Номер провадження: 22-ц/785/6577/14
Головуючий у першій інстанції Панчук
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок ДТП за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 22 травня 2014
року, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок ДТП та просила
стягнути з відповідача на її користь
моральну шкоду в розмірі 150000 грн.,
втрачений заробіток в сумі 5645,99 грн. та
200 грн. витрати понесені на надання
юридичної допомоги , а також судові
витрати по справі.

В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначав, що відповідач
керуючи автомобілем 06.03.2011 року на
перехресті віл. Свердлова в м.
Роздільна Одеської області не
справилася з керуванням автомобіля і
здійснила наїзд на позивача заподіявши
тілесні ушкодження середньої важкості
у вигляді закритої травми правого
колінного та голеностопного суставів з
порушенням їх зв'язок та підвивихом
стопи всередину.

Була порушена кримінальна справа, але в
силу Акту амністії та Ухвали
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 14.03.2013 року про
застосування амністії до ОСОБА_3, вона
була звільнена від кримінальної
відповідальності. Питання про
відшкодування моральної шкоди в
добровільному порядку вирішувалося.
Відповідач не бажає добровільно
виплатити суму в рахунок відшкодування
завданої моральної шкоди, та втрачений
заробіток.

Відповідач та її представник
позовні вимоги визнали частково, а саме
погодилися виплатити 1000 грн. в якості
компенсації моральної шкоди, в іншій
частині вимог просили відмовити, як
заявлених безпідставно.

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 22 травня 2014
року позов задоволений частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача в рахунок відшкодування
моральної шкоди 40 000 грн. в іншій
частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду,
позивач та відповідач подали
апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставиться питання про скасування
рішення суду в зв'язку з тим, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про зміну рішення суду в
частині розміру стягнутої моральної
шкоди зі зменшенням її розміру до 1000
грн. зв'язку з тим, що рішення в цій
частині ухвалено з порушенням норм
матеріального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції посилався на те, що
відносно ОСОБА_2 було скоєно злочин
передбачений ст.286 ч.1 КК України, вина
ОСОБА_3 в скоєнні злочину повністю
доказана, звільнена від
відповідальності за не реабілітуючими
підставами на підставі акту амністії.

В результаті ДТП - ОСОБА_2
зазнала тілесних ушкоджень, зазнала
моральної шкоди у вигляді фізичного
болю, страждань, душевних страждань,
було порушено привичний спосіб життя,
на могла рухатися самостійно, порушено
нормальні життєві зв'язки, виникли
проблеми на роботі в зв'язку з
вимушеною відсутністю. Весь комплекс
вказаних порушень позначився на
психологічному стані ОСОБА_2

Суд першої інстанції
вважав, що вимоги , що до стягнення
втраченого заробітку в сумі 5645,99 грн. не
підлягають задоволенню, так
обґрунтувань суду не надано. ОСОБА_2
працює на державній службі, має
стабільний заробіток, застрахована
особа. - обов'язкове соціальне
страхування. В якості компенсації
втраченого заробітку було виплачено
суми по лікарняних листах з рахуванням
трудового та страхового стажу. Доказів
того, що було втрачено професійну
працездатність та якусь суму заробітку
суду не надано. Висновку
судово-медичної експертизи не має,
клопотань по її проведенню в судовому
засіданні не заявлялося, така
експертиза не провдилась.

Також суд першої інстанції зазначив, що
вимоги щодо стягнення витрат на
правову допомогу не підлягають
задоволенню, так як квитанція про
надання допомоги датована 23.06.2011 року, а
позовна заява подана 27.02.2014 року, тобто
фактично доказів фінансових витрат
суду по підготовці позовної заяви до
суду по відшкодуванню моральної шкоди
не надано. Позивачем заявлено вимоги
щодо стягнення витрат по наданню
юридичної допомоги саме по цій
цивільній справі, а не стягуються
витрати взагалі від моменту порушення
кримінальної справи до постановлення
вказаного рішення. На цій підставі суд
відмовляє.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК
України на сторони в процесі , в тому
числі і позивача та його представників
лежить обов.язок довести ті обставини
на які він посилається , крім випадків
відповідно до ст.61 ЦПК України.

