Справа № 297/2541/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Драб В. І., при секретарі
Гарані О. А., за участю представників
позивачів за дорученнями адвоката
ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її
представника за довіреністю адвоката
ОСОБА_4, представника відповідача
Берегівської міської ради за
довіреністю ОСОБА_6, представника
третьої особи за довіреністю Шинкевич
Е. Й., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Берегово цивільну
справу за позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до
ОСОБА_3, Берегівської міської ради,
третя особа на стороні відповідачів
управління Держземагентства у
Берегівському районі, про визнання
недійсними державного акту та рішення
Берегівської міської ради, а також
стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися до
Берегівського районного суду з позовом
до ОСОБА_3 В, Берегівської міської ради,
третя особа без самостійних вимог на
стороні відповідачів управління
Держземагентства у Берегівському
районі, про визнання недійсними
державного акту та рішення
Берегівської міської ради.

А саме, просили визнати недійсним
рішення Берегівської міської ради XIII-ї
сесії V-го скликання від 01.06.2007 року в
частині передачі ОСОБА_3 земельної
ділянки у АДРЕСА_1, площею 0,0429 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд; а також визнати недійсним
державний акт серії ЯЕ № 465799
від 28 січня 2009 року, виданий на ім'я
ОСОБА_3 на право власності на земельну
ділянку в АДРЕСА_1, площею 0,0429 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд.

Згодом збільшили позовні вимоги, а
саме, попросили також стягнути з
відповідачки ОСОБА_3 на їхню користь
завдані збитки, завдану порушенням
останньою конструктивних елементів
будинку, а саме, при здійсненні нею
будівельних робіт на горищі.

Позов мотивований тим, що позивачі є
співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Кожен з них є власником 1/2 частини
вказаної квартири, згідно свідоцтва
про право на спадщину, виданого 13
грудня 2003 р. Берегівською державною
нотаріальною конторою.

Крім цього, з 2 серпня 2007 р. по 15 жовтня
2009 р. квартира № 3 була у власності
позивачки ОСОБА_8, яку отримала
внаслідок укладення договору
купівлі-продажу.

Відповідачка ОСОБА_3 має у власності
квартиру № 1 у цьому ж триквартирному
будинку.

У 2006 році позивачі звернулися до
міськради з заявою про приватизацію
частини земельної ділянки спільного
двору, про що і було прийнято рішення
міськради 15 червня 2006 р. № 37. Це ж
рішення Берегівська міськрада власним
рішенням № 996 від 23 січня 2009 р. -
скасувала як незаконне у зв'язку з
протестом Берегівського міжрайонного
прокурора від 24.12.2008 р.

У 2008 р. за скаргою сина першої
відповідачки, тодішнього власника
квартири № 1, була порушена кримінальна
справа відносно позивачки ОСОБА_8 через
те, що в акті погодження меж вона
підписалась за сусіда по будинку.
Справа була закрита у зв'язку з дійовим
каяттям.

І незважаючи на викриття її
правопорушення, аналогічне по суті
відступлення від закону утаємничено
від неї вчинила відповідачка ОСОБА_3:
вона не розписувалась за власника
квартири № 2 і № 3 у протоколі
узгодження меж, а просто проігнорувала
обов'язок узгодження меж.

Постановою Берегівського районного
суду від 5 січня 2011 р., прийнятою за
позовом першої відповідачки, скасовано
також п. 2.1 рішення Берегівської
міськради від 04.09.2009 р. № 1229 про
передачу позивачам (тобто
співвласникам квартири № 2 цього ж
будинку) у приватну власність 0,0423 га.
прибудинкової території. Підставою
прийняття постанови суду було те, що
позивачі не узгодили з першою
відповідачкою меж суміжного
землекористування.

З моменту успадкування позивачкою 1/2
частини квартири № 2, тобто з грудня 2003
р. і до цього часу ОСОБА_8 в
успадкованій частині квартири не
проживає, нею не користується, маючи
постійне житло за іншою адресою.
Квартирою більше десяти років повністю
користується брат позивачки - позивач
ОСОБА_9

Колишній чоловік першої позивачки
ОСОБА_10 з 2009 р. проживає у сусідній
квартирі № 3 цього ж дому зі своєю
другою дружиною. Тому позивачка не
навідується до квартири № 2, яка
частково їй належить, також з
морально-етичних причин.

Позивачі не знали, що ОСОБА_3,
перешкоджаючи їм у приватизації
ділянки, сама, утаємничено від них, не
погоджуючи меж землекористування з
позивачами та з власником квартири № 3,
приватизувала чотири різні ділянки
спільного двору загальною площею 0,0429
га., тобто практично всю земельну
ділянку, крім землі під їх квартирами
та місця проходу.

Акт встановлення та погодження
зовнішніх меж від 15 квітня 2008 р. не
містить підпису позивачки, оскільки
питання приватизації ні ОСОБА_3, ні
міськрада з нею не погоджувала, на
сесію міськради, де було прийнято
рішення про надання всієї ділянки
(спільного двору першій відповідачці) -
її не запрошували. Рішення міськради
про надання ділянок ОСОБА_3 було
прийняте без скасування попереднього
рішення міськради, прийнятого у 2006 р. на
користь позивачки. Незрозуміло, яким
чином міськрада могла видати два
однакових рішення на одні і ті ж самі
ділянки спільного двору з часовою
різницею в один рік - без скасування
свого попереднього рішення. Адже
попереднє рішення, прийняте на користь
позивачки, було скасовано тільки у 2009 р.
за 5 днів до отримання державного акту
ОСОБА_3

У грудні 2010 року у зв'язку із залученням
ОСОБА_8 до участі у справі у якості
третьої особи за адміністративним
позовом ОСОБА_3 їй стало відомо, що
незважаючи на вчинювані ОСОБА_3
позивачам всілякі перешкоди у
приватизації землі, вона сама
приватизувала всю земельну ділянку
спільного двору на підставі рішення
Берегівської міськради від 1 червня 2007
р. № 346, отримавши про це державний акт
28 січня 2009 р.

Приватизація земельної ділянки ОСОБА_3
у 2009 р. була допущена міськрадою
всупереч закону і тому позивачі
просили скасувати вищенаведені
рішення міської ради та виданий на його
підставі державний акт.

Крім того, вказали, що перша
відповідачка ОСОБА_3, набувши право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
здійснила не тільки внутрішнє
перепланування належних їй приміщень,
але і добудову, самочинно захопивши
територію спільного двору, а також
привласнила частину спільного горища;
а спільне горище, згідно рішення
Конституційного Суду від 2 березня 2004
року N 4-рп/2004, приватизації не підлягає.

ОСОБА_3 не мала належно затвердженого
проекту на розширення площі своїх
приміщень за рахунок самовільного
захоплення спільного двору. При цьому
порушила конструктивні елементи
будинку та завдала матеріальної шкоди
позивачам, власникам квартири № 2.

При проведені перегородження
території горища, ОСОБА_3 влаштувала
цегляну стіну на спільній квартирній
стіні, яка для таких навантажень не
розрахована, і тому призводить до
осідання з трісканням та обвалюванням
штукатурки у їх квартирі.

ОСОБА_3 до цього часу не закінчила
будівельно-монтажні роботи: відсунувши
черепицю над їх квартирою, вона
залишила відкритим частину даху,
виставивши горище над позивачами з їх
квартирою на замокання атмосферними
опадами.

Актом комісії міськради від 2 жовтня 2013
р. вказане правопорушення
підтверджене, зроблена пропозиція
відновити пошкодження покрівлі до 1
листопада 2013 р., що відповідачкою з нами
до цього часу не погоджено, роботи по
відновленню даху не виконані.

Позивачкою ОСОБА_8 у ТзОВ «Угоча
Пріорбуд», яке є компетентним з питання
оцінки будівельно-монтажних робіт, на
підставі наведеного акту комісії
Берегівської міськради від 2 жовтня 2013
р. замовлено кошторис на
відновлювальні роботи пошкодженого
даху та квартири № 2. Згідно кошторису,
вартість відновлювальних робіт разом з
матеріалами становить 8326 грн., вартість
виготовлення кошторису складає 373,70
грн., а всього 8699,70 грн., що і становить
розмір нанесеної позивачам
матеріальної шкоди по
відновлювальному ремонту, який буде
проведено ремонтною організацією на
їхнє замовлення.

Відповідачка ОСОБА_3 до середини літа
2013 р. запевняла позивача ОСОБА_9 про
обов'язкове закінчення робіт по
реконструкції її квартири АДРЕСА_1 або
хоча би про принаймні надання йому
матеріалів для ізоляції порушеного нею
даху. Однак цього не сталося.

Проживаючи сам у квартирі № 2, ОСОБА_9 до
останнього часу був впевнений у тому,
що відновлення даху, пошкодженого
внаслідок реконструкції квартири
відповідачки, буде виконане, адже без
цього вона не може здійснити прийняття
квартири в експлуатацію, що буде для
неї обов'язковим діючим стимулом.

І тільки влітку 2013 р., коли відповідачка
ОСОБА_3, порушивши правила
добросусідства, домоглася незаконного
притягнення власниці квартири № 3 до
адмінвідповідальності за те, що вона за
власний кошт зробила бетонні тротуари
і доріжки у спільному дворі - при
вивченні документів на реконструкцію
житлових та нежитлових приміщень
спільного будинку, належних ОСОБА_3,
виявилось, що будівельні роботи,
виконані всупереч закону, без
належного проекту виявились на папері
закінченими, а реконструйовані
приміщення відповідачки прийняті в
експлуатацію за наявності грубого та
явно незакінченого будівництва. Тоді ж
у кінці літа 2013 р. позивачам стало
відомо, що обіцянки відповідачки
закінчити будівництво шляхом
відновлення пошкодженої нею ізоляції
горища були марними, оскільки вона
домоглась на папері прийняття квартири
в експлуатацію без повідомлення їх про
це.

Окрім того, позивач ОСОБА_9 просив
стягнути з відповідачки завдану йому
моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 2000
гривень, а саме, за її некоректну
поведінку, зокрема, її довготривалі
невиконані обіцянки завершити роботи,
що у свою чергу, викликала у нього
переживання та душевні страждання,
занепокоєння, нервозність, відчай та
сором від того, що з ним як єдиним
мешканцем і співвласником квартири
можна не рахуватись, можна ставитись
зверхньо і зневажливо.

Позивачі також просили стягнути з
відповідачів сплачений судовий збір.

Позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судове
засідання не з'явилися, однак подали
заяву, згідно якої просили справу
розглянути за їх відсутності, за участю
їх представника ОСОБА_1 (а.с. 105).

Представники позивачів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов
підтримали з підстав, викладених у
позовній заяві та заяві про розширення
позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечила, вказавши, що у позивачів
нема жодного документа, який би доводив
неправомірність видачі їй державного
акта на право приватної власності на
землю.

Представник відповідачки ОСОБА_4 у
судовому засіданні підтримав думку
своєї довірительки, при цьому додавши,
що позов є недоведеним, адже базується
на твердженні позивачів, що спірна
земельна ділянка є ділянкою
багатоквартирного будинку, тому не
може бути приватизованою. Однак такий
висновок вважає помилковим, так як
більше 30 років земельною ділянкою
користувалися квартиронаймачі, отже
всі вони були землекористувачами і
мали право на приватизацію земельної
ділянки, якою користувалися.

Представник відповідача Берегівської
міської ради ОСОБА_6 у судовому
засіданні залишив вирішення позову на
розсуд суду.

Представник третьої особи Шинкевич Е.
Й. у судовому засіданні також залишила
вирішення позову на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_11 у судзасіданні дала
покази, згідно яких вона проживала у
спірному будинку 7 років тому. Між
власниками квартир була усна
домовленість щодо порядку
користування земельною ділянкою біля
будинку, що вони робили протягом 30
років. Вона погоджувала з
відповідачкою ОСОБА_3 акт погодження
меж, ставила у ньому свій підпис. Горище
будинку на час її проживання у ньому
було спільним, мало два входи, прохід
був вільним, а стіни - не було. ОСОБА_3
згодом робила реконструкцію та
добудову горища. У дворі раніше була
котельня, яку було видно з вікон
квартири без перешкод. У серпні 2007 року
квартиру вона продала.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні
показав, що він працював на фірмі, яка
займалась виготовленням проектної
документації. Між ОСОБА_3 та їхньою
компанією була усна угода про
виготовлення проектної документації,
яка згодом була розірвана. Потім цю
документацію виготовила інша
організація. Він, як землевпорядник,
робив заміри, малював кадастрові плани,
робив проектні заміри, підписав акт
погодження меж. ОСОБА_3 не пред'являла
їм документ на право власності на
квартиру.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні
показала, що вона раніше проживала зі
своїми батьками, які орендували
квартиру за адресою АДРЕСА_1. Зокрема,
вона була зареєстрована у квартирі як
така, що там проживає. При цьому, вони
користувалися прилеглою земельною
ділянкою до будинку, в якому
розташована їх квартира, як і кожен з
власників квартир у будинку. Тобто
кожен користувався часткою земельної
ділянки. Горище будинку раніше не було
розподіленим.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, заслухавши покази
свідків, перевіривши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності,
враховуючи всі обставини, що мають
істотне значення по справі, суд вважає,
що збільшений позов підлягає до
часткового задоволення, виходячи із
наступного.

Позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 успадкували
за померлим батьком по 1/2 частинах
квартиру за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 10). Їх
право власності зареєстроване (а.с.
11).

02 серпня 2008 року ОСОБА_11, ОСОБА_14,
ОСОБА_13 продали, а ОСОБА_8 купила
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 20).

15 жовтня 2009 року ОСОБА_8 продала, а
ОСОБА_10 купив вищезазначену квартиру
(а.с. 21).

Рішенням Берегівської міської ради
XIII-ї сесії V-го скликання від 01.06.2007 року
передано безоплатно ОСОБА_3 земельну
ділянку в АДРЕСА_1, площею 0,0429 га, з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (а.с. 15).

На підставі наведеного рішення,
відповідачці виданий державний акт
серії ЯЕ № 465799 від 28 січня 2009 року на
ім'я ОСОБА_3 на право власності на
земельну ділянку в АДРЕСА_1,
площею 0,0429 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (а.с. 25)

Згідно відповіді на адвокатський запит
КП «Берегівське БТІ Берегівської
райради», на земельній ділянці по
АДРЕСА_1, станом на 1990 рік, було
розташовано такі надвірні будівлі: 2
сараї та убиральня. З 1995 року
квартиронаймачі почали приватизувати
квартири, і ні до однієї із квартир
надвірні будівлі включено не було.
Згідно ст. 10 п.2 Закону «Про
приватизацію державного житлового
фонду», власники квартир
багатоквартирного будинку є
співвласниками допоміжних приміщень,
які приватизації окремо не підлягають.
На ділянках, які незаконно
приватизувала ОСОБА_3, розташовані два
сараї спільного користування, вхід на
спільне горище, прохід до газового
лічильника квартири № 3 (а.с. 18).

Згідно коду 1122.1- 1122.3 Державного
класифікатора будівель і споруд ДК
018-2000 (затв. наказом Держстандарту
України від 17.08.2000 № 507), будинки з
трьома і більше квартирами є
багатоквартирними будинками.

Як встановлено у судовому засіданні,
будинок за адресою АДРЕСА_1, має три
квартири, отже, є багатоквартирним.

Надавати у приватну власність земельні
ділянки співвласникам
багатоквартирного будинку для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд власникам квартир
багатоквартирного будинку заборонено
статтею 42 ЗК України. До того ж, це не є
можливим, оскільки неможливо створити
об'єкт земельних відносин - земельну
ділянку, не порушуючи єдиний комплекс
нерухомого майна,
архітектурно-будівельні, санітарні та
протипожежні норми.

Передаючи у приватну власність ОСОБА_3
частину земельної ділянки з
прибудинкової території
багатоквартирного будинку,
Берегівська міська рада порушила
«Правила користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків» (затв.
постановою КМУ від 8 жовтня 1992 р. №
572), не врахувала, крім інших положень,
те, що виділення земельної ділянки з
прибудинкової території власникам
квартир і нежитлових приміщень будинку
в натурі та їх окреме відчуження - не
допускалося.

Ця заборона існує і на законодавчому
рівні, відповідно до змісту ч. 5 ст. 10
Закону «Про приватизацію державного
житлового фонду», яка відсилає до
наведеної вище ст. 42 ЗК України.

