АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6369/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н.Г. Доповідач -
Григорченко Е.І. Категорія 20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Осіяна О.М., Баранніка О.П.

при секретарі - Новицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 22 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи: Друга
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання договору купівлі - продажу
домоволодіння недійсним,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною
скаргою на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 травня 2014 року, де ставить питання про
його скасування та ухвалення нового
про задоволення позову, посилаючись на
те, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 травня
2014 року відмовлено ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі договору дарування від
26.12.2002 року, ОСОБА_6 - онуку позивачки
ОСОБА_2, на праві власності належало
домоволодіння АДРЕСА_1/а.с. 9/.

01 листопада 2006 року на підставі
договору купівлі-продажу ОСОБА_8 продав
належне йому на праві власності
зазначене домоволодіння ОСОБА_3 /а.с.9-10/

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, /а.с.6/

ОСОБА_8 за час свого життя перебував на
обліку у лікаря нарколога, фтизіатра,
неодноразово проходив стаціонарне
лікування у клінічних лікувальних
закладах міста, у тому числі в період із
18 грудня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 у
туберкульозному відділенні КЗ МКЛ №21
./а.с. 102,103,104,105,106,107,109/

За висновком посмертної
судово-психіатричної допомоги від
14.09.2012 року, на момент складання та
підписання договору купівлі-продажу
будь-якими психічними розладами не
страждав, за своїм психічним станом у
той період часу міг розуміти значення
своїх дій та керувати ними./а.с.98-101/

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 лютого 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, треті особи - Друга
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус
дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_10
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, довіреності, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом відшкодування шкоди, яке
залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 листопада 2013 року рішення
/а.с.114-115,116-117/.

Правовою підставою позовних вимог
ОСОБА_2, є ст. 233 ЦПК України.

Враховуючи встановлені обставини,
вимоги законодавства, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
відмову у позові, оскільки позивач не
довела, що ОСОБА_8 уклав 01.11.2006 року
договір купівлі-продажу під впливом
тяжких для нього обставин і на вкрай
невигідних умовах.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до ст.
ст. 202, 203, 204, 216, 233 ЦК України, п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
прийшов до обґрунтованого висновку про
недоведеність позивачем, укладення
ОСОБА_8 договору купівлі-продажу під
впливом тяжких для нього обставин і на
вкрай невигідних умовах.

Приведені в апеляційній скарзі доводи,
що ОСОБА_8 уклав договір
купівлі-продажу під впливом тяжких для
нього обставин і на вкрай невигідних
умовах, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду та задоволення
позову, оскільки в силу положень ст. ст.
627, 632 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначені умов договору, у тому
числі і ціни.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ЦК правочин, який
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 23 постанови від 6
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах,
характеризуються тим, що особа їх
вчиняє добровільно, усвідомлює свої
дії, але вимушена це зробити через
тяжкі обставини.

Колегія суддів вважає, що районний суд
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову у позові, оскільки позивач не
довела факт збігу тяжких для сторони
обставин і наявності їх
безпосереднього зв'язку з
волевиявленням сторони укласти угоду
на вкрай невигідних для неї умовах. Сам
ОСОБА_8 укладений ним договір
купівлі-продажу, не оспорював.

Посилання апелянта на те, що
покупець не заплатив за придбаний
будинок, не може бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки, в
даному випадку, вказані апелянтом
обставини не є підставою для визнання
правочину недійсним. Крім того, в
спірному договорі купівлі-продажу
зазначено про повний розрахунок за
продане домоволодіння /а.с.9/.

Інші доводи, приведені в
апеляційній скарзі, не можуть бути
підставою для скасування рішення суду,
оскільки вони зводяться до іншої
оцінки фактичних обставин справи, яка
відрізняється від зробленої судом
першої інстанції оцінки і висновків
суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у
відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11
ЦПК України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду в оскаржуваній частині.

В іншій частині рішення не оскаржено,
тому апеляційним судом не
переглядається.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду в частині визнання
незаконними розпорядження голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації та незаконними
Державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

СУДДІ: