АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8357/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мовчан Д. В. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Григорченка Е.І., Рудь В.В.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору - Дніпропетровська
міська рада, про виділ частки
домоволодіння в натурі за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
17 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2012 року ОСОБА_2
звернулась до суду з вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
посилалась на те, що рішенням
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 09 грудня 2010 року за нею,
ОСОБА_2, визнано право власності на 31/600
частини домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року та на 31/400 частини
домоволодіння після смерті батька -
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Таким чином, всього визнано за ОСОБА_2
право власності на 155/1200 частини
вказаного домоволодіння. Між нею та
відповідачами виник спір з приводу
користування житловим будинком В-1,
частиною житлового будинку А-1, а також
надвірними спорудами К і Д, тому вона
просила виділити їй в натурі частину
домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається
з приміщень у житловому будинку В-1 та
надвірних споруджень і становить 155/1200
часток усього домоволодіння (а.с.1-4).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 17 липня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовлено в повному обсязі (а.с.238-240).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, ставить питання
про скасування рішення суду та просить
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі (том.2 а.с. 5-9).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що до складу домоволодіння, що
розташоване у АДРЕСА_1, входять об'єкти
самочинного будівництва, тому таке
домоволодіння не може бути предметом
поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст.
364, 367 ЦК України.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Судом 1 інстанції встановлено, що на
підставі рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09 грудня
2010 року за ОСОБА_2 визнано право
власності на 31/600 частини домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_5, та
на 31/400 частини домоволодіння після
смерті батька - ОСОБА_6, а всього на 155/1200
частин (а.с. 5-6).

11 лютого 2012 року державним
реєстратором КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради було зареєстровано право
власності на 155/1200 частин домоволодіння
за ОСОБА_2.

До складу домоволодіння АДРЕСА_1
входять такі об'єкти: самочинно
збудована одноповерхова прибудова літ.
а4-1, що знаходиться у фактичному
користуванні ОСОБА_3, та складається
приміщення кухні 1-1 площею 11,0 кв.м., та
приміщення 1-5 санвузлу площею 4,4 кв.м.,
самочинно збудована одноповерхова
прибудова літ. А2-1, що знаходиться у
фактичному користуванні ОСОБА_7, що
складається із приміщення у вигляді
житлової кімнати 4-1 площею 15,4 кв.м., що
підтверджується матеріалами технічної
інвентаризації спірного домоволодіння
(а.с. 82-88).

Об'єкти нерухомого майна, до складу
яких входять самочинно збудовані
(реконструйовані, переплановані)
об'єкти, не є об'єктами права власності
(ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть
бути предметом поділу (виділу) згідно з
нормами статей 364, 367 ЦК України.

Поняття спільної часткової власності
викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності. Отже, право спільної
часткової власності - це право двох або
більше осіб за своїм розсудом володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їм у певних частках майном,
яке складає єдине ціле. Кожен учасник
спільної часткової власності володіє
не часткою майна в натурі, а часткою в
праві власності на спільне майно у
цілому. Ці частки є ідеальними й
визначаються відповідними відсотками
від цілого чи у дробному виразі.

Із матеріалів справи вбачається, що на
праві власності ОСОБА_2 належить 155/1200
частини саме домоволодіння АДРЕСА_1, а
не конкретний житловий будинок з
прибудовами.

За таких обставин висновки суду про
неможливість поділу (виділу) спірного
домоволодіння, оскільки до його складу
входять об'єкти самочинного
будівництва є правильними та
відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
житловий будинок В-1 з прибудовами, який
фактично знаходиться у користуванні
ОСОБА_2, не є самочинно збудованими
спорудами, не свідчить про
незаконність рішення суду, оскільки
наявність самочинно збудованих споруд
літ. а4-1 і літ. А2-1, підтверджується
висновком судової
будівельно-технічної експертизи №
1119/1120/1121-13 від 24 лютого 2014 року і
фактично позивачкою не оспорюється, а
той факт, що ці споруди знаходяться у
фактичному користуванні ОСОБА_3 та
ОСОБА_7, а не позивачки, не має правового
значення для вирішення спору.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що відмова у позові про виділ
домоволодіння в натурі порушує
конституційні права позивачки,
оскільки позбавляє її можливості
реалізувати своє право власника
домоволодіння, - є голослівними та не
основані на законі. Так, відповідно до
ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має
право на виділ у натурі частки з майна,
що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, і не
спростовують правильність висновків
суду 1 інстанції, яким у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено,
справа розглянута в межах позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 17 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:
Кочкова Н.О.

Судді:

Григорченко Е.І.

Рудь В.В.