Справа №127/8193/14-ц
Провадження № 2/127/3447/14
Вінницький міський суд
Вінницької області у складі:
головуючого судді Дернової В.В., за
участю секретаря Тронт М.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Вінниці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», третя особа: ОСОБА_3, про
визнання зобов'язання по договору
поруки припиненим, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг України», третя особа:
ОСОБА_3, про визнання зобов'язання по
договору поруки припиненим та просив
визнати припиненим зобов'язання, що
виникли на підставі договору поруки №
SR-B00/131/2008 від 11.07.2008 року, укладеним між
ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з
27 квітня 2012 року, на підставі ч. 4 ст. 559
ЦК України у зв'язку з пропуском
Кредитором шестимісячного строку
пред'явлення вимоги до Поручителя
шляхом пред'явлення відповідного
У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві, та просив
Представник відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» - у судове засідання
не з'явився, будучи належним чином
повідомленим про день, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
розпискою, яка знаходиться у
матеріалах справи, а тому суд вважає за
необхідне провести заочний розгляд
справи та ухвалити заочне рішення, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України, оскільки представник позивача
не заперечував проти такого порядку
розгляду справи.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, будучи належним чином
повідомленим про день, час та місце
розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, оцінивши докази у їх
сукупності, суд вважає, що позов
необґрунтований та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
доказування не може ґрунтуватися на
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляду інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.
Судом встановлено, що відповідно до
укладеного з ЗАТ «ОТП Банк»
(правонаступниками є ПАТ «ОТП Банк»,
ТОВ «ОТП Факторинг Україна»)
№ МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року, третя
особа ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 50
495 доларів США на оплату комісії Банку
та на придбання нерухомого майна зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 4,49 % річних + FIDR,
строком до 17 липня 2034 року.
В якості забезпечення виконання
зобов'язань за Кредитним договором
№ МL-B00/131/2008 від 17.07.2008
року між ЗАТ «ОТП Банк»
(правонаступниками є ПАТ
«ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») та відповідачем ОСОБА_1 було
укладено Договір поруки № SR-B00/131/2008 від
11.07.2008 року, згідно умов якого ОСОБА_1
взяла на себе зобов'язання відповідати
за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3
його боргових зобов'язань за кредитним
договором перед Банком у повному
обсязі та є солідарним боржником.
У подальшому між сторонами було
укладено Додатковий договір № 1 від 10
березня 2009 року до Кредитного договору
№ МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року, Додатковий
договір № 2 від 17 лютого 2010
року до Кредитного договору № МL-B00/131/2008
від 17.07.2008 року, Додатковий договір № 3
від 16 березня 2010 року до Кредитного
договору № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року,
Додатковий договір № 3 від 26 травня 2010
року до Кредитного договору №
МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року, Додатковий
договір № 4 від 26 липня 2011 року до
Кредитного договору № МL-B00/131/2008 від
17.07.2008 року, Додатковий договір № 2 від
17 лютого 2010 року до Договору
поруки № SR-B00/131/2008 від 17.07.2008 року,
Додатковий договір № 3 від 26 травня 2010
року до Договору поруки № SR-B00/131/2008 від
17.07.2008 року, Додатковий договір № 4 від 26
липня 2011 року до Договору поруки №
SR-B00/131/2008 від 17.07.2008 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки; у разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.
Однак, рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 13 травня 2014
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, яке набуло
законної сили згідно ухвали
апеляційного суду Вінницької області
від 15.08.2014 року, було встановлено, що
«суд не бере до уваги посилання
представника відповідача ОСОБА_1 на ч. 4
ст. 559 ЦК України щодо припинення
договору поруки та пропуску строку для
пред'явлення позивачем вимог до
поручителя про стягнення
заборгованості; таке твердження
спростовується як поясненнями сторін,
так і наданими суду доказами, а саме
кредитним договором, договором поруки
та підписаними сторонами додатковими
договорами до них; так, відповідно до
умов кредитного договору №ML-В00/131/2008
від 17.07.2008 року, статті 2 договору поруки
№SR - В00/131/2008 від 17.07.2008 року та п.2
Додаткового договору № 4 до Договору
поруки №SR - В00/131/2008 від 17.07.2008 року,
розмір боргових зобов'язань
забезпечених порукою на дату укладання
вказаного додаткового договору
терміном повернення - 17.07.2034 року; тому у
цьому випадку, до правовідносин, що
виникли між сторонами, не може
застосовуватись ч. 4 ст. 559 ЦК України в
частині правил припинення договору
поруки, якщо кредитор протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя,
оскільки у цьому випадку порука може
бути припиненої лише після закінчення
строку, встановленого у вказаному
договорі поруки та додаткових
договорах до нього», а тому обставина,
що до правовідносин, що виникли між
сторонами, не може застосовуватись ч. 4
ст. 559 ЦК України, не підлягає
доказуванню в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
Разом з тим, суд звертає увагу позивача,
що рішення у справі, що розглядається,
може бути переглянуто у зв'язку з
нововиявленими обставинами на
підставі п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України у
випадку скасування судового рішення,
яке стало підставою для ухвалення
рішення чи постановлення ухвали, що
підлягають перегляду, тобто рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 13 травня 2014 року у
цивільній справі № 127/31232/13-ц за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Згідно ст. 3607 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України; суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України; невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Однак, суд не вважає за можливе
застосувати у даному випадку Правову
позицію, викладену у постанові
Верховного Суду України від 17 вересня
2014 року у справі № 6-53 цс14, у частині
висновку про те, що «вимогу до
поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено в
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто протягом шести місяців з
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами) або з дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого частиною другою статті
1050 ЦК України, або з дня настання строку
виконання основного зобов'язання (у
разі якщо кредит повинен бути
погашений одноразовим платежем)»,
оскільки позивачем не було доведено, що
Позичальник ОСОБА_3 не виконував свої
зобов'язання за кредитним договором
саме з 27 серпня 2011 року, що має
наслідком обов'язок Позичальника
достроково погасити кредит у повному
обсязі з 27 жовтня 2011 року, а отже і
припинення поруки з 27 квітня 2012 року з
огляду на зміст п. 2.1.5.1. Додаткового
договору № 4 від 26 липня 2011 року до
Кредитного договору №
МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року.

