АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянувши заяву ОСОБА_2, яка подана
його представником ОСОБА_3, про
забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
треті особи: Комунальне підприємство
«Відрадненське», Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві про визначення порядку
користування житловим приміщенням,

встановила:

До Апеляційного суду м. Києва надійшла
справа з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Солом'янського районного суду м.
Києва від 14 серпня 2014 року про
зупинення провадження по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи:
КП «Відрадненське», Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві про визначення
порядку користування житловим
приміщенням.

Разом з апеляційною скаргою
представником позивача було подано
заяву про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.03.2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Солом'янського районного суду м. Києва
з позовом до ОСОБА_4, треті особи: КП
«Відрадненське», Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визначення порядку
користування житловим приміщенням.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 березня 2014 року відкрито
провадження по даній справі. Справа
знаходиться на стадії судового
розгляду суду першої інстанції.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 14 серпня 2014 року
провадження по даній справі зупинено
до набрання законної сили рішенням
суду по справі № 2-3817/14 за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про припинення
права співвласників на частки у майні
та стягнення грошової компенсації.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України
передбачено, що забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява
про забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України,
позов забезпечується, зокрема,
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти
певні дії; встановленням обов'язку
вчинити певні дії. Види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Звертаючись до суду з даною заявою про
забезпечення позову, ОСОБА_2 посилався
на те, що ОСОБА_4 має намір продати свою
частку спірної квартири.

Відповідно до уточненої позовної заяви
від 21.05.2014 року у даній справі позивач
ОСОБА_2 просить : визначити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
зобов'язати відповідача ОСОБА_4
привести приміщення квартири АДРЕСА_1
до попереднього стану, відповідно до
технічної документації, вселити
позивача ОСОБА_2 до спірної квартири.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач ОСОБА_2 вказував, що йому на
праві власності належить 1/3 частина
спірної квартири, а відповідачу ОСОБА_4
- 2/3 частини квартири.

Однак, як вбачається з доданої до
позовної заяви копії свідоцтва про
право власності на житло від 12.03.2002 року
(яка в установленому законом порядку не
посвідчена), співвласниками квартири
значаться: ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5.

Разом з тим, зі змісту наявної у
матеріалах справи копії позовної заяви
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
припинення права співвласників на
частки у майні вбачається, що спірна
квартира має трьох співвласників -
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, кожному з яких
належить по 1/3 частці у праві власності
на квартиру.

Таким чином, оскільки згідно з
матеріалами справи частина квартири
належить ОСОБА_5, який не є особою, яка
бере участь у справі, то накладення
арешту на всю квартиру не відповідає
вимогам закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що доводи заяви про
забезпечення позову є
необґрунтованими належним чином,
оскільки забезпечення позову можливе
лише у разі достатньо обґрунтованого
припущення про те, що невжиття заходів
забезпечення позову може у майбутньому
утруднити або зробити неможливим
виконання рішення суду. За таких
обставин колегія суддів дійшла
висновку, що заява ОСОБА_2 про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 151-153, 304, 313, 324 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: