АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/868/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2034/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

з участю представника апелянта,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Полонського районного суду
Хмельницької областя від 04 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Великокаленицька
сільська рада, про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасника процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_1, звертаючись до
суду з позовом до ОСОБА_2,
просив усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою
шляхом відновлення межі, яка була до
самовільного захвату земельної
ділянки відповідною та відновлення
паркану на старому місці. Вказував, що 15
травня 2012 року сільський голова
Лівчинська Г.І. разом із депутатом
сільської ради переміряли земельну
ділянку ОСОБА_2, яка межує з його
земельною ділянкою. Під час цих обмірів
було переміщено спільну межу між їх
ділянками вглиб його земельної
ділянки, внаслідок чого він був
позбавлений можливості користуватися
ділянкою приблизно 0,02 га. Відповідачка
знесла його паркан та в подальшому
встановила новий паркан на його
земельній ділянці. Рішеннями
Великокаленицької сільської ради від 21
лютого 2014 року та 24 березня 2014 р.
зобов'язано ОСОБА_2 відновити стару
межу та повернути самовільно зайняту
земельну ділянку. Оскільки відповідач
категорично відмовляється відновити
межу, позивач змушений в судовому
порядку вимагати усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Полонського районного
суду від 04 вересня 2014 року в позові
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
відмовлено. В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду
незаконним, необґрунтованим через
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов у повному обсязі. У
рішенні суд першої інстанції вказав, що
вирішення спірних питань щодо
встановлення межі не входить до
компетенції суду, що на думку апелянта
суперечить ст. 124 Конституції України,
ст. 15 ЦПК. Вважає хибним висновок суду
про недоведеність факту самовільного
захоплення землі з боку ОСОБА_2 Проте
суд не врахував дані актів обстеження
земельних ділянок сторін комісією
сільської Ради, якими встановлено
самовільне з боку ОСОБА_2 перенесення
межі, рішення сесії сільради, яким
зобов'язано ОСОБА_2 відновити
самовільно знесену межу в попередній
стан; акт комісії сільської Ради, яким
засвідчено неможливість виконання
рішення силами сільської ради через
перешкоджання ОСОБА_2

Окрім цього, судом не застосована ст. 152
ЗК України, яка передбачає захист або
поновлення порушених прав власників
земельних ділянок і землекористувачів,
усунення перешкод у використанні
земельних ділянок в судовому порядку.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
мотивів.

Відповідач, представник третьої особи
в судове засідання не з'явилися, будучи
належно повідомленими про розгляд
справи. ОСОБА_2 надіслала письмові
заперечення проти апеляційної скарги,
пославшись на її безпідставність.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що протягом
останніх років між землекористувачами
суміжних земельних ділянок ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 існує спір про межу.

15 травня 2012 року за зверненням ОСОБА_2
сільський голова Лівчинська Г.І. разом
із депутатом сільської ради переміряли
земельну ділянку відповідачки, що
межує із земельною ділянкою позивача.
Під час цих обмірів було переміщено
спільну межу між їх ділянками вглиб
його земельної ділянки. Відповідачка
знесла його паркан та в подальшому
встановила новий паркан на його
земельній ділянці.

Рішенням сесії
Великокаленицької сільської ради № 8
від 21 лютого 2014 року рекомендовано
ОСОБА_2 відновити межу та огорожу до
попереднього стану та встановити
добросусідські відносини між собою.

Рішенням виконкому цієї ж сільської
ради від 24.03.2014 р. вирішено затвердити
акти обміру земельних ділянок сторін,
а ОСОБА_2 - зняти самовільно
встановлену огорожу - межу.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи і фактично не
оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що до компетенції суду не належить
встановлення меж земельних ділянок, а
крім того, позивачем не доведено факт
самовільного захоплення частини його
земельної ділянки.

Посилання апелянта на те, що до
компетенції суду входить і вирішення
вимог про встановлення меж земельної
ділянки, є необґрунтованим.

Так, згідно з ч.ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України
виключно судом вирішуються: земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Як роз'яснено у пункті 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України N 7 від
16 квітня 2004 року "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ", згідно зі статтею 158 ЗК суди
розглядають справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у
власності чи користуванні
громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Встановлення меж
земельних ділянок до компетенції суду
не належить.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними. Порядок відновлення
меж визначаються центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

На виконання вказаної статті наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18 травня 2010 року
N 376, зареєстрованим у Міністерстві
юстиції України 16 червня 2010 року за N
391/17686, затверджено Інструкцію про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, якою визначено механізм
відновлення меж земельних ділянок на
місцевості, який здійснюють:
виконавець - юридична або фізична
особа, яка отримала ліцензії на
проведення робіт із землеустрою та
топографо-геодезичних робіт; замовник -
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, власник (користувач)
земельної ділянки, який замовляє
роботи із встановлення (відновлення)
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Згідно ст. 107 ЗК України основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки. У
випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

Позивач заявляв вимогу усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою шляхом відновлення межі (при
цьому не заявляючи вимогу про
звільнення самовільно захопленої
ділянки), разом з тим, попри ухвалення
рішень Великокаленицькою сільською
радою № 8 від 21 лютого 2014 року, 24
березня 2014 року про відновлення межі
до попереднього стану, зобов'язання
ОСОБА_2 зняти самовільно встановлену
огорожу, сільською радою не прийнято
рішення по суті спору та фактично не
встановлено (відновлено) межу між
земельними ділянками сторін
відповідно до ст. 107 ЗК України.

Доводи апеляційної скарги про
доведеність факту самовільного
захоплення відповідачем земельної
ділянки позивача є безпідставними,
оскільки актами обстеження земельних
ділянок сторін від 21.03.2014 року (а.с.56-57),
на які посилався апелянт, фактично
встановлено перевищення площі
земельних ділянок, що є у фактичному
користуванні і ОСОБА_1, і ОСОБА_2, проти
площі їх земельних ділянок згідно
земельно-облікових документів на 0,045
га у кожного.

Не є належним та достатнім доказом
факту самовільного захоплення
земельної ділянки і акт комісії
сільської ради від 27.08.2014 року про
неможливість встановлення межі через
перешкоджання відповідачки, тому
висновок суду про недоведеність цієї
обставини є обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Рішення суду ґрунтується на
повно, всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Полонського районного суду
Хмельницької області від 04 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції:
Горгулько Н.А. Провадження №
22-ц/792/2034/14

Доповідач: Грох Л.М.
Категорія: 47