УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко
О.І.,

суддів:
Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г.,
Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 02 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 25 квітня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір б/н,
відповідно до якого останній отримав
кредит у сумі 6 тис. грн у виді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
річних на суму залишку заборгованості
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Унаслідок неналежного виконання
зобов'язання відповідач мав перед
банком заборгованість, яка станом на 23
червня 2008 року становила 5 603 грн 83 коп.,
яку на підставі судового наказу
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 04 вересня 2008 року
було стягнуто на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк».

У зв'язку з неналежним виконанням умов
договору відповідач має
заборгованість перед банком, яка
станом на 31 грудня 2013 року становить 17
877 грн 30 коп., що складається з
наступного: заборгованості за
процентами - 16 549 грн 81 коп.; штрафу
(фіксована частина) - 500 грн; штрафу
(процентна складова) - 827 грн 49 коп., яку
позивач просив стягнути з відповідача
на його користь.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 02 червня 2014 року, позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 25 червня 2006
року б/н станом на 31 березня 2013 року в
сумі 17 049 грн 81 коп., яка складається із
заборгованості за процентами за
користування кредитом - 16 549 грн 81 коп.
та штрафу в сумі 500 грн.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Установлено, що 25 квітня 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір б/н,
відповідно до якого останній отримав
кредит у сумі 6 тис. грн у виді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
річних на суму залишку заборгованості
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, ухвалюючи
рішення, посилався на те, що договірні
зобов'язання ОСОБА_3 не виконав, тому
підлягає стягненню заявлена позивачем
сума.

Проте з висновками судів погодитися не
можна з таких підстав.

Зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (ч. 1
ст. 598 ЦК України). Такі підстави,
зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК
України.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

На порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України наведених роз'яснень п. 17
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
суд в повній мірі не врахував та,
встановивши, що судовим наказом з
відповідача заборгованість за тілом
кредиту була стягнута в повному обсязі,
дійшов помилкового висновку про дію
кредитних правовідносин в подальшому
та наявність у банку права на
нарахування відсотків.

Із ухваленням судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яким є й
судовий наказ, припиняються
правовідносин сторін, що ґрунтуються
на кредитному договорі, зокрема, сплата
чергових платежів, сплата та
нарахування відсотків, разом із тим
виникає грошове зобов'язання із
повернення кредитних коштів в повному
обсязі та нарахованих на цей час
відсотків, невиконання якого тягне
відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК
України.

З огляду на наведене висновки суду про
наявність правових підстав для
стягнення відсотків є передчасними.

Вимог про стягнення коштів на підставі
ст. 625 ЦК України банк не заявляв.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 березня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02 червня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Євтушенко

Судді:
Є.П. Євграфова

І.М.
Завгородня

Ю.Г.
Іваненко

А.С. Олійник