Справа №
Провадження № 2/201/2903/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

08 вересня 2014 року суддя Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
Брага А.В., розглянувши заяву
представника позивача ОСОБА_1 про
вжиття заходів забезпечення позову по
цивільній справі № 201/11698/14-ц за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство», ОСОБА_2
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

08 вересня 2014 року до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство», ОСОБА_2
про стягнення заборгованості, в якій
позивач просив суд стягнути з ТОВ
«Кегичівське хлібоприймальне
підприємство» на користь ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 550000,00 гривень в
якості погашення боргу за ліцензійним
договором; стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1000,00
гривень в якості погашення боргу за
субліцензійним договором; стягнути
солідарно з ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство» та
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти
в сумі 3775,80 гривень.

Разом з позовною заявою
позивач подав до суду заяву про вжиття
заходів забезпечення позову, у
відповідності до якої просив суд
забезпечити позов та накласти арешт на
об’єкт нерухомого майна (комплекс)
загальною площею 16214,9 кв.м., призначений
для хлібоприймальної діяльності та
знаходиться за адресою: Харківська
область, Кегичівський район, смт.
Кегичівка, вул. Садова, буд. 19
(реєстраційний № об’єкта 1), до
складу якого входять усі види майна,
призначені для його діяльності,
власником якого є ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство» (код за
1; місцезнаходження: 64003,
Харківська область, Кегичівський
район, смт. Кегичівка, вул. Садова, буд.
19; заборонити ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство» (код за
; місцезнаходження: 64003,
Харківська область, Кегичівський
район, смт. Кегичівка, вул. Садова, буд.
19) відчуження у будь-який спосіб
об’єкту нерухомого майна (комплекс)
загальною площею 16214,9 кв.м., який
призначений для хлібоприймальної
діяльності та знаходиться за адресою:
Харківська область, Кегичівський
район, смт. Кегичівка, вул. Садова, буд. 19
(реєстраційний № об’єкта 1), до
складу якого входять усі види майна,
призначені для його діяльності
(реєстраційний номер об’єкта 1).

В обґрунтування заявлених вимог
представник позивача посилається на
те, що 22 травня 2014 року позивачем
(ліцензіар) та ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство» було
укладено Ліцензійний договір,
відповідно до умов якого позивач
передає ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство»
невиключну ліцензію на знак для
товарів та послуг, знак для товарів та
послуг «VASIL» відповідно до свідоцтва на
знак для товарів та послуг № 135366,
зареєстрований у Державному реєстрі
свідоцтв України на знаки для товарів
та послуг 25 лютого 2011 року. Згідно з п. 3.1
Ліцензійного договору 3.1 за
користування Ліцензією Ліцензіат
здійснює оплату на користь Ліцензіара
в наступному порядку: 500000,00 гривень
Ліцензіат сплачує на користь
Ліцензіара одноразово у строк не
пізніше 01 червня 2014 року. Починаючи з
вересня 2014 року Ліцензіат щомісяця
сплачує на користь Ліцензіара 5000,00
гривень. Розрахунки за поточний місяць
здійснюються не пізніше 20 числа
кожного місяця. Крім того, п. 4.3
Ліцензійного договору у разі порушення
Ліцензіатом зобов’язань щодо сплати
паушального платежу відповідно до п.
3.1.1 цього Договору, Ліцензіат
зобов’язаний сплатити на користь
Ліцензіара штраф в розмірі 50000,00
гривень. На день звернення до суду із
позовом ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство» не
сплачено на користь позивача жодних
грошових сум за Ліцензійним договором.
Таким чином, заборгованість на
сьогодні складає 550000,00 гривень. 01
серпня 2014 року між позивачем та
відповідачами було укладено
Субліцензійний договір щодо передання
Субліцензіату невиключної ліцензії на
знак для товарів та послуг знак для
товарів та послуг «VASIL» відповідно до
свідоцтва на знак для товарів та послуг
№ 135366, зареєстрований у Державному
реєстрі свідоцтв України на знаки для
товарів та послуг 25 лютого 2011 року.
Виходячи з п. 3.2 Субліцензійного
договору протягом двох календарних
днів з моменту укладення сторонами
цього Договору, Субліцензіат
зобов’язується сплатити на користь
Ліцензіара грошові кошти в сумі 1000,00
гривень. Вказана сума грошових коштів
ОСОБА_3 не була сплачена позивачу, що
зумовило на день подання позову борг в
сумі 1000,00 гривень. Отже, обґрунтовуючи
необхідність вжиття судом заходів
забезпечення позову, позивач звертає
увагу суду на те, що наразі існує
великий розмір позовних вимог до ТОВ
«Кегичівське хлібоприймальне
підприємство», що дає підстави вважати,
що вказаним товариством буде
використано всі можливості задля
уникнення сплати заборгованості за
такими вимогами. Крім того, у позивача
наявна інформація, що майно ТОВ
«Кегичівське хлібоприймальне
підприємство» перебуває під
обтяженням іпотекою та заставою. З
огляду на що, існує ймовірність того, що
товариство має зобов’язання зі сплати
боргу не тільки перед позивачем, але й
перед третіми особами, що також ставить
виконання зобов’язань перед позивачем
перед загрозою непогашення. Всі ці
обставини ставлять під загрозу
неможливість стягнення боргу з
відповідача на користь позивача, у разі
задоволення позовних вимог останнього
судом. Тому позивач просить суд
захистити його права та інтереси
шляхом застосування заходів
забезпечення позову, а саме накладення
арешту на майно товариства. Позивачу
відомо про право власності товариства
на об’єкт нерухомого майна, а саме:
комплекс з обладнанням, призначений
для призначений для хлібоприймальної
діяльності, який знаходиться за
адресою: Харківська область,
Кегичівський район, смт. Кегичівка, вул.
Садова, буд. 19, до складу якого входять
усі види майна, призначені для його
діяльності. У зв’язку з чим позивач і
просить суд накласти арешт та
заборонити відчуження ТОВ
«Кегичівське хлібоприймальне
підприємство» саме цього об’єкту
нерухомості в якості забезпечення
позову. Крім того, представник
позивача зазначив, що таке
забезпечення позовних вимог не
впливатиме на господарську діяльність
відповідача, адже арешт майна не блокує
її, а лише забороняє відчуження
нерухомості для запобігання
недобросовісній поведінці відповідача
з переоформлення активів на іншу особу,
з метою уникнення відповідальності за
несплату платежів за ліцензійним
договором.

Суд, ознайомившись із матеріалами
заяви позивача про забезпечення
позову, вважає її такою, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України
встановлено, заява про забезпечення
позову розглядається судом, у
провадженні якого перебуває справа, в
день її надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Приписами ч. 3 ст. 151 ЦПК України
встановлено, що забезпечення позову
допускається на будь – який стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову.

У відповідності до ст. 152 ЦПК України,
позов забезпечується, зокрема, шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб,
забороною вчиняти певні дії. У разі
необхідності судом можуть бути
застосовані інші види забезпечення
позову. Суд може застосувати кілька
видів забезпечення позову. Види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» від 22 грудня 2006
року № 9 унормовано, що розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року №9, вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Як було встановлено, позивач просить
суд стягнути з ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство» на
користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі
550000,00 гривень в якості погашення боргу
за ліцензійним договором; стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти
в сумі 1000,00 гривень в якості погашення
боргу за субліцензійним договором;
стягнути солідарно з ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство» та
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти
в сумі 3775,80 гривень.

В силу приписів Закону слід зазначити,
що вирішуючи питання про можливість
вжиття заходів забезпечення позову
майнового характеру, яким є даний
позов, суду дозволяється забезпечувати
позов шляхом накладення арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб. При цьому, Закон не
вимагає перелічення (зазначення) судом
такого майна або надання доказів,
належності такого майна відповідачам
по справі. У відповідності до ст. 2
Закону України «Про виконавче
провадження», примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України вказується,
що види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Вирішуючи питання щодо захисту
забезпечення позову в частині
належності та співмірності обраного
заявником способу забезпечення позову,
суд враховує вимоги п. 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
цивільного законодавства при розгляді
заяв про забезпечення позову» від 22
грудня 2006 року № 9 у відповідності до
якої, при встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована
відповідно до закону як підприємець.

Оскільки накладення арешту на майно
відповідача ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство» жодним
чином не перешкоджає його фактичному
користуванню, володінню та не є
втручанням у господарську діяльність
ТОВ «Кегичівське хлібоприймальне
підприємство», суд дійшов висновку, що
обраний позивачем спосіб забезпечення
позову, відповідає заявленим позовним
вимогам і є в даному випадку допустимим
та співмірним шляхом накладення арешту
на майно ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство».

Вирішуючи питання забезпечення позову,
суд зважає на обраний позивачем спосіб
забезпечення позову, який відповідає
заявленим позовним вимогам і є в даному
випадку співмірним та допустимим.

Отже, суд, з’ясувавши предмет спірних
відносин, зміст заявлених позовних
вимог, встановивши дійсність
виникнення спору між сторонами,
вирішуючи питання про вжиття заходів
забезпечення позову, з урахуванням
реальності існуючої можливості
відчуження належного майна
товариством відповідача третім особам,
з метою унеможливлення виконання
рішення суду, у разі задоволення
позовних вимог позивача, робить
висновок про доцільність вжиття
заходів забезпечення позову та
задоволення заяви представника
позивача в повному обсязі.

Отже, враховуючи характер спору,
приймаючи до уваги, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду, з урахуванням заявлених вимог
позивача, суд вважає за можливе
частково задовольнити заяву позивача
про вжиття заходів забезпечення
позову.

На підставі вищевикладеного
та керуючись ст. ст. 151 – 153, 210 ЦПК
України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про
вжиття заходів забезпечення позову по
цивільній справі № 201/11698/14-ц за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство», ОСОБА_2
про стягнення заборгованості, -
задовольнити.

Накласти арешт на об’єкт нерухомого
майна (комплекс) загальною площею 16214,9
кв.м., призначений для
хлібоприймальної діяльності та
знаходиться за адресою: Харківська
область, Кегичівський район, смт.
Кегичівка, вул. Садова, буд. 19
(реєстраційний № об’єкта 1), до
складу якого входять усі види майна,
призначені для його діяльності,
власником якого є ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство» (код за
; місцезнаходження: 64003,
Харківська область, Кегичівський
район, смт. Кегичівка, вул. Садова, буд.
19.

Заборонити ТОВ «Кегичівське
хлібоприймальне підприємство» (код за
; місцезнаходження: 64003,
Харківська область, Кегичівський
район, смт. Кегичівка, вул. Садова, буд.
19) відчуження у будь-який спосіб
об’єкту нерухомого майна (комплекс)
загальною площею 16214,9 кв.м., який
призначений для хлібоприймальної
діяльності та знаходиться за адресою:
Харківська область, Кегичівський
район, смт. Кегичівка, вул. Садова, буд. 19
(реєстраційний №об’єкта 1), до
складу якого входять усі види майна,
призначені для його діяльності
(реєстраційний номер об’єкта 1).

Ухвала підлягає негайному
виконанню в порядку, встановленому для
судових рішень, та набрала чинності з 08
вересня 2014 року і може бути
пред’явлена до виконання протягом
одного року з дня її винесення.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Апеляційна
скарга на ухвалу суду подається
протягом п’яти днів з дня її
проголошення до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Оскарження ухвали про забезпечення
позову не зупиняє її виконання, а також
не перешкоджає подальшому розгляду
справи.

Особи винні в порушенні заходів
забезпечення позову, несуть
відповідальність, встановлену законом.

Суддя:

А.В.
Брага