Досудова ж вимога від 24.05.2011 року вих. №
3972 (адресована ОСОБА_1) про погашення
заборгованості за кредитним договором
№ МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року та Досудова
вимога від 24.05.2011 року вих. № 3970
(адресована ОСОБА_3) про погашення
заборгованості за кредитним договором
№ МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року не беруться
судом до уваги у зв'язку з укладенням
Додаткового договору № 4 від 26 липня 2011
року до Кредитного договору № МL-B00/131/2008
від 17.07.2008 року та Додаткового договору
№ 4 від 26 липня 2011 року до Договору
поруки № SR-B00/131/2008 від 17.07.2008 року.

Крім того, згідно Правової позиції,
викладеної у постанові Верховного
Суду України від 21 листопада 2012
року у справі № 6-134 цс12, звернення особи
до суду з позовом про визнання поруки
такою, що припинена, не є необхідним,
проте такі вимоги можуть розглядатися
судом у разі наявності відповідного
спору; таке право підлягає захисту
судом за позовом поручителя шляхом
визнання його права на підставі п. 1 ч. 2
ст. 16 ЦК України.

Отже, суд вважає, що позивачем невірно
обрано спосіб захисту, оскільки вона
звернулася до суду з позовом про
визнання зобов'язання по договору
поруки припиненим, а не про визнання
поруки такою, що припинена, як визнання
права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України, що є самостійною підставою для
відмови у задоволенні позову.

Таким чином, у задоволенні позову слід
відмовити у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує
відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224-226, 3607, 361 ЦПК
України, ст. ст. 16, 559, 1050 ЦК України,
Правової позиції, викладеної у
постанові Верховного Суду України від
21 листопада 2012 року у справі № 6-134 цс12,
Правової позиції, викладеної у
постанові Верховного Суду України від
17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс14, суд,
-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
України», третя особа: ОСОБА_3, про
визнання зобов'язання по договору
поруки припиненим - відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуто Вінницьким міським судом
Вінницької області за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом 10 днів з
дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено
позивачем та третьою особою до
апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
термін з дня його проголошення.

Суддя