Справа № 495/7475/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2014 року

м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білгород-Дністровському
Одеської області заяву ОСОБА_1

про скасування заходів забезпечення
позову, накладених ухвалою
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30.07.2002 року

по цивільній справі № 2-686/2002

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про відшкодування збитків

В С Т А Н О В И В:

08.10.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту –
заявник) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
заявою про скасування заходів
забезпечення позову, накладених
ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30.07.2002 року по цивільній справі №
2-686/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування збитків.

Так, заявник просить суд:

- скасувати заходи забезпечення позову,
шляхом зняття арешту з всього майна,
яке належить ОСОБА_1, накладений
ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30.07.2002 року по цивільній справі
№2-686/2002;

- зобов’язати державного нотаріуса
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу внести відомості
до Єдиного реєстру заборон відчуження
об’єктів нерухомого майна про
скасування арешту на все майно, яке
належить ОСОБА_1.

Вимоги заявника мотивовані тим, що
ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30.07.2002 року по цивільній справі №
2-686/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування збитків накладено арешт
на все майно, яке належить ОСОБА_1. Даний
арешт було зареєстровано 24.01.2009 року в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об’єктів нерухомого майна державним
нотаріусом Білгород-Дністровської
міської нотаріальної контори ОСОБА_3 В
свою чергу, заявник стверджує, що
заборгованість перед ОСОБА_2 в розмірі
33 640 грн. сплатив у повному обсязі.

Згідно із ч.5 ст.154 Цивільного
процесуального кодексу України,
питання про скасування заходів
забезпечення позову вирішується в
судовому засіданні з повідомленням
осіб, які беруть участь у справі. Неявка
цих осіб не перешкоджає розгляду
питання про скасування заходів
забезпечення позову.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши заяву ОСОБА_1, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд дійшов до висновку про
часткову законність, правомірність та
обґрунтованість вимог про скасування
заходів забезпечення позову, виходячи
з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30.07.2002 року по цивільній справі №
2-686/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування збитків накладено арешт
на все майно, яке належить ОСОБА_1.

На виконання ухвали
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30.07.2002 року даний арешт було
зареєстровано 24.01.2009 року в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об’єктів
нерухомого майна державним нотаріусом
Білгород-Дністровської міської
нотаріальної контори ОСОБА_3

Відповідно до Інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно № 71645863 від 01.10.2014 року,
ОСОБА_1 являється суб’єктом обтяження
всього йому належного майна на
підставі ухвали
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30.07.2002 року, зареєстрованої 24.01.2009
року в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об’єктів нерухомого майна
державним нотаріусом
Білгород-Дністровської міської
нотаріальної контори.

Як вбачається з розписки ОСОБА_2 від
02.10.2014 року, претензій по судовій справі
№ 2-686 від 30.07.2002 року по відношенню до
ОСОБА_1 не має, так як ОСОБА_1
заборгованість за рішенням суду перед
ОСОБА_2 сплатив у повному обсязі.

Згідно письмової відповіді відділу
документального забезпечення (архіву)
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
б/н від 10.10.2014 року було повідомлено, що
цивільна справа № 2-686/2002 знищена в
архіві суду за спливом строку
зберігання справ даної категорії (5
років), відповідно до Інструкції про
порядок зберігання, відбору та
знищення справ та документів, які
утворюються в діяльності суду.

Таким чином, заявник позбавлений права
скасувати заходи забезпечення позову,
накладені ухвалою
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30.07.2002 року по цивільній справі №
2-686/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування збитків, та був
вимушений звернутися до суду із
зазначеною заявою.

Відповідно ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно з положеннями ст.321 Цивільного
кодексу України, право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Так, відповідно до ст.391 Цивільного
кодексу України, власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права на майно і
про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст.6 Європейської
конвенції з прав людини та
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Кожна сторона повинна довести
ті обставин, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 6
цього Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст.213
ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про задоволення
вимог ОСОБА_1 про скасування заходів
забезпечення позову, накладених
ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30.07.2002 року по цивільній справі №
2-686/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування збитків підлягає
задоволенню.

Між тим, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1
про зобов’язання державного нотаріуса
внести відомості до Єдиного реєстру
заборон відчуження об’єктів
нерухомого майна про скасування арешту
на все майно, яке йому належить,
задоволенню не підлягають, оскільки,
по-перше, державний нотаріус не
наділений повноваженнями на
здійснення зазначених дій, а, по друге,
дані вимоги заявлені передчасно, до
звернення до відповідного органу. При
цьому, відповідна ухвала суду вже є
підставою для скасування арешту.

Керуючись ст.ст. 16, 321, 391 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 154, 208, 209, 210, 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд –

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів
забезпечення позову, накладених
ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30.07.2002 року по цивільній справі
№2-686/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування збитків – задовольнити
частково.

Скасувати заходи забезпечення позову,
які були вжиті ухвалою
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30.07.2002 року по цивільній справі №
2-686/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування збитків, щодо накладення
арешту на все майно, що належить ОСОБА_1.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 –
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення. У
разі якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Одеської області
через Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області.

Суддя

В.В. Мишко