22-ц/772/3039/2014Головуючий в суді першої
інстанції Іщук Т. П.Категорія
55Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Медяного В.М.,
Жданкіна В.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Байєр» про
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Байєр» на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 25 вересня 2014 року у цій
справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 27 грудня 2013 року її
було звільнено із займаної у
Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Байєр» посади
менеджера з регіонального розвитку за
угодою сторін. Із наказом про
звільнення позивачка ознайомлена 27
грудня 2013 року. Цим наказом встановлена
виплата їй бонусу за результатами
виконання індивідуальних завдань за 2013
рік в квітні 2014 року. У день звільнення
позивачці виплачена заробітна плата. У
квітні 2014 року позивачка намагалась
зв'язатись з відповідачем з метою
отримання інформації про дату виплати
преміальних, але відповідач не
реагував. 6 червня 2014 року на її
картковий рахунок надійшли кошти
(зарплата) в розмірі 16435,29 грн. 10 червня
2014 року електронною поштою вона
отримала «лист по бонусу», датований 1
квітня 2014 року, в якому було
повідомлено, що за результатами оцінки
виконання індивідуальних цілей і задач
у 2013 році і результатів діяльності
підрозділу в 2013 році, позивачці будуть
виплачені преміальні в розмірі 20274,00
грн. в квітні разом з нарахуванням
заробітної плати. Позивачка вважає, що
премія за результатами роботи у 2013 році
є елементом заробітної плати і
підлягала виплаті в день звільнення. У
зв'язку з порушенням строків
розрахунку при звільненні, позивачка
вважає, що в неї виникло право на
отримання середнього заробітку за час
затримки розрахунку.

Заявою від 11 липня 2014 року позивачка
збільшила свої позовні вимоги та з
урахуванням того, що її середньоденний
заробіток становить 870,30 грн., а період
затримки - 105 днів, просила стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунку в розмірі 91 381,5 грн.
та моральну шкоду, заподіяну їй
душевними переживаннями і порушенням
права на отримання заробітної плати, у
розмірі 2000 грн.

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 25 вересня
2014 року вказаний позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивачки середній заробіток
за затримку розрахунку при звільненні
в розмірі 20016 грн. 90 коп., а також 300 грн.
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

ОСОБА_2, не погодившись з
ухваленим рішенням у частині стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільнені, посилаючись
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та на невідповідність висновків
суду обставинам справи, в апеляційній
скарзі просить змінити оскаржуване
рішення та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в цій
частині в повному обсязі, а саме
стягнути з відповідача на її користь
91381 грн. 50 коп.

Не погодившись з ухваленим
рішенням, відповідач, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, в апеляційній
скарзі просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 у повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів, вважає, що
апеляційні скарги слід відхилити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 1 березня
2012 року працювала у ТОВ «Байєр» та
відповідно до наказу від 27 грудня 2013
року № НR 0550/13 звільнена із посади
менеджера з регіонального розвитку за
угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36
КЗпП України (а. с. 10-12,38). Даним наказом
визначено виплатити ОСОБА_2 бонус за
результатами виконання індивідуальних
завдань в 2013 році в квітні місяці 2014
року (а. с. 38).

У день звільнення позивач перебувала
на роботі та відповідно до довідки по
картковому рахунку НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_2, за період з 1 грудня 2013 року по 31
січня 2014 року, 27 грудня 2013 року їй
перерахована заробітна плата (а. с. 13).
Інші виплати не проводились.

Розмір річної премії за 2013 рік, який
нарахований позивачці, становить 20274,00
грн., до відрахування податків та
зборів, та складається з: частини по
індивідуальній частці в розмірі 14191,80
грн. та частки підрозділу - 6082,20 грн., що
підтверджується відповідним
розрахунком (а. с. 79) та листом по бонусу
від 1 квітня 2014 року, направленому
позивачці електронною поштою 10 червня
2014 року (а. с. 17-18). Зазначена премія в
розмірі 16434,88 грн. перерахована на
картковий рахунок позивачки 6 червня 2014
року (дата реєстрації операції), що
підтверджується довідкою по
картковому рахунку НОМЕР_1 від 11 червня
2014 року (а.с. 16).

Позивач, звертаючись до суду, з
урахуванням положень «Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», затвердженого постановою КМ
України від 8 лютого 1995 року № 100,
розрахував розмір середньоденного
заробітку, який становить 870,30 грн., що
не заперечувалось відповідачем по
справі (а.с.113).

Між Генеральним директором і трудовим
колективом ТОВ «Байєр» укладено
колективний договір (далі - Колективний
договір), схвалений загальними зборами
трудового колективу ТОВ «Байєр» 22
березня 2010 року (а.с. 49-67). Також у ТОВ
«Байєр» діє Положення про преміювання
(далі - Положення), затверджене
Генеральним директором цього
товариства 5 січня 2012 року (а.с. 68-70).

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову на підставі ст. ст. 13, 47, 97, 116, 117
КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про
оплату праці», врахувавши діючі у ТОВ
«Байєр» Колективний договір та
Положення про преміювання.

Зокрема суд вірно виходив із того, що
премія (бонус), яка запроваджена в ТОВ
«Байєр», є заохочувальною виплатою і,
відповідно, входить у структуру
заробітної плати. Враховуючи
встановлений у Товаристві порядок
формування структури «премії за
результатами роботи за рік», виплата
якої здійснюється у квітні місяці
поточного року. Премія ОСОБА_2 могла
бути визначена лише у квітні
відповідного року, тобто виплачена
позивачці саме у квітні 2014 року, а не у
день звільнення, як вважає позивачка,
оскільки така відкладальна умова даної
виплати звільненому працівнику
відповідає принципам договірного
регулювання оплати праці,
встановленого у ТОВ «Байєр». Суд також
дійшов вірного висновку про наявну
затримку розрахунку премії, що
становить 23 робочих дні, враховуючи, що
останнім днем її виплати є 30 квітня 2014
року, а фактично її було виплачено 6
червня 2014 року, при цьому обґрунтовано
спростувавши доводи відповідача щодо
відсутності затримки її виплати.

Враховуючи розрахунок середнього
заробітку за весь час затримки виплати
премії та період затримки, суд
обґрунтовано дійшов висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивачки середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
позивача (премії) у розмірі 20016 грн. 90
коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги
щодо стягнення моральної шкоди, суд
дійшов вірного висновку про її
стягнення у розмірі 300 грн.

Колегія суддів не бере до уваги доводи
апеляційних скарг, оскільки вони
ґрунтуються на іншій оцінці доказів,
ніж зроблена судом, а також на іншому
тлумаченні норм матеріального права,
але не дають підстав для висновку про
незаконність та необґрунтованість
оскарженого рішення, а тому відповідно
до положень ст. 308 ЦПК України вказані
апеляційні скарги слід відхилити, а
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 25 вересня 2014
року - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Байєр» -
відхилити, рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 25
вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. На ухвалу може бути
подана касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
О.В. Ковальчук

Судді :
В.М. Медяний

В.В. Жданкін