Номер провадження: 22-ц/785/8791/14
Головуючий у першій інстанції: Рева С.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова
О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 2 вересня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів,-

В С Т А Н
О В И ЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з
вказаним позовом, в якому посилається
на те, що вона та відповідач ОСОБА_4 є
батьками неповнолітньої доньки -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом
з нею.

Однак, відповідач ОСОБА_4
добровільно матеріальну допомогу
ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої
доньки не надає, хоча він працює
майстром дільниці у відокремленому
структурному підрозділі пасажирського
вокзалу Одеса - Головна, та має
регулярний але мінливий дохід, який
складає приблизно 3000 гривень в місяць.
А також, як їй відомо, ОСОБА_4 кожен
місяць отримує 2000 гривень зі здачі в
оренду належної йому квартири
АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 просить суд стягувати
з ОСОБА_4 на свою користь аліменти на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій
суми у розмірі 2500 гривень щомісячно,
починаючи з дня пред'явлення позову та
до досягнення донькою повноліття,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись з
пред'явленими вимогами, ОСОБА_4 надав
суду письмові заперечення проти
позову, в яких посилається на те, що
через поганий стан здоров'я має
можливість надавати матеріальну
допомогу на утримання неповнолітньої
доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів
його заробітку (доходів), а в іншій
частині просить суд відмовити за
безпідставністю.

Позивачка ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов підтримали та просили
суд його задовольнити з підстав,
викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому
засіданні позов визнав, але
заперечував проти розміру стягнення та
в цій частині просив суд призначити
аліменти розмірі 1/4 частини з усіх
видів його заробітку (доходів)
посилаючись на поганий стан здоров'я,
про що надав відповідні листки
непрацездатності.

Рішенням суду позов задоволено
частково.

На рішення суду представник
позивачки принесла апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким задовольнити
позов у повному обсязі, посилаючись на
те, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив матеріали справи, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні
встановлено наступне.

Сторони є батьками
неповнолітньої доньки - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується
свідоцтвом про народження.

Однак, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
проживає разом з матір'ю ОСОБА_3, тобто з
позивачкою, та повністю знаходиться на
її утриманні.

Відповідно до ст. 180 СК
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України,
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184
цього Кодексу

Положеннями ч. 1 ст. 183 СК
України встановлено, що частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Пунктом 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 15
травня 2006 року «Про застосування
судами окремих норм Сімейного Кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів» роз'яснено, що за
відсутності домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину той із
них, з ким вона проживає, вправі
звернутися до суду з відповідним
позовом. Аліменти на дитину
присуджуються в частці від заробітку
(доходу) її матері, батька (або в твердій
грошовій сумі) і виплачуються
щомісячно.

Вирішуючи питання щодо
розміру аліментів, суд повинен
ураховувати: стан здоров'я, матеріальне
становище дитини і платника аліментів;
наявність в останнього інших
неповнолітніх дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх
дочки, сина; інші обставини, що мають
істотне значення.

Розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж
зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому
необхідно мати на увазі, що зміна
законодавства в частині визначення
мінімального розміру аліментів на одну
дитину не є підставою для перегляду
постановлених раніше судових рішень
про їх стягнення. Що ж до максимального
розміру аліментів, які стягуються з
боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70
Закону України «Про виконавче
провадження» він не повинен
перевищувати 50 відсотків заробітної
плати цієї особи.

Так, під час слухання справи
судом було встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 з 04 березня 2008 року працює на
пасажирському вокзалі Одеса - Головна
та займає посаду майстру дільниці 1
групи у відділі Цех 11 - Електроцех, що
підтверджується відповідною довідкою,
виданої 01 вересня 2014 року помічником
начальника вокзалу з кадрів Білоус А.Г..

Крім того, з вказаної довідки
вбачається, що з 10 грудня 2013 року по 19
червня 2014 року ОСОБА_4 знаходився на
лікарняному.

При цьому, факт перебування
ОСОБА_4 у цей період на лікарняному
також підтверджується відповідними
листками непрацездатності, наявних в
матеріалах справи.

Відносно іншого доходу ОСОБА_4
, а саме у розмірі 2.000 гривень в місяць
зі здачі в оренду належної йому
квартири АДРЕСА_1 , суд не звертає на це
увагу, оскільки договір оренди було
укладено 23 жовтня 2013 року та на ім'я
позивачки ОСОБА_3 , а рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
13 лютого 2014 року по справі № 520/18007/13-ц
про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 , було встановлено припинення
ведення спільного господарства та
окреме проживання з липня 2011 року.

З огляду на вищезазначене, суд
критично поставився до вимог ОСОБА_3
про щомісячне стягнення з ОСОБА_4
аліментів на утримання неповнолітньої
доньки в твердій грошовій суми у
розмірі 2.500 гривень, оскільки фактично
ОСОБА_4 не в змозі виплачувати цю суму
через стан свого здоров'я та
матеріального становища.

Отже, з огляду на зазначене,
судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 офіційно працює та отримує
регулярний дохід, але хворіє, тому має
можливість надавати матеріальну
допомогу на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 розмір якої
визначає суд, а саме у розмірі 1/4
частини з усіх видів його заробітку
(доходів), але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 15 квітня 2014 року до досягнення
донькою повноліття, тобто до
досягнення донькою повноліття, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_2.

З огляду на вищевказане, суд
дійшов до обгрунтованого висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають
частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
письмових доказів на підтвердження
доводів апеляційної скарги до
апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 2 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак її може
бути оскаржено дл суду касаційної
інстанції, на протязі двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді:
О.Г. Журавльов

О.С.Комлева