АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4360/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3086/14
Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В.І.
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі - Філоненко О.В.

за участю : позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 29
серпня 2014 року

за заявою Кременчуцької міської ради
Полтавської області про роз'яснення
рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 07
жовтня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Азимут» про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, визнання права
особистого користування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 07
жовтня 2013 року по вказаній справі,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 21.11.2013 року, позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право особистого
користування земельною ділянкою
площею 49кв.м., розташованою по АДРЕСА_1,
якає виїздом - заїздом до вказаного
домоволодіння і є частиною земельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_1. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06.02.2014р. рішення
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 07
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 21.11.2013
року залишено без змін.

Ухвалою Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 29
серпня 2014 року заяву Кременчуцької
міської ради Полтавської області про
роз'яснення рішення суду задоволено.

Роз`яснено другий абзац резолютивної
частини рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 07.20.2013 року по
цивільній справі № 1615/3473/2012,
провадження № 2/537/36/2013, за позовом
ОСОБА_1, яка є правонаступником ОСОБА_4
до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Азимут», за участю
третіх осіб Комунального підприємства
«Кременчуцьке міжміське бюро
технічної інвентаризації»,
Кременчуцької міської ради, Управління
державного агентства земельних
ресурсів по Кременчуцькому району про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та визнання права
особистого користування, а саме:

у реченні «Визнати за ОСОБА_1 право
особистого користування земельною
ділянкою площею 49 кв.м., розташованою по
АДРЕСА_1, яка є виїздом - заїздом на дане
домоволодіння і є частиною земельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_1»
словосполучення «право особистого
користування земельною ділянкою»
розуміти, як право користування
земельною ділянкою виключно власником
домоволодіння розташованого по
АДРЕСА_1 - ОСОБА_1, без встановлення
сервітуту.

Із вказаною ухвалою не погодилася
відповідач ОСОБА_3, яка в поданій
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить її
скасувати, постановити нову ухвалу,
якою роз'яснити другий абзац
резолютивної частини рішення
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 06
лютого 2014 року, а саме у реченні
«Визнати за ОСОБА_1 право особистого
користування земельною ділянкою
площею 49 кв.м., розташованою по АДРЕСА_1,
яка є виїздом - заїздом на дане
домоволодіння і є частиною земельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_1»
словосполучення «право особистого
користування земельною ділянкою»
розуміти, як право користування
земельною ділянкою виключно власником
домоволодіння розташованого по
АДРЕСА_1 - ОСОБА_1.

Вказує, що право особистого
користування земельною ділянкою є
різновидом сервітуту; суд встановив по
суті сервітут для власника
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 без встановлення
сервітуту та залишив поза увагою ту
обставину, що вимоги позивача щодо
встановлення права особистого
користування земельною ділянкою були
пред'явлені до ОСОБА_3, яка не є
власником земельної ділянки, що
належить територіальній громаді м.
Кременчука.

Вважає, що місцевий суд вийшов за межі
повноважень та встановив порядок
користування майном, яке належить на
даний час територіальній громаді м.
Кременчука, оскільки
правовстановлюючі документи у ОСОБА_1
на спірну земельну ділянку відсутні.

Позивач ОСОБА_1 надала суду
письмові заперечення на апеляційну
скаргу, в яких, посилаючись на те, що до
складу земельної ділянки площею 605
кв.м., яка згідно Генерального плану від
21.07.1954р. виділена та знаходиться під
окремим домоволодінням по АДРЕСА_1,
входить заїзд-виїзд на дане
домоволодіння площею 46,8кв.м., що
підтверджується архівним витягом з
протоколу №30 засідання виконкому
Кременчуцької міської ради народних
депутатів від 11.11.1954 року та
встановлено судовими рішеннями,
прохала скаргу відхилити, а ухвалу
місцевого суду від 29.08.2014 року залишити
без змін.

