право користування
цією квартирою.

За таких обставин, позовні вимоги в
частині визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1 слід визнати обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимогу позивача про зняття
з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у
квартирі АДРЕСА_1, суд виходить з
наступного.

Відповідно до положень частини першої
статті 55 Конституції України права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Згідно з частиною першою статті 3
Цивільного процесуального кодексу
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

З огляду на положення частини першої
статті 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11 грудня 2003
року №1382-IV та пункту 3.1. розділу ІІІ
«Порядку реєстрації місця проживання
та місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів», затвердженого
Наказом Міністерства внутрішніх справ
України №1077 від 22 листопада 2012 року,
судове рішення про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, якщо воно
набрало законної сили, є достатньою
правовою підставою для реалізації
права власника житлового приміщення на
звернення до територіального
підрозділу Державної міграційної
служби України для проведення цим
органом відповідних реєстраційних дій
щодо зняття з реєстрації місця
проживання особи, яка втратила право
користування житловим приміщенням на
підставі рішення суду.

За таких обставин, та враховуючи
недоведеність позивачем порушення,
невизнання чи оспорювання його
зазначеного права, вимога про зняття з
реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у
квартирі АДРЕСА_1 є передчасною, та
такою, що не підлягає задоволенню. Тому,
позов слід задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 88
ЦПК України якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково, а
судові витрати у вигляді: судового
збору у розмірі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 (шістдесят) копійок, які
понесені позивачем по цій справі, суд
вважає документально підтвердженими
(а.с.2), вони підлягають стягненню на
користь позивача з відповідача,
пропорційно до розміру задоволених
судом вимог, зокрема у сумі 121 (сто
двадцять одна) гривня 80 (вісімдесят)
копійок.

Керуючись статтями 88,208,209,212-215,224-233 ЦПК
України,

В И Р І
Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Управління державної міграційної
служби України у Луганській області,
про визнання особи такою, що втратила
право користування квартирою та зняття
з реєстрації, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 121
(сто двадцять одна) гривня 80
(вісімдесят) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано позивачем, або
після закінчення строку для подання
письмової заяви про перегляд заочного
рішення відповідачем, якщо таку заяву
не було подано. У разі подання
апеляційної скарги заочне рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
Апеляційним судом Харківської області.
У разі подання заяви про перегляд
заочного рішення, якщо його не
скасовано, воно набирає законної сили
після розгляду заяви Рубіжанським
міським судом Луганської області.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем шляхом подання апеляційної
скарги до Апеляційного суду
Харківської області через
Рубіжанський міський суд Луганської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Заочне рішення може бути
переглянуто Рубіжанським міським
судом Луганської області шляхом
подання відповідачем заяви про
перегляд заочного рішення до цього
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії заочного рішення.

Суддя -
Д.С.
Коваленко