Провадження №22-ц/784/2263/14 Головуюча
суду 1 інстанції - Черенкова Н.П.
Категорія 43 Доповідач суду
апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

20 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Орельською Н.М.,

за участю:

- представника позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 10 червня 2014 року,
ухвалене за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа без самостійних вимог -
ОСОБА_6, про усунення перешкод у
користуванні житлом та вселення,

встановила:

31 жовтня 2013 року ОСОБА_5
пред'явила до суду зазначений позов,
який обґрунтовувала наступним.

Їй на праві приватної власності в
порядку спадкування належить ціле
домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідач, син колишнього
власника спадкодавця ОСОБА_7, чинить їй
перешкоди у користуванні житловим
будинком, не надаючи доступу до нього.

Посилаючись на порушення права
власності, позивачка просила вселити
її до вказаного житлового будинку та
зобов'язати ОСОБА_4 не чинити їй
перешкод у користуванні майном.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 10 червня
2014 року позов ОСОБА_5 задоволено
частково. Ухвалено вселити ОСОБА_5 у
вищезазначений житловий будинок.
Відмовлено у задоволенні інших вимог.

ОСОБА_4 подав на це рішення
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В запереченнях на апеляційну
скаргу представник позивачки ОСОБА_3,
посилався на її необґрунтованість.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Частково задовольняючи позов
ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з
того, що її вимоги є обґрунтованими,
оскільки вона, як власник
домоволодіння, має право на
користування та розпорядження своїм
майном.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 41, 47
Конституції України, ст.391 ЦК України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Кожен має право на житло.
Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Статті 150, 156 ЖК України
передбачають, що громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачці на праві приватної
власності належить ціле домоволодіння
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 16
травня 2013 року (а.с.12-13).

У зазначеному будинку проживає
відповідач разом з сім'єю (а.с.14).

Він чинить перешкоди позивачці у
користуванні її будинком, що
підтверджується змістами постанов про
відмову у порушенні кримінальних справ
та поясненнями свідка ОСОБА_8 (а.с.15-17,
81-82). Позивачка є власником будинку, а
тому будь-які перешкоди у користуванні
її власністю повинні бути усунуті.

Встановивши зазначене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог
ОСОБА_5 про вселення до житлового
будинку.

Посилання ОСОБА_4 про
неправомірність набуття права
власності позивачки на житловий
будинок, є необґрунтованим, оскільки
свідоцтво про право власності на
спадщину за заповітом від 16 травня 2013
року є чинним, а вимоги про його
недійсність не є предметом спору у
даній справі.

За такого, колегія суддів не
вбачає підстав для зміни або
скасування рішення суду, оскільки воно
є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 10
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: