АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/278/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1909/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

у складі: головуючого судді
Купельського А.В.,

суддів: Фанди В.П., Спірідонової Т.В.

при секретарі: Дорощук
О.М.

з участю: апелянта ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, представника
позивача - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Славутського міськрайонного суду від 5
серпня 2014 року, по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договорами позики та відшкодування
моральної шкоди за порушення виконання
зобов'язань,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_4, звертаючись до
суду з вказаним позовом, зазначала, що
між нею та ОСОБА_1 були укладені
договори позики: в січні 2010 року на суму
20000 грн. зі строком повернення до 15
квітня 2010 року, про що відповідач
надала розписку; 29 березня 2011 року на
суму 1000 дол. США зі строком повернення
до 29 червня 2011 року, про що відповідач
надала розписку; в березні 2013 року на
суму 7000 грн., про що відповідач надала
розписку; 3 червня 2013 року на суму 2000
грн. зі строком повернення до 3 серпня
2013 року, про що відповідач надала
розписку. ОСОБА_1 повернула 10000 грн.,
решту зобов'язання не виконує.

У зв'язку з цим, та після збільшення
позовних вимог, позивач просила суд
стягнути з ОСОБА_1 51950 грн. як
заборгованість за договорами позики та
3 % річних від прострочення сум 2444 грн. 36
коп., всього 54394 грн. 36 коп., також
моральну шкоду за порушення виконання
зобов'язань в сумі 6000 грн.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду від 5 серпня 2014 року

позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 54394
грн. 36 коп. боргу за договором позики, 2744
грн. 34 коп. судових витрат, всього 57138

________________________________________________________________________
__

Головуючий у першій інстанції: Тончук
Р.І. Категорія:
19,27

Доповідач: Купельський А.В.

грн. 70 коп. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
ОСОБА_1, в апеляційній скарзі просить
його скасувати та відмовити у
задоволенні позову.

Вважає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи.

Посилається на те, що судом не прийнято
до уваги її свідчення, про те, що кошти
були повернуті, проте позивач розписки
їй не віддала.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно
не застосував строк позовної давності,
оскільки на час звернення із позовною
заявою ОСОБА_4 пройшло 3 роки.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
існує чотири розписки про отримання
відповідачем коштів. Крім того,
зазначив, що оскільки відповідач
визнала, що частково повернула кошти,
то позивач не пропустила строк
позовної давності.

Суд першої інстанції визнав
встановленим, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1
укладено 4 договори позики, відповідно
до яких, відповідач отримала від
позивача у борг відповідно 20000 грн., 1000
дол. США, 7000 грн. та 2000 дол. США.
Отримання цих сум підтверджується
розписками про отримання коштів за
січень 2010 року, від 29.03.2011 року, від 3.08.2013
року із зазначенням термінів
повернення боргу (а. с. 6-8). 7000 грн. у
березні 2013 року відповідач отримала
без видачі розписки. ОСОБА_1 повернула
ОСОБА_4 лише 10000 грн. за договором за
січень 2010 року частинами протягом 2012
року.

Між тим, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду погодитись не може.

Так, за договором позики, відповідно до
ст. 1046 ЦК України, одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики, відповідно до ст. 1047
того ж кодексу, укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він, відповідно до ст. 1050
того ж кодексу, зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК
України, не можуть підтверджуватись
іншими засобами доказування.

Колегією суддів апеляційного суду
встановлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 укладено 2 договори позики,
відповідно до яких, відповідач
отримала від позивача у борг 1000 та 2000
дол. США. Отримання цих сум
підтверджується розписками про
отримання коштів від 29.03.2011 року, від
3.06.2013 року (а. с. 6-8).

Інших письмових доказів передачі,
отримання відповідачкою грошових
коштів від позивачки суду не надано.

Роз'яснення позивача, що надписи на
розписці від 3 червня 2013 року свідчать
про повернення коштів, і їх теж треба
визнати як розписки, не можуть бути
прийняті судом, оскільки не містять
таких роз'яснень в письмовому вигляді
на цій розписці.

Посилання позивача, на обґрунтування
позову на розписку про отримання
ОСОБА_1 20000 грн. і повернення їх до 15
квітня 2010 року є необґрунтованим. Строк
звернення з позовом по зазначеній
позиці минув.

Свідчення очевидців позики, всупереч
наполяганню позивача, не можуть бути
покладенні в основу рішення.

За таких обставин з відповідача
підлягають до стягнення за двома
розписками від 29 березня 2011 року та 3
червня 2013 року, відповідно по 1000 та 2000 $
США, що станом на час розгляду справи
складає 34950 грн. та 1877,73 грн. 3% річних.

Вимога позивача про відшкодування
витрат на правову допомогу не підлягає
задоволенню, оскільки представник
позивача ОСОБА_6 згідно довіреності (а.
с. 23) зобов'язувався бути представником
позивача в судових органах і ухвали про
його допуск для надання правової
допомоги судом не приймалось.

Стягненню на користь позивача підлягає
978, 73 грн. судових витрат, пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, де
судовий збір складає 543,94 грн. + 900 грн.
витрат на оплату експерту, всього
судові витрати складають 1444,42 грн., а
відшкодуванню підлягає 67,71 %.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Славутського міськрайонного
суду від 5 серпня 2014 року змінити.
Зменшити суму стягнення коштів за
договорами позики до 36827. 73 грн., та на
відшкодування судових витрат до 978.73
грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду
А.В. Купельський