Також, згідно акта перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 10.10.2013 року,
складеного державною інспекцією
сільського господарства в
Закарпатській області, рішення про
затвердження землевпорядної
документації ОСОБА_3 на земельну
ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0429 га
Берегівською міською радою не
приймалося, що суперечить вимогам ст. 30
ЗУ «Про землеустрій». Актом
констатовано, що в цілому рішення
міської ради про передачу ОСОБА_3
земельної ділянки на праві приватної
власності суперечить вимогам ст.ст. 42,
96, 120 ЗК України, ст.ст. 22, 25, 30 ЗУ «Про
землеустрій» та підпадає під дію ст. 155
ЗК України (а.с. 55-56).

Крім цього, як видно із акту
встановлення та погодження зовнішніх
меж земельної ділянки від 15 квітня 2008
року, представники суміжних
землекористувачів ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 та ОСОБА_9 погодили межі
земельної ділянки, яку приватизувала
ОСОБА_3 (а.с. 16). При цьому, ОСОБА_8, як
власник квартири № 3 (на той час) та 1/2
частини квартири № 2 будинку не
погоджувала межі земельної ділянки.

Статтею 196 ЗК України передбачено, що
державний земельний кадастр включає
кадастрові зйомки, а відповідно до п. б)
ч. 2 ст. 198 ЗК України, кадастрова зйомка
включає погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками та
землекористувачами.

Судом встановлено, що земельна ділянка,
яку приватизувала ОСОБА_3, межує із
земельною ділянкою, на якій
розташовані квартири, належні станом
на дату погодження меж (15 квітня 2008
року) позивачці ОСОБА_8

Таким чином, відповідачка ОСОБА_3, у
порушення вимог вищезазначених норм,
не погодила з ОСОБА_8 межу
землекористування.

Вищезазначене доводить, що рішення
відповідача Берегівської міської ради
про передачу у власність відповідачці
ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 в
м. Берегово, видане з рядом порушень, а
тому підлягає скасуванню, так як і
державний акт на право приватної
власності на землю, виданий на підставі
цього рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Актом розгляду звернення позивачки
ОСОБА_8, складеним комісією
Берегівської міської ради від 02.10.2013
року, встановлено, що внаслідок
проведення будівельних робіт по
реконструкції будинку по АДРЕСА_1,
ОСОБА_3 не було відновлено частину
кровлі, що привело до часткового
затікання дощовими водами кімнат в
будинковолодінні ОСОБА_8, що межує з
будівлею ОСОБА_3 Комісією
запропоновано відповідачці ОСОБА_3
провести роботи по відновленню кровлі
до 1 листопада 2013 року (а.с. 62).

Відновлювальний ремонт пошкодженого
примикання даху на будинку, згідно
зведеного кошторисного розрахунку
будівництва, коштуватиме 8326 грн. (а.с.
67-72). Вартість складання кошторису
склала 373 грн. 70 коп. (а.с. 63).

У частині стягнення моральної шкоди
позов є недоведеним, тому в цій вимозі
позивача ОСОБА_9 слід відмовити.

Вимога про стягнення судового збору
підлагає задоволенню на підставі ст. 88
ЦПК України.

Керуючись ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію
державного земельного фонду», ст. 42 ЗК
України, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, 10, 15, 60,
88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Збільшений позов задовольнити
частково.

Визнати недійсним рішення
Берегівської міської ради XIII-ї сесії
V-го скликання від 01.06.2007 року в частині
передачі ОСОБА_3 земельної ділянки у
АДРЕСА_1, площею 0,0429 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Визнати недійсним державний акт серії
ЯЕ № 465799 від 28 січня 2009 року на ім'я
ОСОБА_3 на право власності на земельну
ділянку в АДРЕСА_1, площею 0,0429 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 8699 (вісім тисяч шістсот
дев'яносто дев'ять) гривень 70 копійок
завданої матеріальної шкоди.

У стягненні моральної шкоди з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_9, - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
Берегівської міської ради на користь
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суму сплаченого
судового збору в розмірі 144 (триста
сорок чотири) гривні 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 суму сплаченого судового збору
в розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять)
гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Драб В. І.