У судовому засіданні позивач та
її представник доводи, наведені у
запереченнях на апеляційну скаргу,
підтримали та прохали її відхилити.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість ухвали місцевого
суду, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи,
17.07.2012 р. ОСОБА_4 в інтересах якої діє
ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
визнання права особистого
користування.

В обґрунтування позову зазначала, що
тривалий час в її володінні перебуває
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1,
яку вона має намір приватизувати, у
зв'язку з чим 15.11.2007 року її представник
ОСОБА_2 подав заяву в ТОВ «Азимут» на
виготовлення технічної документації
на приватизацію зазначеної земельної
ділянки, яка була виготовлена у січні
2008 року. При ознайомленні з
документацією було виявлено зміни в
межах земельної ділянки та її
конфігурації, а саме відповідач
зробила по документам виїзд зі своєї
земельної ділянки на спірну земельну
ділянку, яка була передана ОСОБА_4 у
користування.

У ТОВ «Азимут» повідомили, що технічна
документація виготовлялася по
технічній документації 1988 року, а
генеральний план вони не брали до
уваги.

У 2008 році ТОВ «Азимут» було виготовлено
ОСОБА_4 технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчували б її право власності на
земельну ділянку, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, після отримання якої
вона звернула увагу на той факт, що в
зазначену документацію не увійшла
частина земельної ділянки площею 49
кв.м., а саме від в»їзду до її двору
вдовж земельних ділянок домоволодіння
АДРЕСА_2. Однак, згідно генплану
домоволодіння, зареєстрованого у
відділі комунального господарства
виконкому Кременчуцької міської ради в
книзі № 2, сторінка №19, реєстр №12 від
13.03.1970 року, зазначена земельна ділянка
під домоволодінням та спірна земельна
ділянка знаходилася в її користуванні;
з боку сусідів не було жодних
претензій.

На момент виготовлення технічної
документації для приватизації вона
дізналася, що у зв'язку з встановленням
ОСОБА_3 з боку її двору додаткових
воріт, до її технічної документації на
приватизацію не увійшла частина
земельної ділянки площею 49 кв.м., що
фактично зменшило частину земельної
ділянки, якою вона користувалася.

З цього приводу вона неодноразово
зверталася до органів місцевого
самоврядування та уповноваженого
земельного органу з приводу земельного
спору, що виник, проте відповіді
протирічать одна одній і не
відповідають дійсним обставинам
справи. Так, листом виконкому
Кременчуцької міської ради від 03.10.2011
року зазначено, що спірна земельна
ділянка є спільним заїздом до
домоволодінь №62-б та №62-а; листом
Крюківської районної ради від 05.08.2009
року, що спір відсутній і вона має право
приватизувати всю земельну ділянку,
яка зазначена в генплані 1970 року. При
цьому органи БТІ, не звертаючи увагу на
наявний спір, видали нові зміненні
технічні паспорти на дані
домоволодіння лише на користь
відповідача.

Згідно Висновку експертного
будівельно-технічного дослідження
№192-12 від 05.02.2013р. експерт ОСОБА_5
підтвердив обставини, викладені в
позовній заяві, а саме встановив, що
фактичні розміри та конфігурація
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1 не відповідають розмірам та
конфігурації, вказаним в технічній
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку гр.
ОСОБА_4 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
технічним паспортам на вказане
домоволодіння, виготовленим станом на
26.01.1988 року та станом на 17.07.2009 року.

На підставі викладеного прохала суд
відновити її право особистого
користування спірною земельною
ділянкою площею 49 кв.м. шляхом визнання
її особистого права користування нею
та зобов'язати відповідача демонтувати
технічні ворота, а також стягнути з
відповідача судовий збір в сумі 107,30
грн.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4
померла, відповідно до свідоцтва про
смерть НОМЕР_1, виданого Крюківським
відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ,
актовий запис №229 (т.1, а.с.82).

Ухвалою суду від 26.02.2013 року відновлено
провадження по справі та залучено до
участі у справі правонаступника
позивача - ОСОБА_1 (т.1, а.с.88).

