Апеляційний суд міста Києва
Справа №22-7582
Головуючий у 1-й інстанції Мальченко
Доповідач Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
в складі :

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 -
представника Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 15 квітня 2014 року по цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, припинення права
власності, права користування
предметом іпотеки та виселення.

Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -

В с т а н
о в и л а :

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача, в якому
зазначив про те, що 20.02.2009 р. між АКІБ «
УкрСиббанк» та відповідачем укладено
Договір про надання споживчого кредиту
№ 1 за умовами якого відповідач
отримав кредит у сумі 120 000. 00 дол. США .
який зобов'язався повернути у повному
обсязі в строк до 16.03.2017 р. або
достроково зі сплатою 13.0 % річних за
користування кредитом . З метою
забезпечення виконання грошових
зобов'язань за вказаним Договором
відповідач передав у іпотеку нерухоме
майно - квартиру АДРЕСА_1 .

08.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк», яке є
правонаступником АКІБ «УкрСиббанк»
своє право вимоги за кредитним
договором № 1 від 20.02.2009 передало
ІІАТ « Дельта Банк» на підставі
договору купівлі-продажу .Через
неналежне виконання відповідачем умов
кредитного договору станом на 26.06.2013 р.
у позичальника утворилась
заборгованість у розмірі 178 870, 68 дол.
США , еквівалент за курсом НБУ 1 429 713.35
гри .

Посилаючись на вищевикладені
обставини позивач просив :

В рахунок виконання основного
зобов'язання щодо оплати
заборгованості у розмірі 178 870 ,68 дол.
США, еквівалент 1 429 713.35 грн. за
Договором про надання споживчого
кредиту № 1 від 20.02.2009 p.. звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1 шляхом передачі
іпотекодержателю вказаного предмету
іпотеки у власність та визнання на
нього права власності за
іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» .

Припинити право власності
іпотекодавця ОСОБА_2 в тому числі, право
володіння, користування та
розпорядження квартирою АДРЕСА_1 .

Припинити право користування
житловим приміщенням усіх мешканців ,
які проживають та зареєстровані в
АДРЕСА_1.

Виселити з квартири АДРЕСА_1
іпотекодавця ОСОБА_2 та усіх мешканців,
які проживають і зареєстровані за
вказаною адресою.

Стягнути з відповідача на користь
позивача витрати по сплаті судового
збору .

Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 15 квітня 2014 року в
задоволені позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,
припинення права власності, права
користування предметом іпотеки та
виселення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
ОСОБА_1 - представник Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
подав на нього апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до постановлення
незаконного та необґрунтованого
рішення, просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги позивача.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки, припинення права
власності, права користування
предметом іпотеки та виселення суд
першої інстанції виходив з того, що
вимога позивача про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
передачі іпотекодержателю предмету
іпотеки у власність та визнання за ним
права власності є необгрутованою.
Окрім того, застосовуючи відсоткову
ставку за користування кредитом у
розмірі 15 % річних позивач не надав
доказів дотримання ним встановленого
умовами кредитного договору порядку
збільшення розміру процентної ставки
та письмового повідомлення
відповідача про встановлення нової
процентної ставки. Суд вважав, що
заявлена позивачем позовна вимога про
звернення стягнення заборгованості на
предмет іпотеки є передчасною,
заявленою без дотримання вимог Закону
України «Про іпотеку». Натомість
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог про припинення права
власності іпотекодавця, права
володіння, користування та
розпорядження предметом іпотеки,
припинення права користування
житловим приміщенням усіх мешканців,
які проживають та зареєстровані в
квартирі, що є предметом іпотеки та
виселення з останньої іпотекодавця та
усіх мешканців.

Проте, повністю погодитись з
такими висновками суду не можна
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.02.2009 р.
між АКІБ « Укрсиббанк » та ОСОБА_2 був
укладений Договір про надання
споживчого кредиту № 1 за умовами
якого банк надав відповідачу кредит у
розмірі 120 000 дол. CША , а відповідач
зобов'язався повернути у повному
обсязі кредит в строк до 16.03.2017 р. або
достроково зі сплатою 13, 0 % річних за
користування кредитом.

