Справа № 4с-162/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Соломянський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Букіної О.М.

при секретарі: Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_1,
заінтересовані особи: Комунальне
підприємство "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду"
Солом'янської районної у м. Києві ради,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування
постанови головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м.Києві
Гресь Тетяни Олександрівни,

в с т а н о в и в :

08 жовтня 2014 року заявник звернулася до
суду зі скаргою на постанови головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві Гресь Т.О. та просила
визнати незаконними та скасувати
постанови у виконавчому провадженні ВП
№44788504 та № 44788395 від 22.09.2014 року про
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим листом №2 -2978/13.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник
зазначив, що оскаржувані постанови, які
були датовані 22.09.2014 року та їй
відправлені рекомендованим листом
були отримані 25.09.2014 року.

Заявник вважає, що постанови про
відкриття виконавчого провадження
були винесені, із порушеннями вимог
чинного законодавства.

Заявник вважає, що відповідно до
постанови ВДВС Солом»янського РУЮ в
м.Києві від 19.06.2014 року виконавчий
документ від 17.12.2013 року, виданий на
підставі рішення Солом»янського
районного суду м.Києва було повернуто
стягувачу, в порядку п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про
виконавче провадження».

Заявник вважає, що державний
виконавець не мав права на повторне
відкриття виконавчого провадження за
оскаржуваними постановами від 22.09.2014
року, вважаючи, що лише на підставі
ухвали суду, стягувач мав повторно
пред»явити виконавчий документ.

Крім того, посилається, що в
оскаржуваних постановах було вказано
про стягнення коштів із заявника в
повному обсязі, тобто особисто, тоді
як боржників троє осіб, а вона, як
інвалід другої групи звільнення від
сплати судових витрат.

Крім того, у постановах зазначено
стягувача КП «Дирекція з управляння та
обслуговування житлового фонду»
Солом»янської районної в м.Києві
державної адміністрації», але адреса
зазначена іншого підприємства -Центру
обслуговування споживачів №2, який не є
юридичною особою та стороною у справі.

Посилаючись на те, що у постанові, не
зазначено підстав для повторного
відкриття виконавчого провадження
вдруге, а тому на її думку дії
держвиконавця Гресь Т.О. є
неправомірними.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 подану скаргу
підтримала та просила її задовольнити.
Інші сторони в судове засідання не
з»явилися, про час та місце розгляду
повідомлені.

Суд, заслухавши пояснення зацікавленої
особи, дослідивши матеріали справи та
виконавчого провадження, приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Встановлено, що рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 08.08.2013 року ,
було стягнуто солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь КП
«Дирекція з управляння та
обслуговування житлового фонду»
Солом»янської районної в м.Києві
державної адміністрації»
заборгованість по платі за утримання
житла та платі за користування
комунальними послугами за період з
01.01.2010 -01.03.2013 р.р. у сумі 6034, 29 грн. та
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Встановлено, що на виконання
вищезгаданого рішення суду, 17.12.2013 року
стягувачу було видано виконавчі листи
№ 2-2978/13 .

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Встановлено, що 27.01.2014 року до відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в м. Києві надійшов на
виконання в/л 2-2978/13 Солом'янського
районного суду м. Києва від 17.12.2013 року
про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП
«Дирекція з управляння та
обслуговування житлового фонду»
Солом»янської районної в м.Києві
державної адміністрації»
заборгованість по платі за утримання
житла та платі за користування
комунальними послугами за період з
01.01.2010 -01.03.2013 р.р. у сумі 6034, 29 грн. та
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Постановою ВДВС Солом»янського РУЮ в
м.Києві від 19.06.2014 року виконавчий
документ відносно ОСОБА_1 було
повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1
ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про
виконавче провадження» виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Відповідно до ст. 5 ст. 47 Закону
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених
цією статтею, не позбавляє його
права повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Як вбачається з наявних у справі
матеріалів виконавчого провадження, у
виконавчих документах зазначено строк
їх пред»явлення до виконання - 22.10.2014
року.

Згідно оскаржуваних постанов ВДВС
Солом»янського РУЮ в м.Києві від 22.09.2014
року про відкриття виконавчого
провадження вбачається, що заява на
примусове виконання рішення суду від
08.08.2013 року (виконавчий документ
виданий 17.12.2013 року) подана стягувачем
18.09.2014 року, тобто в межах строку
передбаченого ст. 22 ЗУ «Про виконавче
провадження».

За таких обставин, дії держвиконавця
щодо відкриття виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
документу виданого Солом»янським
районним судом м.Києва від 17.12.2013 року
та як наслідок, винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження від
22.09.2014 року відносно заявника, як
боржника, узгоджуються з вимогами ЗУ
«Про виконавче провадження».

Таким чином, посилання заявника на те,
що державним виконавцем порушено її
права в частині відкриття виконавчого
провадження від 22.09.2014 року, суд вважає
безпідставним.

Вбачається, що у виконавчому листі
зазначено про солідарне стягнення
заборгованості з боржників, а тому
посилання заявника на те, що у
оскаржуваній постанові про відкриття
виконавчого провадження не вірно
зазначено порядок стягнення
заборгованості, суд вважає
безпідставним та необґрунтованим.

Та обставина, що у оскаржуваних
постановах помилково зазначено адресу
стягувача, в розумінні вимог ЗУ «Про
виконавче провадження» не може
свідчити про порушенням прав боржника
у виконавчому провадженні.

Та обставина, що заявник, звільнена від
сплати судового збору відповідно до
довідки МСЕК від 22.07.2014 року, тобто
після ухвалення рішення у справі, не є
підставою для задоволення вимог
заявника в межах розгляду даної справи.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на викладене, суд вважає, що
посилання заявника на порушення
держвиконавцем Гресь Т.О. вимог
чинного законодавства при винесенні
Постанови від 22.09.2014 року про відкриття
виконавчого провадження, є
необґрунтованими та такими, що не
можуть вважатися такими, що винесені з
порушенням прав боржника, як сторони
виконавчого провадження.

Суд при цьому також враховує наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Серед основних засад судочинства в
Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129
Конституції України, є обов'язковість
рішень суду.

Отже, у найвищому за юридичною силою
законі закріплено конституційний
принцип обов'язковості рішень судів за
ознакою територіальності - на всій
території нашої держави.

На підставі ч.ч.1,2 ст.14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України,
а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, - і за її
межами.

Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Відповідно до ст.1, ч.2 ст.30 ЗУ «Про
виконавче провадження» саме виконавче
провадження являється завершальною
стадією судового провадження.

Державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Відповідно до ч.6 ст.12 З У «Про виконавче
провадження» боржник зобов'язаний
утримуватися від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення.

Аналізуючи викладене вище, враховуючи
межі заявлених вимог та шляхи
поновлення порушених прав, суд
приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1
не підлягає задоволенню.

Керуючись Закону України "Про
виконавче провадження", ст.ст. 383-389 ЦПК
України, суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1,
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути
подана протягом п'яти днів з дня
отримання ухвали до Апеляційного суду
м. Києва через районний суд.

Суддя :