АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/999/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3104/14
Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І.
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Обідіної О.І., Панченка О.О.

при секретарі:
Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 04 вересня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Територіальної громади Римарівської
сільської ради Гадяцького району
Полтавської області, третя особа:
ОСОБА_2 про визнання договору набуття у
приватну власність житлового будинку з
допоміжними господарськими будівлями
таким, що відбувся як договір
дарування.

Заслухавши суддю-доповідача
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року позивачка звернулася
до суду із вказаним позовом, в якому у
відповідності до ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719, ч. 1
ст. 722 ЦК України просила визнати, що
договір відчуження житлового будинку з
надвірними господарськими будівлями,
який розташований в АДРЕСА_1, укладений
02 січня 1992 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що
його зареєстровано секретарем
виконкому Римарівської сільської ради
Гадяцького району Кравченко Тетяною
Тимофіївною в реєстрі під № 1, таким, що
відбувся як договір дарування.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що при
посвідченні вказаного договору
секретарем сільської ради було
допущено неточності у змісті договору,
що перешкоджають позивачці
розпорядитися належним їй на праві
власності майном, оскільки дають
підстави для його подвійного
тлумачення.

Вказує, що дійсні наміри сторін
договору були спрямовані на безоплатну
передачу та прийняття нею в дар
вказаного житлового будинку з
надвірними господарськими будівлями,
тому зазначений договір є договором
дарування, а не купівлі-продажу
нерухомого майна, як помилково
зазначено при його державній
реєстрації.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 04 вересня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
та неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, позивачка
порушує питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення по суті заявлених
позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п.
3, 4 ЦПК України, встановивши за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, апеляційний суд вправі
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір,
що його посвідчено 02 січня 1992 року
секретарем виконкому Римарівської
сільської Ради народних депутатів
Гадяцького району Полтавської області
ОСОБА_4 та зареєстровано в книзі для
запису нотаріальних дій під № 1.

За умовами укладеного договору ОСОБА_5
подарила, а ОСОБА_1 прийняла в дар
будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та
складається в цілому з жилого будинку
площею 26,5 кв.м. з допоміжними
господарчими будівлями сараю Д,
погребу д, сараю Т, вбиральні Г.

В договорі, крім того зазначено, що цей
будинок належить продавцю на підставі
свідоцтва на право особистої
власності, виданого Римарівською
сільською Радою народних депутатів від
20 грудня 1991 року № 13, та зареєстровано в
Полтавському інвентар бюро в книзі № 1
під № 13; його страхова
інвентаризаційна оцінка становить 7 259
карбованців; продавець свідчить, що
згадане домоволодіння до цього часу
нікому іншому не продано, не
подаровано, не заставлено, в спорі і під
забороною не перебуває; усі витрати за
складання та оформлення цього договору
платить ОСОБА_1

При посвідченні договору сторонам було
роз'яснено зміст ст.ст. 226 та 101 ЦК УРСР,
особа та дієздатність сторін, а також
перевірено належність ОСОБА_5 будинку,
що відчужується.

Вказано на необхідність реєстрації
договору у виконавчому комітеті
Римарівської сільської Ради та
Полтавському Інвентарбюро на протязі
шести місяців з дня посвідчення
відповідно до ст. 227 ЦКУРСР.

Згідно запису в погосподарській книзі
№ 2 по Римарівській сільській раді
домоволодіння по АДРЕСА_1 подаровано
ОСОБА_1. Акт дарування від 02.01.1992 р.

Згідно витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, 05
лютого 2014 року здійснено державну
реєстрацію права власності ОСОБА_1 на
вказаний об'єкт житлової нерухомості
та його складові частини та зазначено
підстави виникнення права власності -
договір купівлі-продажу № 1, виданий
02.01.1992 року Римарівською сільською
радою Гадяцького району.

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 06 травня 2014 року
приватним нотаріусом Гадяцького
районного нотаріального округу
Полтавської області ОСОБА_6 відмовлено
ОСОБА_1 у посвідченні договору щодо
відчуження будинку АДРЕСА_1 у зв'язку з
відсутністю вірного трактування
договору, наданого для вчинення
нотаріальної дії.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що Цивільним кодексом України в
редакції 1963 року, що діяв на час
укладення вказаного договору, не
передбачено захист цивільних прав
шляхом визнання одних договорів іншими
та за відсутності порушення прав
позивача з боку Римарівської сільської
ради обраний позивачкою спосіб захисту
не є належним.

Колегія суддів з висновками суду
першої інстанції не погоджується з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст.
3, 4 ЦПК України вибір способу захисту
цивільного права належить виключно
позивачеві.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України
визначення правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
покладається на суд під час ухвалення
рішення, яке повинно бути законним і
обґрунтованим.

Звертаючись до суду із вказаним
позовом, ОСОБА_1 вказувала на обставини,
що викликають необхідність тлумачення
змісту укладеного договору.

Відповідно до ст.ст. 637, 213 ЦК України
зміст правочину (договору) може бути
витлумачений стороною (сторонами). На
вимогу однієї або обох сторін суд може
постановити рішення про тлумачення
змісту правочину (договору).

За нормами ст.ст. 243, 224 ЦК України в
редакції 1963 року, що діяла на час
укладення договору, істотною умовою
договору дарування є безоплатна
передача однією стороною другій
стороні майна у власність, тоді як за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язаний передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Зміст правочину, укладеного між ОСОБА_5
та ОСОБА_1, викладений у п. 1 договору дає
підстави для висновку, що справжня воля
сторін була спрямована на укладення
саме договору дарування, про що
свідчить буквальне значення слів і
понять та відсутність обов'язку ОСОБА_1
сплатити ОСОБА_5 грошову суму за
передане майно, отже, передача
домоволодіння у власність ОСОБА_1
відбулась безоплатно, що відповідає
поняттю договору дарування,
визначеному ч. 1 ст. 243 ЦК України (1963
року).

Подальша назва сторін договору як
продавця та покупця, та роз'яснення
вимог ст.ст. 226 та 101 ЦК УРСР (в редакції
1963 року) щодо заборони мати в особистій
власності громадян більше ніж одного
жилого будинку, не змінює змісту
укладеної угоди в контексті договору
та законодавства, що регулює дані
відносини.

На вказані обставини та норми
цивільного права суд першої інстанції
уваги не звернув та безпідставно
відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Приймаючи до уваги, що питання щодо
тлумачення правочину постало перед
позивачкою після відмови їй нотаріусом
у вчиненні нотаріальної дії 06 травня 2014
року, колегія суддів вважає, що строк
звернення до суду з вказаним позовом
ОСОБА_1 пропущений не був.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржуване
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 із застосуванням
визначеного законом способу захисту
цивільного права позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 04 вересня 2014
року - скасувати.

Постановити по справі нове рішення,
яким позов ОСОБА_1 до Територіальної
громади Римарівської сільської ради
Гадяцького району Полтавської області,
третя особа: ОСОБА_2 про визнання
договору набуття у приватну власність
житлового будинку з допоміжними
господарськими будівлями таким, що
відбувся як договір дарування -
задовольнити.

Визнати, що договір, укладений 10 січня
1992 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
посвідчений секретарем виконкому
Римарівської сільської Ради народних
депутатів Гадяцького району
Полтавської області та зареєстрований
в книзі для запису нотаріальних дій під
№ 1, за яким ОСОБА_1 набула право
власності на домоволодіння, що
знаходиться по АДРЕСА_1 та складається
в цілому з жилого будинку площею 26,5
кв.м. з допоміжними господарчими
будівлями сараю літ. Д, погребу літ. д,
сараю літ. Т та вбиральні літ. Г, є
договором дарування.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом 20 днів.

Головуючий:
С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/
О.І. Обідіна

О.О. Панченко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б.Бутенко