Справа № 186/992/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2014 р. Першотравенський
міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Янжули С. А.

при секретарі Лиман Н.П.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Манченко Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Першотравенську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Управління ДонбасСпецстрой" про
поновлення строку звернення до суду з
позовом, поновлення на роботі,
стягнення за час вимушеного прогулу,
визнання наказів про звільнення
недійсними, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

17 червня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Управління
ДонбасСпецстрой" про поновлення на
роботі, стягнення за час вимушеного
прогулу, визнання наказів про
звільнення недійсними, про стягнення
моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 17
лютого 2011 року він уклав з відповідачем
трудовий договір на час виконання
робіт в якості МГВМ з повним робочим
днем.

Його трудова книжка знаходилася у
відділі кадрів і тому всі записи
стосовно прийняття на роботу,
звільнення з роботи проводилися
працівником даного відділу.

Під час виконання робіт він захворів і
27 вересня 2013 року був направлений на
стаціонарне лікування, на якому
знаходився до 18 квітня 2014 року. Після
лікування він вийшов на роботу, але
відповідач пояснив, що він, згідно
наказу №294-к від 31 грудня 2013 року,
звільнений в зв'язку із закінченням
робіт на дільниці, згідно п.2 ст.36 КЗпП
України.

18 квітня 2014 року йому було видано його
трудову книжку, де було зроблено запис
за №37 про звільнення з роботи по п.2 ст.36
КЗпП України.

Ознайомившись із записами в трудовій
книжці, він побачив, що на протязі
всього часу виконання робіт у
відповідача його, начебто, двічі
звільняли і двічі укладали з ним
трудовий договір на час виконання
робіт, згідно п.2 ст.36 КЗпП України, а
саме: згідно запису №33 в трудовій
книжці, наказом №49-к від 30 червня 2012
року його було звільнено з роботи на
підставі п.2 ст.36 КЗпП України, запис №34
вказує на те, що наказом №167-к від 28
серпня 2012 року його було знову прийнято
на роботу в якості МГВМ 5 розряду з
повним робочим днем, але наказом №136-к
від 30 квітня 2013 року його знову,
начебто, звільнено з тих же підстав,
наказом №212-к від 04 вересня 2013 року його
знову, начебто, прийнято на роботу в
якості МГВМ 5 розряду з повним робочим
днем, наказом №294-к від 31 грудня 2013 року
його знову було звільнено в зв'язку із
закінченням робіт на дільниці та
строкового трудового договору по п.2
ст.36 КЗпП України, незважаючи на те, що
він знаходився на стаціонарному
лікуванні.

Таким чином, на протязі всього часу
знаходження в трудових відносинах з
відповідачем він ніколи не звільнявся
і ніколи знову не укладав з ним
трудовий договір, їх трудові відносини,
починаючи з 17 лютого 2011 року по час його
знаходження на стаціонарному
лікуванні, не припинялися ні на один
день.

З вини відповідача, його було
позбавлено трудового стажу на
підземних роботах строком на 6 місяців.

Вважає, що відповідач незаконно
звільнив його під час знаходження його
на лікарняному, вимагає поновити його
на роботі з виплатою середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, після закінчення лікування,
відповідач не сплати йому середній
заробіток за час знаходження на
стаціонарному лікуванні, не надав
Фонду соціального страхування ніяких
документів на виплату йому за
тимчасову втрату працездатності.

В зв'язку з незаконним звільненням в
період фактичного виконання трудових
обов'язків, він втратив 6 місяців
пільгового стажу, що вплине на
призначення йому пенсії на пільгових
умовах. Вимагає зарахувати до його
стажу 6 місяців роботи.

Незаконними діями відповідача йому
було спричинено моральну шкоду, так як
він був позбавлений шестимісячного
трудового стажу, був незаконно
звільнений, йому не оплатили
лікарняний лист непрацездатності,
змусили звертатися до суду за захистом
порушеного права, що призвело до зміни
його звичайного укладу життя. Фактично
він був покинутий на призволяще без
будь-якої фінансової підтримки.

Просить суд поновити його на роботу до
ТОВ "Управління ДонбасСпецстрой" в
якості МГВМ 5 розряду з 31 грудня 2013 року,
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток МГВМ за період з 18
квітня 2014 року по час поновлення на
роботі, відмінити накази №49-к від 30
червня 2012 року та №136-к від 30 квітня 2013
року про його звільнення, стягнути з
відповідача на його користь в рахунок
відшкодування моральної шкоди 50 000
гривень та стягнути на його користь
витрати, пов'язані з розглядом його
справи в суді, а також витрати з надання
йому юридичної допомоги.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
просять їх задовільнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, надала свої
заперечення проти позову, в яких
зазначила, що, згідно з наказом
директора №167-К від 27 серпня 2012 року
підприємства ТОВ «Управління
ДонбасСпецстрой», позивач був
прийнятий машиністом гірничих
виїмкових машин 5 розряду з повним
робочим днем в шахті по строковому
трудовому договору на період виконання
робіт на дільниці РГВ-2 по
перекріпленню капітальних гірничих
виробок на східному магістральному
вентиляційному штреку горизонту 230
метрів, довжиною 500 п.м. на ПСП Шахта
"Дніпровська" ВАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» на період робіт з 27
серпня 2012 року по 30 квітня 2013 року і був
звільнений 30 квітня 2013 року, згідно з
наказом директора №136-К від 30 квітня 2013
року в зв'язку з закінченням робіт на
дільниці.

Позивач помилково в своїй позовній
заяві вказує на те, що він, нібито, не
знав, що приймається за строковим
трудовим договором, згідно з п.З ст.23
КЗпП України (таким, що укладається на
час виконання певної роботи), так як він
писав заяву на прийом на роботу від 07
серпня 2012 року (на проходження
попередньої медичної комісії) за
строковим трудовим договором та
підписував строковий трудовий договір
від 27 серпня 2012 року. Також, при
звільненні позивач підписував наказ
про звільнення та особову картку
працівника на своє ім'я.

Позивач вказує на те, що він працював на
підприємстві ТОВ «Управління
ДонбасСпецстрой» з 17 лютого 2011 року по
30 червня 2012 року, хоча, згідно з копії
його трудової книжки, у вказаний
період він працював зовсім на другому
підприємстві, а саме: ТОВ «Донбасс-
Днепрострой», з чого видно, що сам
позивач не пам'ятає, де він працював.

04 вересня 2013 року позивач був прийнятий
підприємством ТОВ "Управління
ДонбасСпецстрой" машиністом гірничих
виїмкових машин 5 розряду з повним
робочим днем в шахті на проведення
нових робіт на дільниці РГВ-2 по
строковому трудовому договору на
період виконання робіт по проведенню
капітальних гірничих виробок на
західному магістральному штреку
горизонту 340 метрів, довжиною 510 п.м. на
ПСП Ш-У «Дніпровське» Шахта
"Дніпровська" ВАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» на період робіт з 04
вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

З 27 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року
позивач на роботу вже не виходив, у
зв'язку з тим, що знаходився на
лікарняному.

31 грудня 2013 року підприємством
позивача було звільнено по п.2 ст.36 КЗпП
України - (закінчення строку трудового
договору), у зв'язку з закінченням
робіт на дільниці РГВ-2 на ПСП 11-У
«Дніпровське» Шахта "Дніпровська" ВАТ
«ДТЕК Павлоградвугілля» за строковим
трудовим договором, підписаним
позивачем 04 вересня 2013 року - Наказ
директора №294-К від 31 грудня 2013 року,
коли він ще знаходився на лікарняному.

Звертає увагу суду на те що, згідно з
нормами п.2 ст.36 Кодексу Законів про
Працю України та Листом (роз'яснення)
Міністерства Соціальної Політики від 31
січня 2012 року №

50/13/133-12 «Щодо закінчення строкового
трудового договору» «слід зазначити,
що звільнити працівника у зв'язку із
закінченням строку трудового договору
можна, як у період тимчасової
непрацездатності, так і в період
перебування його у відпустці, оскільки
частиною третьою статті 40 КЗпП України
встановлено заборону щодо звільнення
працівників у період тимчасової
непрацездатності та перебування у
відпустці лише з ініціативи
роботодавця, тобто з підстав,
передбачених у статтях 40, 41 КЗпП
України. Припинення трудового договору
по закінченню строку не потребує заяви
чи якогось волевиявлення працівника.
Свою волю на укладення строкового
трудового договору він вже виразив,
коли писав заяву про прийняття на
роботу за строковим трудовим
договором. Одночасно він виразив і волю
на припинення такого трудового
договору по закінченню строку, на який
він був укладений.

Якщо в останній день строку дії
трудового договору працівник не був
звільнений, трудові відносини
вважаються продовженими на
невизначений строк, якщо жодна із
сторін не вимагає припинення трудових
відносин (стаття 39-1 КЗпП України).

Також, позивач вказує на те, що йому не
виплатили грошову компенсацію за
період тимчасової непрацездатності,
чим вводе суд в оману, так як в
банківському розрахунку про залік
заробітної плати можливо побачити, що
перша виплата грошових виплат за
тимчасову непрацездатність йому була
переведена 31 грудня 2013 року, так як
перших два лікарняних листа він здав в
грудні місяці 2013 року, після чого
підприємством було проведено
засідання комісії із соціального
страхування, де було винесено рішення
на оплату лікарняних позивача.

Після свого звільнення позивач в січні
місяці 2014 року представив наступні
лікарняні листи і після засідання
Комісії в цьому ж місяці - 20 січня 2014
року підприємством було подано
Заяву-розрахунок в Фонд соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності.

В перших числах травня місця
Підприємством в телефонному режимі
було визвано позивача та було йому
запропоновано здати свої останні
(продовження) лікарняні листи, так як
коли він забрав свої документи в
відділі кадрів, то лікарняні листи він
не здав. Позивач прийшов в цей же день
та здав свої лікарняні. Після засідання
Комісії підприємства в цьому ж місяці -
28 травня 2014 року підприємством було
подано Заяву-розрахунок в Фонд
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

На сьогоднішній день позивачу Фондом
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності виплачено всі
грошові компенсації за втрату
тимчасової непрацездатності на
підприємстві ТОВ «Управління
ДонбасСпецстрой» за період його
хвороби з 27 вересня 2013 року по 18 квітня
2014 року.

Заперечує також той факт, що позивачу
було відмовлено в роботі, так як 18
квітня 2014 року він прийшов у відділ
кадрів, де йому було роз'яснено, що,
згідно зі строковим трудовим договором
його було звільнено 31 грудня 2013 року.
Хоча, коли в січні місяці 2014 року він
здавав лікарняні листи, то відмовлявся
забирати свої документи, посилаючись
на те, що він ще прийде працювати на
підприємство. В роботі йому відмовлено
не було, а було запропоновано згідно зі
ст.ст. 14,17 Закону України «Про охорону
праці» пройти медичний попередній
огляд, на що він відмовився проходити
обов'язковий медичний огляд.

В частині стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу підприємство вважає, що позов
не підлягає задоволенню, тому що
відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу приймається у разі задоволення
позовних вимог про поновлення на
роботі. Тим більше, що термін
строкового трудового договору складав
з 04 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

Щодо позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди, то,
відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. Підприємству не
зрозуміло, про яке порушення звичного
укладу життя може йти мова, коли
позивач з дня оформлення на роботу по
строковому трудовому договору й до
моменту його закінчення майже не
працював.

Крім того, позивачем не надано
жодного документу на підтвердження
фактів погіршення його морального
здоров'я та фактів спричинення йому
моральної шкоди, і, оскільки, в діях
відповідача відсутня вина та причинний
зв'язок між шкодою, вимоги позивача
щодо відшкодування моральної шкоди є
безпідставними та необґрунтованими.

Більш того, позивач пропустив строк
звернення до суду, оскільки, відповідно
до ст.233 КЗпП України, може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в місячний строк
з дня, вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки, а саме: з 18 квітня 2013 року. Проте,
у зазначені законом строки позивач
жодних претензій до ТОВ «Управління
ДонбасСпецстрой» не заявляв.

Все вищевказане свідчить про те, що
звільнення позивача ТОВ «Управлінням
ДонбасСпецстрой» у повній
відповідності до чинного
законодавства України на підставі
викладеного було проведено на
законних, у повній відповідності до
чинного законодавства України
підставах.

В задоволенні позовних вимог позивача
просить відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача надала суду
заяву про застосування строків
позовної давності в зазначеній справі,
в якій просить суд, в зв'язку з
пропуском позивачем строку позовної
давності для звернення до суду,
застосувати позовну давність, яка є
підставою для відмови в задоволенні
позову.

14 липня 2014 року позивач подав заяву про
свою відмову від позову в частині
визнання недійсним наказу №49-к від 02
липня 2012 року.

Ухвалою Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 24
жовтня 2014 року прийнято відмову від
позову ОСОБА_1 в частині його позовних
вимог до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Управління
ДонбасСпецстрой" про визнання
недійсним наказу №49-к від 02 липня 2012
року про його звільнення. Провадження в
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Управління
ДонбасСпецстрой" про поновлення на
роботі, стягнення за час вимушеного
прогулу, визнання наказів про
звільнення недійсними закрито в
частині позовних вимог про визнання
недійсним наказу №49-к від 02 липня 2012
року про його звільнення.

16 вересня 2014 року позивач подав до суду
заяву про поновлення строку для
звернення до суду за захистом
порушеного права, в якій просить суд
поновити строк звернення до суду з
позовом до відповідача.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона
працює начальником відділу праці і
заробітної плати у відповідача. 30
квітня 2013 року позивача було звільнено
з роботи на їх підприємстві в зв'язку із
закінченням строкового трудового
договору. 04 вересня 2013 року його було
знову прийнято на роботу по строковому
трудовому договору. Заробітну плату
вони нараховують працівникам згідно
табелів обліку робочого часу. Коли
Тихонов не працював, то заробітну плату
він не отримував. При першому
звільненні він отримав заробітну плату
08 травня 2013 року, а у вересні 2013 року він
вже знову працював і йому
нараховувалася заробітна плата. 08
травня 2013 року нарахована заробітна
плата за квітень 2013 року. Тобто, позивач
отримав всі виплати, які йому було
належні.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона
працює економістом з праці в ТОВ
"Управління ДонбасСпецстрой". На
підставі табелів, які передаються з
дільниці, вона веде облік робочого часу
на місці, веде підрахунок змін, годин.
Після 30 квітня 2013 року, згідно даних
дільниці, Тихонов не працював, у нього
не було виходів на роботу. Табелі їй з
дільниці передаються в електронному
вигляді щоденно, начальник дільниці
робить відмітку про роботу працівників
і їй передає навіть в телефонному
режимі. На дільниці де працює
працівник, начальник зміни складає
графік наприкінці місяця хто хворів,
хто не з'явився на роботу, робить
відмітку щоденно, звірка проводиться з
начальником відділу кадрів в
електронному та телефонному вигляді.
Вона в кінці місяця отримує від
начальника дільниці підприємства та
від начальника кадрів дані про те, хто у
відпустці, хто на лікарняному.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити з наступних підстав.

Поясненнями сторін, свідків та
матеріалами справи встановлено, що
наказом № 16-к від 17 лютого 2011 року
позивача було прийнято машиністом
гірничих виїмкових машин 6 розряду з
повним робочим днем у шахті на
гірничопроходську дільницю тимчасово
на час виконання робіт у ТОВ
"Донбасс-Днепрострой".

Наказом №49-к від 02 липня 2012 року його
було звільнено із зазначеного
підприємства по п.2 ст.36 КЗпП України у
зв'язку із закінченням виконання робіт.

Тобто, у зазначений період часу позивач
працював не на підприємстві
відповідача, а у ТОВ
"Донбасс-Днепрострой" м. Павлограда.

Наказом №167-к від 27 серпня 2012 року його
прийнято на роботу у ТОВ "Управління
ДонбасСпецстрой" в якості машиніста
гірничих виїмкових машин 5 розряду з
повним робочим днем у шахті на період
виконання робіт.

Наказом №136-к від 30 квітня 2013 року
позивача було звільнено по закінченню
робіт на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

04 вересня 2013 року наказом №212-к
позивача було знову прийнято на роботу
в ТОВ "Управління ДонбасСпецстрой" в
якості машиніста гірничо-виїмкових
робіт 5 розряду з повним робочим днем у
шахті на період виконання робіт.

Наказом №294-к від 31 грудня 2013 року
позивача було звільнено у звязку із
закінченням робіт на дільниці та
строкового трудового договору згідно
п.2 ст.36 КЗпП України.

Ці факти підтверджуються копією
трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 17
лютого 2011 року та копіями відповідних
наказів по підприємству.

Позивач просить суд винести рішення,
яким відмінити наказ ТОВ "Управління
ДонбасСпецстрой" №136-к від 30 квітня 2013
року про його звільнення, але його
посилання на те, що він не знав, що був
звільнений 30 квітня 2013 року по ч.2 ст.36
КЗпП України і це є поважною причиною
пропуску ним строку позовної давності
для звернення з позовом до суду, суд
вважає не обґрунтованими та
безпідставними, оскільки позивач
власноруч підписав, що ознайомлений з
наказом про своє звільнення від 30
квітня 2013 року, особисту картку форми
П-2, вкладиш до трудової книжки,
розписався в книзі обліку ведення
трудових книжок на підприємстві про
отримання останньої.

Крім того, 04 вересня 2013 року
позивач знову був прийнятий
підприємством ТОВ «Управління
ДонбасСпецстрой» машиністом гірничих
виїмкових машин 5 розряду з повним
робочим днем в шахті на проведення
нових робіт на дільниці РГВ-2 по
строковому трудовому договору на
період виконання робіт по проведенню
капітальних гірничих виробок на
західному магістральному штреку
горизонту 340 метрів, довжиною 510 п.м. на
ПСП Ш-У «Дніпровське» Шахта
Дніпровська» ВАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» на період робот з 04
вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

З 27 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року
позивач на роботу вже не виходив, у
зв'язку з тим, що знаходився на
лікарняному, що підтверджується
копіями листків непрацездатності
позивача.

31 грудня 2013 року підприємством
позивача було звільнено по п.2 ст.36 КЗпП
України - закінчення строку трудового
договору), у зв'язку з закінченням
робіт на дільниці РГВ-2 на ПСП 11-У
«Дніпровське» Шахта "Дніпровська" ВАТ
«ДТЕК Павлоградвугілля» за строковим
трудовим договором, підписаним
Позивачем 04 вересня 2013 року - Наказ
директора №294-К від 31 грудня 2013 року,
коли він ще знаходився на лікарняному.

П.2 ст.36 Кодексу Законів про працю
України та Листом (роз'яснення)
Міністерства Соціальної Політики від 31
січня 2012 року № 50/13/133-12 «Щодо
закінчення строкового трудового
договору» підтверджується, що
звільнити працівника у зв'язку із
закінченням строку трудового договору
можна як у період тимчасової
непрацездатності, так і в період
перебування його у відпустці, оскільки
частиною третьою статті 40 КЗпП України
встановлено заборону щодо звільнення
працівників у період тимчасової
непрацездатності та перебування у
відпустці лише з ініціативи
роботодавця, тобто з підстав,
передбачених у статтях 40, 41 КЗпП
України. Припинення трудового договору
по закінченню строку не потребує заяви
чи якогось волевиявлення працівника.

Свою волю на укладення строкового
трудового договору позивач вже
виразив, коли писав заяву від 27 серпня
2012 року про прийняття його на роботу по
трудовому строковому договору в якості
МГВМ 5 розряду, підписав строковий
трудовий договір від 27 серпня 2012 року, в
якому вказаний строк дії трудового
договору з 27 серпня 2012 року по 30 квітня
2013 року, у зв'язку з графіком ведення
робіт на дільниці виконуваних робіт, що
підтверджується копіями зазначених
документів, нову заяву про прийняття на
роботу за строковим трудовим договором
та строковим трудовим договором, що
підтверджується копією заяви позивача
та копією строкового трудового
договору від 04 вересня 2013 року,
укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ
"Управління ДонбасСпецстрой" на строк з
04 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року.
Одночасно він виразив і волю на
припинення такого трудового договору
по закінченню строку, на який він був
укладений.

Тому, 31 грудня 2013 року його було
звільнено з підприємства на підставі
п.2 ст.136 КЗпП України у зв'язку із
закінченням робіт та строку дії
трудового договору.

Статтею 233 КЗпП України
передбачено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки. У разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Позивач мав право звернутися з даним
позовом про поновлення його на роботі в
місячний строк з дня вручення йому
копії наказу, тобто з 30 квітня 2013 року
по 30 травня 2013 року, а звернувся з даним
позовом до суду лише 17 червня 2014 року.

З огляду на вищевикладене, суд не
вбачає в діях відповідача порушень
трудового законодавства, вважає, що
вони діяли у межах повноважень та
способом, передбаченим законом,
позивачем пропущено строк звернення до
суду з позовом про захист порушеного
права, тому в задоволенні позову
позивачу слід відмовити. Судові
витрати необхідно покласти на рахунок
держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.
136, 233 КЗпП України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Управління
ДонбасСпецстрой" про поновлення строку
звернення до суду з позовом, поновлення
його на роботу до ТОВ "Управління
ДонбасСпецстрой" в якості МГВМ 5
розряду з 31 грудня 2013 року, стягнення з
відповідача на його користь середнього
заробітку МГВМ за період з 18 квітня 2014
року по час поновлення на роботі,
відміну наказу №136-к від 30 квітня 2013
року про його звільнення, стягнення з
відповідача на його користь в рахунок
відшкодування моральної шкоди 50 000
гривень та стягнення з відповідача на
його користь витрат, пов'язаних з
розглядом його справи в суді, витрат з
наданням йому юридичної допомоги -
відмовити.

Судові витрати у вигляді судового
збору віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Першотравенський міський суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: С. А. Янжула