Провадження № 22-ц/779/2224/2014
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Матківського Р.Й., Мелінишин Г.П.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
передачу предмета застави в заклад за
апеляційною скаргою представника ПАТ
КБ "ПриватБанк" - Шуліки Аліни
Володимирівни на ухвалу
Івано-Франківського міського суду від
10 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 10 вересня 2014 року відмовлено у
відкритті провадження у справі за
позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2
про передачу предмета застави в заклад,
згідно п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ "ПриватБанк" - Шуліка А.В. посилається
на незаконність та необґрунтованість
ухвали суду, що постановлена з
порушенням норм процесуального права.
У зв'язку з цим, просить ухвалу
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Представник апелянта свої вимоги
обґрунтовує тим, що для відмови у
відкритті провадження у справі за п.2 ч.2
ст.122 ЦПК України, суд повинен
встановити наявність одночасно трьох
обставин: спір виник між тими самими
сторонами; спір виник щодо одного й
того ж предмету; спір виник з тих самих
підстав.

Як вбачається з доданої до позовної
заяви копії заочного рішення
Івано-Франківського міського суду від
19.03.2013 року, предметом позову у справі
№0907/16730/2012 було звернення стягнення на
предмет застави, що має наслідком
відчуження предмету застави у спосіб,
встановлений у рішенні суду. Вказане
рішення ухвалено судом на підставі
ст.ст. 572, 590 ЦК України, ст.ст. 1, 20 ЗУ "Про
заставу" та ст.ст. 25, 26 ЗУ "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень".

Судом першої інстанції не було
враховано, що ч.2 ст.575 ЦК України та ст.44
ЗУ "Про заставу" визначають заклад як
заставу рухомого майна, що передається
у володіння заставодержателя або за
його наказом у володіння третій особі.
Тобто, застава та заклад відрізняються
між собою тим хто із учасників
правовідношення (боржник або кредитор)
має право володіння рухомим майном, яке
передано в заставу.

Пунктами 12.2.2. та 12.2.3
кредитно-заставного договору від 03.10.2008
року встановлений обов'язок
відповідача передати предмет застави у
володіння позивача. Згідно п.12.2.4.
договору, при переході предмета
застави у володіння банку умови
договору зберігають чинність для
сторін, за винятком права користування
предметом застави. Отже, правовою
підставою для звернення з позовом у
даній справі є положення ст.ст. 574, 575 ЦК
України та ст.ст.44-48 ЗУ "Про заставу". З
наведеного вбачається, що обидві
справи містять різні предмети та
підстави спору.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку, що
передача предмету застави у заклад є
способом звернення стягнення на
предмет застави, що не відповідає
положенням ст.25, 26 ЗУ "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень".

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у
даній справі, суд першої інстанції
виходив із того, що стосовно заявлених
позовних вимог є таке, що набрало
законної сили, рішення суду у спорі між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав. Суд
зіслався на рішення
Івано-Франківського міського суду від
19.03.2013 року у справі за позовом ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет застави, яке
набрало законної сили. Вказаний позов
суд першої інстанції вважає тотожним
із даним позовом.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції.

Згідно п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України, суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо є таке, що набрало законної
сили, рішення чи ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладення мирової угоди сторін у спорі
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

З аналізу даної норми слідує, що
відмова у відкритті провадження у
справі у цьому разі можлива лише за
умови, що рішення, яке набрало законної
сили, є тотожним до позову, який
розглядається, тобто збігаються
сторони, предмет і підстави позовів.
Тобто у разі тотожності спору за всіма
елементами.

Нетотожність хоча б одного елементу не
перешкоджає сторонам звернутися до
суду з позовом і не дає суду підстав
відмовляти у відкритті провадження у
справі.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
виник між тими самими сторонами, проте
предмет позову та підстави спору є
різними.

З рішення Івано-Франківського міського
суду від 19.03.2013 року вбачається, що ПАТ
КБ "ПриватБанк" пред'явило позов до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, а в даній справі
позивач ставить питання про передачу
предмету застави в заклад тобто,
позивач обрав інший спосіб захисту. При
цьому, в даному випадку зовсім інші
підстави позову, оскільки виникнення
потреби у передачі предмету застави в
заклад мотивується позивачем не тільки
невиконанням відповідачем
зобов'язання за кредитно-заставним
договором, але й не виконанням ОСОБА_2
пунктів 12.2.2. та 12.2.3 договору щодо
передачі предмету застави у володіння
ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі ст.ст. 574,
575 ЦК України та ст.ст.44-48 ЗУ "Про
заставу". Таким чином, суд першої
інстанції дійшов хибного висновку, що
передача предмету застави у заклад є
способом звернення стягнення на
предмет застави.

Все вищенаведене свідчить про
відмінність предмету та підстав позову
по даних справах, тобто відмінність
двох елементів із трьох необхідних.

Згідно п.4 ч.2 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду скарги на ухвалу
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати ухвалу, що
перешкоджає подальшому провадженню у
справі і направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку щодо відмови у відкритті
провадження, оскільки відсутні
підстави для застосування п.2 ч.2 ст.122
ЦПК України, а тому колегія суддів
вважає, що ухвала суду відповідно до
ст.311 ЦПК України підлягає скасуванню з
передачею справи до суду першої
інстанції для вирішення питання щодо
відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ
"ПриватБанк" - Шуліки Аліни
Володимирівни задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського
суду від 10 вересня 2014 року скасувати, а
справу направити до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і у касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.П. Мелінишин