Як зазначено вище, рішенням
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
07.10.2013р., залишеним без змін ухвалою
апеляційної та касаційної інстанцій,
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

30.07.2014 року Кременчуцька міська рада
Полтавської області звернулася до суду
першої інстанції з заявою про
роз'яснення рішення суду, посилаючись
на те, що під час розгляду виконавчим
комітетом Кременчуцької міської ради
звернення ОСОБА_1 про надання дозволу
на складання технічної документації
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1, постало питання щодо того, як
слід розуміти вислів «право особистого
користування земельною ділянкою»,
зазначеного в резолютивній частині
рішення суду, оскільки дане
формулювання відсутнє у чинному
законодавстві.

Як зазначено вище, ухвалою
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
29.08.2014р. заяву Кременчуцької міської
ради Полтавської області про
роз'яснення рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 01 квітня
2013 року задоволено.

Задовольняючи заяву позивача про
роз'яснення рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що рішення
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 07
жовтня 2013 року є чітким та зрозумілим.
Разом із тим, оскільки Кременчуцькій
міській раді рішення суду є
незрозумілим в частині значення
вислову «право особистого
користування земельною ділянкою», то
потребує уточнення, більш чіткого і
зрозумілого викладення справжнього
його змісту.

Такі висновки місцевого суду
відповідають обставинам справи та
ґрунтуються на нормах права, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.221 ЦПК України якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Як роз'яснив у п.21 «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року
Пленум Верховного Суду України
роз`яснення рішення суду можливе тоді,
коли воно не містить недоліків, що
можуть бути усунені лише ухваленням
додаткового рішення, а є незрозумілим,
що ускладнює його реалізацію.
Зазначене питання розглядається судом,
що ухвалив рішення, і в ухвалі суд
викладає більш повно та ясно ті частини
рішення, розуміння яких викликає
труднощі, не вносячи змін у суть
рішення і не торкаючись питань, які не
були предметом судового розгляду.

У заяві про роз'яснення рішення
Кременчуцька міська рада посилалася на
те, що не має можливості виконати
зазначене судове рішення, оскільки
чинним земельним законодавством не
передбачено вислів «право особистого
користування земельною ділянкою».

Разом із тим, статтею 16 ЦК України
встановлено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, зокрема, визнання права.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 07
жовтня 2013 року є чітким та зрозумілим,
проте потребує уточнення щодо значення
вислову «право особистого
користування земельною ділянкою»,
місцевий суд дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення заяви про
роз'яснення рішення.

Доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу з огляду на таке.

Право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками) (ст.98 ЗК
України).

Згідно ст.99 ЗК України, власники або
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати встановлення таких
земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на
велосипеді;

б) право проїзду на транспортному
засобі по наявному шляху;

в) право прокладання та експлуатації
ліній електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій;

г) право прокладати на свою земельну
ділянку водопровід із чужої природної
водойми або через чужу земельну
ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї
земельної ділянки на сусідню або через
сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної
водойми, розташованої на сусідній
земельній ділянці, та право проходу до
природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної
водойми, розташованої на сусідній
земельній ділянці, та право прогону
худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному
шляху;

ж) право встановлення будівельних
риштувань та складування будівельних
матеріалів з метою ремонту будівель та
споруд;

з) інші земельні сервітути.

За приписом ст.100 ЗКУ, сервітут може
бути встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

Як установлено рішенням Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 07.10.2013 р., що
набрало законної сили, розташована по
АДРЕСА_1 земельна ділянка площею 49 кв.м.
перебувала у користуванні ОСОБА_4
Доказів на підтвердження того, що
відносно вказаної земельної ділянки
було встановлено земельний сервітут у
визначеному законом порядку матеріли
справи не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є хибними, не спростовують по суті
правильних висновків, які містить
оскаржувана ухвала, а тому не
заслуговують на увагу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312,
ст.ст.313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - відхилити.

Ухвалу Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 29
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/
П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області
Т.О.Кривчун