З метою забезпечення виконання
грошових зобов'язань за кредитним
договором відповідач на підставі
Договору іпотеки бн від 12.05.2006 р.
передав в іпотеку нерухоме майно, а
саме квартиру, що знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1.

08.12.2011 ПАТ «Укрсиббанк» . яке є
правонаступником АКІБ « Укрсиббанк »
передало своє право вимоги, що виникло
з кредитного договору від 20.02.2009 р.
Публічного акціонерному товариству «
Дельта Банк» на підставі договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами.

З представленої позивачем
довідки ( а.с. 36 ) вбачається, що
відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором і в терміни, що
встановлені договором належним чином
не виконує внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі 178 870, 68 дол.
США . еквівалент за курсом НБУ 1 429 713 , 35
грн . , яка складається з :

99 999.55 дол. США еквівалент 799296,41 грн.-
заборгованість за кредитом;

78 871.13 дол. США еквівалент 630 416,95 грн.-
заборгованість по відсотках за
користування кредитом.

Частиною 2 ст.16 ЦК України
передбачено, що одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
судом може бути визнання права, в тому
числі права власності на майно. Суд
також може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 3 ст. 33
Закону України «Про іпотеку» звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною 3 ст. 36 Закону
України «Про іпотеку» договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору, за своїми правовими
наслідками, може передбачати передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання в порядку,
встановленому ст. 37 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до п.5.1 іпотечного
договору іпотекодержатель самостійно
визначає один з наступних способів
звернення стягнення на предмет
іпотеки, в тому числі, передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання в порядку,
встановленому ст. 37 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону
України "Про іпотеку" іпотекодержатель
може задовольнити забезпечену
іпотекою вимогу шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Виходячи з положень ч.2 ст. 16 ЦК
України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону
України "Про іпотеку" не виключається
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
забезпечених іпотекою зобов'язань за
рішенням суду, оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо такий спосіб
передбачено іпотечним договором.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідачем належним чином не
виконані умови кредитного договору, що
є підставою для настання правових
наслідків передбачених договором та
законом.

За правилами частини першої
статті 610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Проте, 07 червня 2014 року набув
чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті".

Відповідно до Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03
червня 2014 року за №1304-VIІ, вбачається, що
протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: - таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; - загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв.метрів для житлового
будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

Колегія констатує, що даний закон
розповсюджує свою дію на
правовідносини, які склались між
сторонами спору.

Матеріалами справи підтверджено
та не заперечується сторонами, що 20.02.2009
відповідач одержав споживчий кредит у
Банку в іноземній валюті зі строком
погашення до 16.03.2017 року зі сплатою
процентів у порядку та розмірах,
встановлених договором. У забезпечення
виконання кредитного договору
відповідач передав в іпотеку
трикімнатну квартиру, загальною площею
79,10 кв.м, жилою площею 44,30 кв.м, що
належить іпотекодавцю на праві
власності та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно довідки ф.3 встановлено, що
на спірній жилій площі зареєстровано
та проживає три особи - відповідач, його
дружина та мати, іншого житла вони не
мають.

Таким чином, загальна площа
предмету іпотеки не перевищує 140 кв.м.,
це нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника кредиту
одержаного у Банку в іноземній валюті
зі строком погашення до 16.03.2017 року зі
сплатою процентів у порядку та
розмірах, встановлених договором.

Суд першої інстанції відмовляючи
в позові прийшов до висновку щодо
відсутності правових підстав, але
враховуючи наведене, у вимогах банку
про звернення стягнення на спірну
квартиру слід відмовити саме з підстав,
передбачених ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014
року, який набрав чинності з 07.06.2014 року.

На підставі ст. 309 ЦПК України судова
колегія вважає за необхідне частково
змінити рішення суду першої інстанції
щодо правового обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314,
315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
представника Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 15 квітня 2014
року змінити в частині правового
обґрунтування.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: