АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана
А.І.

секретар: Данилко О.І.

за участю: представника заявника -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_2 про видачу судового наказу про
стягнення з ОСОБА_3 аліментів, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в
інтересах та на підставі договору
ОСОБА_2, на ухвалу Садгірського
районного суду м. Чернівці від 12
вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про
видачу судового наказу про стягнення з
ОСОБА_3 аліментів на її користь на
утримання неповнолітніх дітей в
розмірі тридцяти відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Ухвалою Садгірського районного суду м.
Чернівці від 19 вересня 2014 року у
прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу
судового наказу про стягнення
аліментів відмовлено.

На дану ухвалу представник заявника
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить ухвалу суду скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права.

Колегія судів, заслухавши доповідь
судді, пояснення представника
заявника, дослідивши матеріали справи,
перевіривши наведені у скарзі доводи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, суд першої
інстанції виходив з того, що із заяви
про видачу судового наказу та доданих
до

________________________________________________________________________
__________________________________________________________

№22-ц/794/1463/14 Головуючий у 1
інстанції: Мілінчук С.В.

Категорія: 50
Доповідач: Литвинюк І.М.

неї документів вбачається спір про
право.

З матеріалів справи вбачається, що
заявниця звернулася до суду із заявою
про видачу судового наказу про
стягнення з ОСОБА_3 на її користь
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5.,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі тридцяти
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку щомісячно на
кожну дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України
судовий наказ є особливою формою
судового рішення, що видається судом за
результатами розгляду вимог,
передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 грудня 2011 року «Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження» (далі -
Постанова) наявність спору про право
(пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК),
яке є підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника; документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності.
Така вимога може бути вирішена лише у
позовному провадженні (частина третя
статті 267 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий
наказ може бути видано, у разі якщо
заявлено вимогу про присудження
аліментів на дитину в розмірі тридцяти
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, якщо ця
вимога не пов»язана із встановленням
чи оспорюванням батьківства та
необхідністю залучення інших
зацікавлених осіб.

Також в п. 14 Постанови роз'яснено, якщо
заявлено вимогу про присудження
аліментів на дитину в розмірі
тридцяти відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
(пункт 4 частини першої статті 96 ЦПК),
судовий наказ може бути видано на
підставі відповідних норм Сімейного
кодексу України. При цьому суддя має
відмовити у прийнятті заяви про видачу
судового наказу на підставі пункту 1
частини третьої статті 100 ЦПК, якщо
така вимога пов'язана із
встановленням чи оспорюванням
батьківства (материнства) та
необхідністю залучення інших
зацікавлених осіб (зокрема, особи, яка
вже отримує аліменти від боржника).

Як вбачається із заяви про видачу
судового наказу, заявниця просила
видати судовий наказ про стягнення
аліментів. Факт батьківства ніким не
оспорюється.

Таким чином, висновок суду щодо
наявності спору про право є
необґрунтованими, а тому не можна
погодитись з висновками суду щодо
відмови у прийнятті заяви про видачу
судового наказу про стягнення
аліментів в розмірі тридцяти відсотків
для дитини відповідного віку.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала
постановлена з порушенням норм
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід задовольнити,
ухвалу скасувати і передати питання
про прийняття заяви на новий розгляд до
суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись п. 4 ч.
2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. 317 ЦПК України
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах та на підставі договору
ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Садгірського районного суду м.
Чернівці від 12 вересня 2014 року
скасувати і передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: