Справа № 360/676/14-ц Головуючий у І
інстанції Міланіч А.М.Провадження №
22-ц/780/5504/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 43
УХВАЛА

Іменем України

16 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі: Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бородянського районного суду
Київської області від 6 серпня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - Бородянський РВ ГУ МВС
України в Київський області про
виселення,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду із вказаним вище позовом, і
мотивував тим, що йому на праві
власності належить будинок по АДРЕСА_1,
де він мешкає із колишньою дружиною та
двома дітьми.

Відповідачка систематично вчиняє
конфлікти та сварки, у зв'язку з чим він
неодноразово звертався до міліції.
Вважає, що відповідачка створює для
нього та його дітей умови, за яких
спільне проживання є неможливим, а саме
вона псує та викрадає речі позивача.

Позивач просив суд виселити ОСОБА_2 її з
будинку та зобов»язати Бородянський РВ
ГУ МВС України в Київський області
зняти відповідача з реєстрації місця
проживання.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 6 серпня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким його вимоги
задоволити в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
обґрунтовував свої висновки
відсутністю передбачених законом
підстав для позбавлення відповідача
права користування спірним житловим
будинком, оскільки це право
відповідача виникло як у члена сім`ї
власника будинку, і після розлучення
згідно ст.156 ЖК України його не
втратила. Крім того, відсутні підстави
для виселення на підставі ст. 116 ЖК
України, оскільки не надано доказів про
систематичність порушення
відповідачем правил співжиття у
спірному будинку.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з з
1993 по 2008 роки, від якого мають двох
дітей 1993 та 2000 років народження.

У 2002 році на підставі договору
дарування позивач став власником
житлового будинку по вул.
Бондаревського 12 в селі Дружня
Бородянського району Київської
області, у якому з 1994 року
зареєстрована та проживає відповідач
ОСОБА_2, з 1993 року - позивач, та з 2001 року
їхня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ці обставини підтверджуються
матеріали справи та визнаються
сторонами.

Відповідно до ст.47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК
України, згідно якої ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ст.383 ЦК України та ст.150
ЖК України власник будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і має право
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника будинку, які проживають
разом з ним у будинку, що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку, якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування жилим
приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст.156 ЖК
України до членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Згідно положень ст.65 ЖК України до
членів сім'ї власника належать його
дружина, діти і батьки. Особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 вселилась у
спірний житловий будинок як член сім»ї
власника будинку, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
припинення сімейних відносин з
власником будинку не позбавляє її
права користування займаним
приміщенням при незмінності власника
будинку.

Крім того, відповідачка є матір`ю
неповнолітньої дитини, яка має право на
користування спірним будинком.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до цієї статті підставою
для виселення є систематичність
порушення правил співжиття та
безрезультатність заходів
громадського впливу до порушника,
однак матеріали справи не містять
достатніх доказів про це.

Так, на неодноразові звернення
позивача до правоохоронних органів зі
скаргами на дії відповідача, відносно
неї лише один раз 23 жовтня 2008 року
складено протокол реєстрації і
офіційного попередження про
неприпустимість вчинення насильства у
сім»ї (а.с.21), що не складає систему
порушень і не є доказом про те, що
відповідач робить неможливим для інших
проживання з ним в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними, а
отже не є підставою для виселення.

Колегія суддів не бере до уваги доводи
апеляційної скарги про те, що позивач
неодноразово скаржився до
правоохоронних органів на поведінку
відповідача з приводу її неправомірної
поведінки, зокрема про те, що ОСОБА_2
псує та викрадає речі позивача, разом з
тим правоохоронні органи не вживали
передбачених законом для притягнення
її до відповідальності, оскільки такі
звернення позивача не є достатніми та
належними доказами систематичного
порушення відповідачем правил
співжиття.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 6 серпня 2014 року
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: