Провадження № 2/127/5374/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29.10.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах
ОСОБА_2 на підставі довіреності, до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_1,
що діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі
довіреності, з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 20.12.2013 року
між позивачем та відповідачем було
укладено договір позики, відповідно до
якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові
кошти в сумі 39 000,00 гривень, а останній
взяв на себе зобов'язання щодо
повернення коштів. На даний час позика
відповідачем не повернута. ОСОБА_3
ухиляється від повернення позики,
уникає зустрічей та телефонних розмов
із позивачем.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогами про
стягнення з відповідача на користь
позивача коштів в сумі 39 000,00 гривень.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, аргументуючи мотивами
викладеними в позовній заяві, і просив
їх задовольнити.

Відповідач повторно в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи. Від відповідача не надійшло
заяви про розгляд справи у його
відсутність, не повідомлено причини
неявки.

Враховуючи думку представника
позивача, суд ухвалив провести заочний
розгляд справи.

По справі встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

20.12.2013 року ОСОБА_3 отримав в позику від
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 39 000,00
гривень до 24.12.2013 року, що
підтверджується розпискою. (а.с. 5)

Взяте на себе зобов'язання відповідач
не виконав, грошові кошти, отримані в
позику, позивачу не повернув.

Однією із загальних засад цивільного
законодавства, зокрема, є свобода
договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3
ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений
принцип свободи договору, згідно якого
сторони вільні в укладені договору,
виборі контрагента та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), відповідно до ст.
610 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність іншій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, відповідно до
ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Судом враховано, що письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права. За своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання в тому, що позов підлягає
задоволенню.

Предметом виконання як невід'ємним
елементом виконання договору є ті
конкретні суб'єктивні права і
конкретні юридичні обов'язки для
набуття, здійснення і виконання яких
конкретні суб'єкти права вступають в
конкретні правовідносини і,
відповідно, до вимог норми права, що
реалізується, вчиняються належні
правомірні дії.

Суд вважає, що відповідачем порушено
вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору, а
також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка
вказує, що позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцю позику в строк
та в порядку, встановленому договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16
ЦК України, згідно якої суд може
захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або
законом, суд приходить до висновку, що в
даному випадку існують підстави та
необхідність для захисту прав позивача
шляхом стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості за
договором позики від 20.12.2013 року в сумі
39 000 (тридцять дев'ять тисяч) гривень 00
копійок.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір в сумі 390, 00 гривень

На підставі вище викладеного,
керуючись п. 3 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 15, 16, 525, 526, ч.
1 ст. 530, ст.ст. 610, 611, ч. 1 ст. 612, ст. 627, ч. 1
ст. 629, ст. 1046, ч. 1- ч. 2 ст. 1047, ст. 1049
Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 10,
11, 57-60, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 209, 212-215, 218, 224-226, 228,
294 Цивільного Процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний № НОМЕР_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
заборгованість за договором позики від
20.12.2013 року в сумі 39 000 (тридцять дев'ять
тисяч) гривень 00 копійок, а також
судовий збір в сумі 390 (триста
дев'яносто) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України.

Суддя: