Справа № 448/2208/13
Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/783/4671/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Азенко М.В.

з участю: представника позивача -
Мужанова К.В.,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 21 травня 2014 року
у справі за позовом Міського
комунального підприємства «Житловик»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Міське комунальне
підприємство «Житловик» звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги в розмірі 939,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
будинок АДРЕСА_1, у якому проживає
відповідач, знаходиться на
обслуговуванні Міського комунального
підприємства «Житловик», яке надає
послуги по виконанню усіх робіт,
пов'язаних з утриманням будинку і
споруд та прибудинкової території.
Просить задовольнити позов,
посилаючись на невиконання
відповідачем свого обов'язку по оплаті
вартості наданих комунальних послуг
внаслідок чого у відповідача
утворилась заборгованість у розмірі
939,80 грн.

Рішенням Мостиського районного суду
Львівської області від 21 травня 2014 року
позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 в
користь міського комунального
підприємства «Житловик» 939,80 грн.
заборгованості за житлово-комунальні
послуги, а також 229,40 грн. судового
збору, а всього 1169,20 грн.

Рішення оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи та недоведеність обставин,
що мають значення для справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову. Зокрема вказує на те, що між ним
та Міським комунальним підприємством
«Житловик» не було укладено письмового
договору про надання відповідачу
житлово-комунальних послуг, а
наявність тарифів на комунальні
послуги та розрахунків не є доказом
того, що такі послуги надавались
позивачем.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач у
справі ОСОБА_3 є власником АДРЕСА_1 в м
Мостиська Львівської області, у якій
зареєстрований проживаючим (а.с. 4 -
довідка МКП «Житловик №711).

Товариство співвласників
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 не
створено, будинок є комунальною
власністю і перебуває на
обслуговуванні МКП «Житловик».

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» утримання приватизованих
квартир ( будинків) здійснюється за
рахунок коштів їх власників згідно з
Правилами користування приміщеннями
жилих будинків та прибудинкових
територій, які затверджуються
Кабінетом Міністрів України незалежно
від форм власності на них.

Відповідно до п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків в
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 24 січня 2006 року № 45 та п. 5
ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», власник
квартири зобов'язаний оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки встановлені договором або
законом.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 свої
обов'язки по оплаті за надані
житлово-комунальні послуги не
виконував з листопада 2010 року по
жовтень 2013 року включно у зв'язку з чим
допустив заборгованість на суму 939, 80
грн., що підтверджується розрахунком
позивача (а.с. 3) та визнається
позивачем.

Рішеннями виконавчого комітету
Мостиської міської ради № 128 від 26.04.2007
року (а.с. 6) та № 152 від 31.05.2011 року (а.с. 8)
які діяли у період виникнення
заборгованості відповідача по оплаті
за житлово-комунальні послуги,
затверджені тарифи на утримання
будинків та прибудинкових територій
для населення у житлових будинках м.
Мостиська. Зокрема, в тариф закладені
витрати на вивезення побутового
сміття, утримання
внутрішньо-будинкових систем
(водопостачання та каналізація,
електромережі), обслуговування
димовентиляційних каналів, освітлення
місць загального користування, дрібний
поточний ремонт житла та виконання
аварійних робіт.

Судом встановлено, що позивач у
вказаний період надавав послуги з
утримання будинку, що підтверджується
договорами на постачання електричної
енергії з ВАТ «Львівобленерго» для
освітлення місць загального
користування, паспортами готовності
будинку АДРЕСА_1 до роботи в
опалювальний період, графіком
вивезення сміття МКП «Житловик» та
актом перевірки виконання цих робіт,
актом приймання виконаних робіт по
капітальному ремонту покрівлі
житлового будинку по АДРЕСА_1 за
жовтень 2013 року.

Заперечення відповідача про те, що він
не зобов'язаний проводити оплату у
зв'язку з тим, що він в квартирі не
проживає і послуги фактично не
надаються, не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» відповідач ОСОБА_3 не
повідомляв надавача послуг про свою
відсутність за місцем реєстрації
протягом трьох років та не надавав
документального підтвердження своєї
відсутності у спірний період та з
претензіями у встановленому ст. 18
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» порядку до надавача послуг не
звертався.

Колегія суддів вважає, що доводи
відповідача про те, що він не несе
обов'язку по оплаті
житлово-комунальних послуг у зв'язку з
не укладенням з ним письмового
договору та що він згідний оплатити
лише за вивіз сміття, не заслуговують
на увагу.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 1875 - ІV від 24
червня 2004 року передбачено, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконання
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - ІV від 24
червня 2004 року передбачений обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року №529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» (далі -
постанова №529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст.ст. 19 - 21 Закону № 1875 - ІV від 24
червня 2004 року, постанови № 529
вбачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19,20 Закону № 1875 -ІV від 24 червня
2004 року.

Представник позивача стверджує, що
відповідачу усно було запропоновано
підписати договір про надання
житлового комунальних послуг, який
відповідає Типовому договору, проте
відповідач від цього відмовився.

Відповідач цих доводів нічим не
спростував, та навпаки підтвердив, що
він згідний підписати договір лише на
одну послугу - вивіз сміття.

Оскільки встановлено, що позивачем
виконувались свої обов'язки по наданню
послуг з обслуговування будинку, проте
відповідач свої обов'язки по оплаті за
надані послуги не виконує, суд
правильно прийшов до висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, застосував закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, при встановленні
зазначених фактів судом не було
допущено порушень норм процесуального
права, доводи апеляційної скарги та
зміст оскаржуваного рішення також не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального та
процесуального права, які передбачені
ст.309 ЦПК України як підстав для
скасування рішення, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 21 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуючий
Т.Г. Мусіна

Судді:
І.В. Бермес

Р.В. Савуляк