22-ц/775/1246/2014(м)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів
Ткаченко Т.Б.,

Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Забавіній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 25 червня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про захист прав споживача, розірвання
договору, стягнення грошових коштів,
пені та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 25
червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про захист прав споживача,
розірвання договору, стягнення
грошових коштів, пені та відшкодування
моральної шкоди задоволено частково.

Розірвано договір № ЕА-61 від 13
листопада 2013 року про виготовлення та
передачу у власність ПВХ конструкцій,
укладений між фізичною особою
підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
сплачені грошові кошти за договором №
ЕА-61 від 13 листопада 2013 року в розмірі 6
808 грн., неустойку за несвоєчасне
виконання умов договору в розмірі 197
грн. 43 коп. та судовий збір в сумі 112 грн.
05 коп., а разом - 7 117 грн. 48 коп.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким повністю
задовольнити її вимоги, посилаючись на
те, що висновки суду не відповідають
обставинам справи, порушено і
неправильно застосовано норми
матеріального і процесуального права.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання
апеляційного суду не з'явилася, про час
і місце розгляду справи була
повідомлена, тому суд відповідно до ч. 2
ст. 305 ЦПК України розглянув справу без
її участі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
представника позивачки ОСОБА_4, яка
просила апеляційну скаргу
задовольнити, дослідивши матеріали
справи в межах апеляційного
оскарження, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судом, 13 листопада 2013
року між позивачкою ОСОБА_2 і
відповідачкою ОСОБА_3 був укладений
письмовий договір № ЕА-61 виготовлення
та купівлі-продажу конструкцій з ПВХ
(далі за текстом - Договір) на суму 6 808
грн. (а.с. 5).

При укладенні Договору його сторони
домовилися, що у випадку не передачі у
власність Замовника товару протягом 30
днів з моменту його укладення,
Виконавець сплачує неустойку в розмірі
0,1% від суми Договору (п. 4.2. Договору).

В своїй апеляційній скарзі позивачка
зазначала, що суд при розрахунку пені
не застосував положення ч. 5 ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та стягнув пеню не весь строк
прострочення.

Проте з такими доводами погодитися не
можна.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів» у
разі коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

В абзаці 3 частини 2 статті 551 ЦК України
зазначено, що сторони можуть
домовитися про зменшення розміру
неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Оскільки Законом України «Про захист
прав споживачів» не заборонено
зменшувати розмір неустойки у разі
прострочення виконання робіт і сторони
скористалися таким правом, уклавши про
це письмовий договір, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з умов
укладеного між сторонами Договору та
розрахував пеню виходячи з розміру
пені у 0,1% від суми договору.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_2
вбачається, що вона просила стягнути
неустойку за 29 днів, а не по день
ухвалення судового рішення.

Таким чином суд першої інстанції
стягнув пеню в межах позовних вимог та
в розмірі, визначеному сторонами.

Право на відшкодування моральної
шкоди, завданої споживачу, передбачено
п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист
прав споживачів», згідно з якою шкода,
завдана внаслідок недоліків продукції
(дефекту в продукції), відшкодовується
відповідно до закону.

17 вересня 2011 року набув чинності Закон
України від 19 травня 2011 року № 3390-VI «Про
відповідальність за шкоду, завдану
внаслідок дефекту в продукції», яким
установлено порядок відшкодування
шкоди, завданої внаслідок недоліків
товарів, які є рухомим майном.

Відповідно до ст. 1 цього Закону шкода -
це завдані внаслідок дефекту в
продукції каліцтво, інше ушкодження
здоров'я або смерть особи, пошкодження
або знищення будь-якого об'єкта права
власності, за винятком самої продукції,
що має дефект.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що суд обґрунтовано відмовив і
в задоволенні позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди,
оскільки позовні вимоги з приводу
дефекту в продукції позивачкою не
заявлялися.

Доводи апеляційної скарги не приводять
судову колегію до висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які є
підставою для скасування або зміни
оскаржуваного рішення.

З урахуванням викладеного,

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 25
червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді