Справа №489/3973/14-ц 23.10.2014 23.10.2014 23.10.2014
Провадження №22-ц/784/2748/14
провадження № 22ц/784/2748/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В. та Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового засідання
Богуславській О.М.,

за участю: представника позивача
Нагорного А.Є.,

відповідача ОСОБА_4, його представника
ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

приватного акціонерного товариства
«АІСЕ Україна»

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 20 серпня 2014 року,
ухваленого

за позовом

приватного акціонерного товариства
«АІСЕ Україна» (далі - ПрАТ «АІСЕ
Україна») до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ПрАТ «АІСЕ Україна»
звернулось з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6
про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 12 серпня 2005 року
між ПрАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_4 було
укладено угоду № 101439 з додатками № 1 та
№ 2 до угоди, за якою позивач надав
учаснику системи послуги, спрямовані
на придбання автомобіля, зазначеного в
додатку № 1 до угоди, через систему
«Автоплан», а відповідач зобов'язався
сплатити стовідсоткову вартість
автомобіля та вартість наданих йому
послуг шляхом сплати 84 щомісячних
повних внесків.

В забезпечення виконання зобов'язань
за цією угодою між позивачем та ОСОБА_6
було укладено договір поруки від 13
жовтня 2008 року.

30 жовтня 2008 року ОСОБА_4 отримав
автомобіль ВАЗ 2107 та зареєстрував його
на своє ім'я у Миколаївському відділі
реєстраційно-екзаменаційної роботи
УДАІ УМВС.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 з жовтня 2012
року припинив виконувати свої
зобов'язання належним чином, в
результаті чого утворилась
заборгованість у розмірі 6964 грн. 08 коп.,
позивач просив суд стягнути солідарно
з відповідачів вказану заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 серпня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «АІСЕ
Україна» посилаючись на незаконність
рішення суду, порушення судом норм
матеріального права, просило його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймають участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 12 серпня 2005
року між сторонами укладено договір №
101439 разом з додатками № 1, 2, предметом
якого є надання позивачем послуг,
спрямованих на придбання
транспортного засобу через систему
«Автоплан», а відповідач зобов'язався
сплатити вступний внесок в розмірі 772,94
грн., плату за право на отримання в
розмірі 3% вартості автомобіля з
урахуванням ПДВ, а також щомісячно,
протягом перших десяти календарних
днів кожного місяця, сплачувати повний
внесок, який складається з чистого
внеску в розмірі 1,1905 % вартості
автомобіля, адміністративних витрат в
розмірі 0,42 % (0,35+ПДВ) вартості
автомобіля та страхового внеску в
розмірі 0,065 % вартості автомобіля. При
цьому, ціна автомобіля визначається
виходячи з роздрібної ціни автомобіля,
яка щомісячно встановлюється
виробником та/або імпортером в
останній робочий день кожного місяця
(а.с. 6-9).

Відповідно до п. 4.3. Додатку № 2 фірма
зобов'язалась щомісячно надсилати
учаснику рахунки на сплату. Якщо
останній не отримав такого рахунку до 5
числа, він повинен звернутись до фірми
за його отриманням.

В день укладення угоди відповідачем
сплачено вступний внесок, а 10 жовтня 2008
року плату за право на отримання в
розмірі 1236,6 грн.

Крім того, 26 вересня 2008 року сторонами
укладено додаток № 3 до угоди № 101439,
згідно якого узгоджено суму внесків в
розмірі 18292,24 грн., та розмір
заборгованості - 28956,32 грн. Також
сторони зазначили, що вказана
заборгованість може змінюватись в разі
зміни ціни автомобіля (а.с. 10).

В жовтні 2008 року відповідач отримав
автомобіль марки ВАЗ 2107.

Як вбачається з розрахунку платежів,
наданого позивачем, за період з вересня
2005 року по вересень 2012 року
відповідачем сплачено 84 щомісячних
повних внесків. При цьому, загальний
розмір чистого внеску становить 35884,79
грн., що за даними позивача складає 100,465
% (а.с. 12-14).

Отже, відповідачем повністю сплачено
чистий внесок.

Доводи позивача про те, що у зв'язку з
подорожчанням автомобіля ОСОБА_4
повинен був сплатити додатково ще
декілька платежів понад сплачені 84
платежі, передбачені договором, не
заслуговують на увагу, оскільки
відповідних змін до укладеного
договору сторони не вносили, як того
вимагає ст. 654 ЦК України.

До того ж, підвищення ціни автомобіля,
відповідно до ст.ст. 3, 10 Додатку № 2,
враховувалось позивачем кожного разу
при визначені розміру щомісячного
повного внеску, що підтверджується
зазначеним вище розрахунком (а.с. 12-14).

Доказів того, що ціна автомобіля була
більшою ніж зазначена в розрахунку,
позивач суду не надав.

Тому, вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості по чистому
внеску в розмірі 13,8445%, що складає 6202,46
грн., задоволенню не підлягають.

Разом з тим, як видно з розрахунку,
відповідачем не повністю сплачувались
адміністративні витрати.

Зокрема, за умовами договору
відповідач зобов'язався сплатити 84
внески по 0,42%, що загалом складає 35,28%.
Однак, в повному обсязі відповідачем
сплачено лише 34 платежі з вересня 2005
року по червень 2008 року, а з серпня 2008
року по вересень 2012 року відповідачем
сплачено 50 платежів в розмірі 0,3872%, що
складає 33,64%.

Отже, заборгованість відповідача по
адміністративним витратам складає 1,64 %
(35,28-33,64).

Враховуючи визначену позивачем
вартість автомобіля в розмірі 44800,92
грн., борг по таким внескам складає 734,74
грн. (44800,92*1,64%).

За таких обставин, враховуючи вимоги
ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, колегія
суддів вважає, що відповідачем не в
повній мірі виконувались умови
договору по сплаті адміністративних
витрат, в зв'язку з чим, утворилась
заборгованість в розмірі 734,74 грн., а
тому відповідач зобов'язаний погасити
вказану заборгованість.

Таким чином, вимоги позивача до ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню на
суму 734,74 грн.

Водночас, вимоги позову до ОСОБА_6
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки.

Закінчення строку, установленого
договором поруки, так само як сплив
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання або
одного року від дня укладення договору
поруки, якщо строк основного
зобов'язання не встановлений, припиняє
поруку за умови, що кредитор протягом
строку дії поруки не звернувся з
позовом до поручителя.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14.

Як видно з умов договору поруки,
сторони домовились, що строк дії цього
договору складає до 31 серпня 2013 року.

Враховуючи викладене, оскільки ПрАТ
«АІСЕ Україна» звернулось з даним
позовом в червні 2014 року, то порука за
спірним договором є припиненою.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню на
підставі пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення вимог до
ОСОБА_4, та відмову в задоволенні позову
до ОСОБА_6.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України з ОСОБА_4 на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір
пропорційно до розміру задоволених
вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 серпня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов приватного акціонерного
товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_4
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
приватного акціонерного товариства
«АІСЕ Україна» борг по договору № 101439
від 12 серпня 2005 року в розмірі 734 грн. 74
коп., а також 38,55 грн. судових витрат.

В задоволенні позову приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» до ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: