№2/263/1533/2014
№263/2463/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя
Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко В.О.,

при секретарі Момот А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, про
визначення порядку користування
квартирою, про зобов'язання вчинити
певні дії,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя, про усунення
перешкод у користуванні квартирою,

треті особи: Жовтнева районна
адміністрація Маріупольської міської
ради, Публічне акціонерне товариство
«Маріупольський завод важкого
машинобудування», Жовтневий відділ
державної служби Маріупольського МУЮ в
Донецькій області,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася, що у період з 15.10.2004 року по
27.06.2013 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від
шлюбу мають неповнолітніх дочок ОСОБА_3
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу
ними було придбано нерухоме майно, а
саме, чотирьохкімнатна квартира
АДРЕСА_1. Вказана квартира була
придбана 30.03.2006 року у ВАТ «МЗВМ» з
розстрочкою платежів на підставі
договору від 27.03.2006 року. Право
власності на квартиру оформлено на
відповідача. Так як до цього часу
вартість квартири ще не сплачена,
квартира перебуває в іпотеці у
підприємства. Просить визнати нерухоме
майно спільною сумісною власністю
подружжя та визнати за нею право
власності на 9/10 частки вищевказаної
квартири, а за відповідачем 1/10 частку
квартири.

У ході розгляду справи позивачкою було
подано клопотання про збільшення
позовних вимог, а саме, про визначення
порядку користування квартирою та
виділення відповідачу кімнати площею
19,3кв.м., а їй із дітьми кімнат площею
23,8кв.м., 9,3кв.м., 9,4кв.м. та балкону площею
1,4кв.м., всі інші приміщення визнати
місцями загального користування. Також
просила зобов'язати ОСОБА_2 провести
відновлювальний ремонт у кімнаті
площею 23,8кв.м., зробивши її придатною
для проживання.

29.04.2014 року ОСОБА_2 подав до суду
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про
поділ майна та усунення перешкод у
користуванні житлом, визнавши за ним
право власності на 85/100 частки квартири
АДРЕСА_1 та за ОСОБА_1 на 15/100 часток. В
обґрунтування вимог зазначено, що під
час шлюбу з відповідачкою вони
виплатили 30% вартості квартири, в
зв'язку з чим ОСОБА_1 має право на 15%
вартості квартири, що відповідно
складає 15/100. Також просив зобов'язати
відповідачку не створювати перешкоди у
користуванні квартирою, а саме
дозволити користуватися газовою
плитою та ванною кімнатою.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
свої позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила
задовольнити. Пояснила, що її колишній
чоловік ОСОБА_2 та вона у період шлюбу
придбали чотирьохкімнатну квартиру.
Вважає, що грошові кошти сплачені за
кредит ОСОБА_2 із його заробітної плати,
є коштами сумісної власності подружжя.
Також відповідач має заборгованість по
сплаті аліментів на утримання
неповнолітніх дітей у розмірі 11721,56
гривень. Тому вважає, що її частка
квартира складає 9/10 часток, в зв'язку з
чим незгодна з пропозицією ОСОБА_2 про
поділ майна. Вимоги про усунення
перешкод у користуванні житлом не
визнає та вважає їх необґрунтованими,
оскільки на підставі рішення суду
газовий прилад та ванна є її власністю.
Документальне підтвердження виконання
в квартирі ремонтних робіт відсутнє.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнав, наполягав на власних
позовних вимогах. Не згоден із
запропонованим порядком користування
квартирою, оскільки це порушує його
права, як власника спірного житла.
Зазначив, що він дійсно розпочав ремонт
у одній з кімнат з метою створення умов
більш зручного користування
приміщеннями, але на вимогу ОСОБА_1
роботи були припинені. На даний час
ОСОБА_1 прибрала з кухні та ванної
кімнати належні їй речі, що зробило
можливим встановлення ним власної
газової плити та ванної.

Представник третьої особи ПАТ «МЗВМ»
Солошенко О.М. надала суду письмову
заяву про розгляд справи у її
відсутність, позовні вимоги не визнає,
оскільки квартира є предметом іпотеки.

Треті особи Жовтнева районна
адміністрація Маріупольської міської
ради та Жовтневий відділ державної
служби Маріупольського МУЮ в Донецькій
області надали заяви про розгляд
справи за їх відсутності.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 15
жовтня 2004 року.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя від 27 червня 2013 року за
позовом ОСОБА_2 шлюб було розірвано.

За положеннями ст. ст. 105, 114 Сімейного
кодексу України шлюб припиняється у
разі його розірвання на підставі
рішення суду за позовом одного з
подружжя з дня набрання чинності цього
рішенням.

Таким чином, судом встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі до 27 червня 2013 року.

За положеннями ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є заробітна плата,
пенсія, стипендія інші доходи, одержані
одним із подружжя і внесені до
сімейного бюджету або внесені на його
особистий рахунок у банківську
(кредитну) установу. Якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за загальним правилом майно,
придбане подружжям у кредит (з
розстрочкою платежу), є спільною
власністю чоловіка та дружини. У
відповідності з положення ст. 65 СК
України договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї. Це
означає, що дружина та чоловік
незалежно від припинення шлюбу мають
рівні права та обов'язки щодо спільно
нажитого у шлюбі майна, оскільки
розірвання шлюбу не звільняє подружжя
від зобов'язань за кредитом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня
2007 року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, у результаті придбання
подружжям квартири в кредит боргові
зобов'язання перед позикодавцем несуть
як чоловік, так і дружина, а не тільки
той із подружжя, хто підписав кредитний
договір.

Представником ПАТ «МЗВМ» надані суду
засвідченні копії документів, на
підставі яких відповідач ОСОБА_2
придбав спірну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору №2РР-00742 від 27
березня 2006 року, ВАТ «МЗВМ» надав
ОСОБА_2 безвідсоткову позику у розмірі
254117 гривень строком на 20 років з метою
оплати вартості квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до п.3.1 договору, позика
погашається внесенням на рахунок
позикодавця грошових коштів рівними
частками по 1059 гривень щомісяця. В разі
припинення трудових відносин,
позичальник повинен протягом 30 діб з
моменту розірвання трудового договору
погасити позику грошовими коштами або
надати достатні гарантії погашення
заборгованості щомісячними платежами.

30 березня 2006 року між ВАТ «МЗВМ»
(продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був
укладений нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу, за умовами
якого ОСОБА_2 придбав у підприємства
спірну квартиру АДРЕСА_1. За пунктом 4
цього договору встановлено, що
вартість квартири становить 254117
гривень, які покупець перераховує
продавцю протягом 30 діб після
підписання цього договору.

30 березня 2006 року між ВАТ «МЗВМ» та
ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання
зобов'язань, передбачених договором
купівлі-продажу, був укладений договір
іпотеки спірної квартири.

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
№13582753 виданого 15.02.2007 року
Маріупольським бюро технічної
інвентаризації, ОСОБА_2 є власником
квартири АДРЕСА_1. У примітках витягу
зазначено: АДРЕСА_1 перейменована на
АДРЕСА_1, згідно рішення колегії
Жовтневої районної адміністрації №248/3
від 29.06.2006 року.

Відповідно до графіку погашення
заборгованості за договором №2РР-00742
від 27.03.2006 року, заборгованість за
договором станом на 08.10.2014 року складає
154641 гривня 67 копійок.

Враховуючи надані докази та діюче
законодавство, суд приходить до
переконливого висновку, що квартира
АДРЕСА_1 придбана подружжям ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у період шлюбу в інтересах сім'ї
(для проживання сім'ї), а тому є їх
спільною сумісною власністю.

Положеннями статті 70 СК України
передбачено, що в разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Враховуючи, що ніяких домовленостей
між сторонами щодо часток кожного у
спільній сумісній власності не було, то
суд вважає, що частки кожного є рівними
та визнає за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності по ? частині квартири АДРЕСА_1
у порядку поділу спільної сумісної
власності подружжя.

Вимоги ОСОБА_1 щодо визначення порядку
користування квартирою суд вважає,
такими, що не підлягають задоволенню,
оскільки порядок користування
запропонований позивачкою порушує
права ОСОБА_2, як співвласника квартири.

Вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_2
провести відновлювальний ремонт
задоволенню не підлягають, оскільки
відсутнє документальне підтвердження
виконання конкретних видів ремонтних
робіт.

Суд відмовляє в задоволенні вимог
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні квартирою, оскільки
зазначені вимоги не конкретизовані.

На підставі Цивільного кодексу
України, Сімейного кодексу України,
Житлового кодексу України, керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, про
визначення порядку користування
квартирою, про зобов'язання вчинити
певні дії, задовольнити частково.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя, про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частку квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Донецької області через Жовтневий
районний суд міста Маріуполя протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.О. Ковтуненко