Колегія погоджується з висновком
суду першої інстанції про відсутність
підстав для стягнення витрат на
правову допомогу.

Суд першої інстанції правомірно
посилався, що квитанція про надання
допомоги датована 23.06.2011 року, а позовна
заява подана 27.02.2014 року, тобто фактично
доказів фінансових витрат суду по
підготовці позовної заяви до суду по
відшкодуванню моральної шкоди не
надано.

Крім того, колегія приймає до уваги, що
Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20 грудня 2011 року
затверджено граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних справ. Статтею 1
зазначеного закону визначено, що
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 84, 88
ЦПК України судові витрати на правову
допомогу - це фактично понесені
стороною і документально підтверджені
витрати, пов'язані з наданням цій
стороні правової допомоги адвокатом
або іншим спеціалістом в галузі права
при вирішенні цивільної справи.

В матеріалах справи відсутні
обчислення витрат на правову допомогу
з розрахунку 40 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати особи,
яка надає правову допомогу за годину її
роботи.

Також колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди. Однак
колегія не погоджується з розміром
стягнутої моральної шкоди і з
урахуванням наданих позивачем доказів
про заподіяння йому моральної шкоди
вважає, що рішення суду підлягає зміні
в частині розміру моральної шкоди зі
стягненням з відповідача на користь
позивача моральної шкоди у розмірі 20 000
грн.

Колегія не погоджується з висновком
суду першої інстанції в частині
відмови позивачу у стягненні з
відповідача втраченого заробітку і
вважає, що позовні вимоги в зазначеній
частині підлягають задоволенню
частково.

В зв'язку з ушкодженням здоров'я
позивач перебував на лікарняному в
період з 07 березня по 11 квітня 2011 року. В
зв'язку з тим, що позивач працювала в
Роздільнянській РДА їй за зазначений
період була виплачена допомога по
тимчасовій непрацездатності в розмірі
1711 грн. (а.с. 42).

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України -
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Частиною 1 ст. 1197 ЦК України
визначено, що розмір втраченого
фізичною особою внаслідок каліцтва або
іншого ушкодження здоров'я заробітку
(доходу), що підлягає відшкодуванню,
визначається у відсотках від
середнього місячного заробітку
(доходу), який потерпілий мав до
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід)
обчислюється за бажанням потерпілого
за дванадцять або за три останні
календарні місяці роботи, що
передували ушкодженню здоров'я або
втраті працездатності внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я. Якщо середньомісячний
заробіток (дохід) потерпілого є меншим
від п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати, розмір втраченого
заробітку (доходу) обчислюється
виходячи з п'ятикратного розміру
мінімальної заробітної плати.

На час знаходження позивача на
лікарняному середня заробітна плата
складала 941 грн. Позивач знаходився на
лікарняному з 07 березня по 11 квітня 2011
року.

Середньомісячний заробіток
позивача за останні 3 місяці складав 1466
грн. 54 коп., що є меншим від
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати.

Позивач правомірно визначила, що
за час знаходження на лікарняному
втрачений заробіток виходячи від
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати складає 5645 грн. 99 коп.

Однак враховуючи те, що позивачу
за час знаходження на лікарняному була
виплачена допомога по тимчасовій
непрацездатності в розмірі 1711 грн.,
колегія вважає, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 3934
грн. 99 коп. (5645 грн. 99 коп. - 1711 грн. = 3934
грн. 99 коп.), в зв'язку з чим позовні
вимоги в зазначеній частині підлягають
задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 2, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Змінити рішення Роздільнянського
районного суду Одеської області від 22
травня 2014 року в частині стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної
шкоди, стягнувши з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20 000
грн.

Рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 22 травня 2014
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з
ОСОБА_2 втраченого заробітку
задовольнити частково. Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 втрачений
заробіток у розмірі 3934 грн. 99 коп.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша