З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2014 року Добропiльський
мiськрайонний суд Донецької областi у
головуючого суддi
розглянувши у вiдкритому
судовому засiданнi в приміщенні
Добропiльського мiськрайонного суду
цивiльну справу за позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Покровське» про
стягнення компенсації за
невикористану відпустку та
компенсації за затримку остаточного
розрахунку при звільненні, -
16 вересня 2014 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Покровське» який в
подальшому уточнив та просив на
підставі ст. ст. 116-117 КЗпП України
стягнути з відповідача на його користь
нараховану, але не виплачену заробітну
плату (компенсацію за невикористану
відпустку) в сумі 3465 гривень 91 копійка,
середній заробіток за весь час
затримки виплати заробітної плати у
розмірі 1500 гривень.
Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим,
що з 05 вересня 2011 року по 03 серпня 2014
року він працював прохідником у ПАТ
«Шахтоуправління «Покровське». При
його звільненні підприємство
здійснило розрахунок не вчасно, з
порушенням термінів та не у повному
обсязі, внаслідок чого виникла
заборгованість у розмірі близько 3465,91
грн. Вказана заборгованість
складається з компенсації за
невикористану відпустку, яка станом на
момент звільнення становила 7 днів, що з
урахуванням рівня середньої
заробітної плати 495,13 гривень на день
становить 3465,91 гривня. При його
звільненні 03.08.2014 року адміністрацією
підприємства остаточний розрахунок
із заробітної плати було здійснено
17.09.2014 року, строк затримки розрахунку
становив 31 день. Тому розмір
компенсації за затримку остаточного
розрахунку становить 15 349, 03 гривні.
Позивач вважає, що порушення його права
своєчасно отримати кошти призвело до
спричинення йому моральної шкоди, яку
він оцінює у 1500 гривень. Моральні
страждання пов'язані з тим, що він не
здатен у той час був утримувати родину,
не вистачало грошей на харчування,
сплату обов'язкових платежів, що
викликало у нього депресивний стан.
В судовому засіданні позивач
ОСОБА_3 підтримав позов повністю,
пояснив, що неодноразово звертався до
відділу кадрів, щоб вони пояснили суму
розрахунку, та надали довідку, щодо
кількості днів невикористаної
відпустки. З копією наказу про
звільнення його ознайомлено також не
було. Просив врахувати, що під час
судового розгляду представники
відповідача, не з'являються,
перешкоджають у встановлені істини, не
надають документи для розрахунку
відповідної суми компенсації за
невикористану відпустку, та даних щодо
розрахунку компенсації за затримку
остаточного розрахунку.
Позивач не заперечував проти заочного
розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК
Представник відповідача у
відкрите судове засідання двічі не
з'явився, повідомлявся належним чином,
про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.
Оскільки позивач не заперечує проти
заочного розгляду справи, а відповідач
належним чином повідомлений про
судовий розгляд, суд вважає можливим
провести заочний розгляд справи.
Вислухавши пояснення позивача,
дослідив наявні у справі докази, суд
вважає що позов підлягає задоволенню, з
Так, в судовому засіданні встановлено,
що Позивач ОСОБА_3 працював у
відповідача публічного акціонерного
товариства «Шахтоуправління
«Покровське» з 05 вересня 2011 року
прохідником з повним робочим днем у
шахті. 03.08.2014 року ОСОБА_3 звільнений за
ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням
наказом № 936 ку від 04.08.2014 року (а.с. 7-10).
Проте розрахунок по заробітній платі
він отримав 27.08.2014 року в розмірі 7000
гривень, 17.09.2014 року в розмірі 2053 гривні
69 копійок (а.с. 23), а тому останній має
право на стягнення з відповідача на
свою користь середнього заробітку за
весь час затримки, який виник з вини
відповідача, по день фактичного
розрахунку в силу вимог ст.ст. 116-117 КЗпП
Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата усіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої ст. 117
цього Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року N 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці",
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.
Таке ж роз'яснення цієї норми права,
крім наведеної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України, надав і
Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 у
справі щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Оскільки остаточний розрахунок
відповідача з позивачем по заробітній
платі не виплачувався своєчасно з вини
відповідача, то суд вважає, що слід
стягнути середній заробіток за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку, в межах заявлених
Відповідно до абз.3 п.2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМ України
від 8 лютого 1995 року № 100,
середньомісячна заробітна плата
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці, що передують події,
з якою пов'язана відповідна виплата.
Таким чином строк затримки розрахунку
Звідси, загальний розмір заробітку,
який підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача за час затримки з
вини відповідача виплати заробітної
плати при звільненні складає 15 349
гривень 03 копійки (розрахунок: середній
заробіток за один робочий день 495,13
гривень помножити на 31 робочий день
гривень, кількість робочих днів - 20;
Заробітна плата за липень 2014 року - 5407
гривень, кількість робочих днів -16.
Так, заробітна плата за останні два
гривень, кількість робочих днів - 36,
відповідно середньоденна заробітна
плата становить 495,13 гривень.
Враховуючи, що на час звільнення
позивач мав невикористану відпустку
тривалістю 37 днів, проте з копії
розрахункового листа за серпень 2014
року на ім'я ОСОБА_3, вбачається, що
останньому нараховано компенсацію за
невикористані відпустки за 30 днів.
Таким чином відповідач не виплатив
позивачу компенсацію за невикористану
відпустку за 7 днів, що становить 3465,91
гривень, з урахуванням рівня середньої
заробітної плати 495,13 гривень на день.
За правилами, передбаченим ст. 237-1 КЗпП
України, відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівникові провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.
Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р.
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", з подальшими змінами та
доповненнями, передбачено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
особі незаконними діями інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у моральних переживаннях у зв'язку із
порушенням наданих прав, порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя. Розмір
відшкодування моральної (немайнової
шкоди) суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(душевних, психічних), яких зазнав
позивач та з урахуванням інших
обставин. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.
Так в судовому засіданні встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
конституційні права ОСОБА_3 на
своєчасне одержання виногороди за
працю порушено відповідачем. Тому суд
вважає, що само по собі вказане
порушення привело до завдання
моральної шкоди, яка полягає у
моральних переживаннях позивача.
Визначаючи розмір відшкодування
завданої моральної шкоди, суд виходить
з глибини моральних страждань
позивача, їх тривалості, положення
сторін у суспільстві, додаткових
зусилль позивача для відновлення
справедливості у цьому питанні та
витрачений на це час. За таких обставин
та виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості суд
вважає, що у відшкодування моральної
шкоди з відповідача необхідно стягнути
За таких обставин суд приходить до
висновку, що з відповідача слід
стягнути на користь позивача
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 3465,91 гривень, середній
заробіток за весь час затримки виплати
заробітної плати у сумі 15 349,03 гривні,
моральну шкоду в сумі 1500 гривень.
Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, з відповідача в дохід держави
слід стягнути судовий збір у зв'язку із
задоволенням вимог майнового
характеру в розмірі 243,60 грн., та із
вимог щодо стягнення моральної шкоди в
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 11, 60, 88,
212-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Покровське» про
стягнення компенсації за
невикористану відпустку та
компенсації за затримку остаточного
розрахунку при звільненні, -
задовольнити повністю.
Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Шахтоуправління
Красноармійськ, пл. Шибанкова, 1а, р/р
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
села Високопілля Олександрівського
району Донецької області, проживаючого
за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія
НОМЕР_2, виданий 17 лютого 2004 року
Олександрівським РВ УМВС України в
Донецькій області, ІН НОМЕР_1, грошову
компенсацію за невикористані
відпустки в сумі 3 465 (три тисячі
чотириста шістдесят п'ять) гривень 91
копійка, середній заробіток за весь час
затримки виплати заробітної плати у
сумі 15 349 (п'ятнадцять тисяч триста
сорок дев'ять) гривень 3 копійки,
моральну шкоду в сумі 1500 (одна тисяча
п'ятсот) гривень, а всього 20 314 (двадцять
тисяч триста чотирнадцять) гривень 94
Стягнути з публічного
акціонерного товариства
Донецька область, м. Красноармійськ, пл.
Банк» м. Київ, МФО 321767 код ЕДРПОУ 13498562,
збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят
сім) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Добропільський міськрайонний суд
Донецької області шляхом подання в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Копію заочного рішення направити за
місцем знаходження відповідачів для
відома.

Рішення надруковано власноручно у
нарадчій кімнаті в одному примірнику 30
жовтня 2014 року.

Головуючий суддя
В.М. Любчик

30.10.2014