Справа № 204/4923/14-ц
Провадження № 2/204/2060/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Таран К.В.

за участю відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Управління
праці та соціального захисту населення
Карлівської райдержадміністрації до
ОСОБА_1 про стягнення державних коштів,
-

в с т а н о в и в:

07 липня 2014 року позивач звернувся до
суду з вищевказаною позовною заявою. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог посилається на те, що 13.11.2007 року
ОСОБА_2 звернулася до управління праці
та соціального захисту населення
Машівського районної державної
адміністрації з заявою про виплату
тимчасової державної допомоги на
дітей, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів. Згідно виконавчого
листа № 12.230, виданого 22.11.1999 р.
Амур-Нижньодніпровським райсудом м.
Дніпропетровськ її колишній чоловік
ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати
аліменти у розмірі 1/4 частини його
заробітку, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на користь ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.
Згідно п. 5 Порядку призначення та
виплати тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме - тимчасова допомога
призначається і виплачується за місцем
проживання (перебування) одного з
батьків, який утримує дитину,
управлінням праці та соціального
захисту населення
райдержадміністрації. Тимчасова
допомога призначається кожні шість
місяців, починаючи з місяця в якому
подані усі необхідні документи.
Тимчасова допомога призначається в
розмірі 30 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дитини відповідного віку. Відповідно
до п. 15 Порядку про призначення та
виплати тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
лютого 2006 року № 189 - покриття витрат,
пов'язаних з виплатою тимчасової
допомоги, здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету, наданих як
субвенція з місцевого бюджету. На
підставі представлених документів,
з'ясовано, що ОСОБА_1, 1977 р. н., ухиляється
від сплати аліментів на утримання
дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. на
користь ОСОБА_2 Допомога на дитину була
призначена з 01.11.2007 р. по 28.02.2013 р. в
розмірі 12221 грн. 40 коп. 11.02.2013 року до
управління праці та соціального
захисту населення Карлівської
райдержадміністрації надійшла довідка
з Індустріального ВДВС
Дніпропетровського МУЮ, про те що
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період
03.02.2011 р. по 21.12.2012 р. сплачувалися
аліменти. Отже в цей період вона
втратила право на отримання тимчасової
державної допомоги. На підставі
вищевикладеного сума переплат з 01.2007 р.
по 29.02.2013 р. склала - 8007 грн. 30 коп.
Розпорядженням управління від 15.05.2013 р.
виплату допомоги припинено з 01.03.2013
року, у зв'язку з можливістю батька
утримувати дитину. Управління
зверталося до ОСОБА_1 за адресою
вказаною у виконавчому листі ще у 2013
році з проханням добровільно внести на
рахунок управління кошти виплачені
ОСОБА_2 в сумі 8007 грн. 30 коп.. однак
відповідач на лист не відреагував, на
даний час державні кошти боржником на
рахунок управління не повернуті.
Просив: стягнути з ОСОБА_1, 1977 р. н.
(ідентифікаційний номер невідомо,
встановити немає можливості), кошти в
сумі 8007 грн. ЗО коп. на рахунок 3759
управління праці та соціального
захисту населення Карлівської
райдержадміністрації МФО 831019 УДК у
Полтавській області .
Встановити місце фактичного
проживання та реєстрації ОСОБА_1
Розглянути справу за відсутності
представника управління праці та
соціального захисту населення
Карлівської райдержадміністрації.
Матеріали справи надіслати на адресу
управління.

У судове засідання позивач не з'явився,
надав до суду письмову заяву в якій
просив розглянути справу без його
участі (а. с. 3).

У судовому засіданні відповідач
позовні вимоги не визнав, просив у їх
задоволенні відмовити у повному
обсязі, посилаючись на докази та
обставини викладені у письмових
запереченнях наданих до матеріалів
справи (а. с. 39-41).

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Як встановлено у судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи, 13.11.2007
року ОСОБА_2 звернулася до управління
праці та соціального захисту населення
Машівського районної державної
адміністрації з заявою про виплату
тимчасової державної допомоги на
дітей, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів. Згідно виконавчого
листа № 12.230, виданого 22.11.1999 р.
Амур-Нижньодністровським райсудом м.
Дніпропетровськ її колишній чоловік
ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати
аліменти у розмірі 1/4 частини його
заробітку, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на користь ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.

Допомога на дитину була призначена з
01.11.2007 р. по 28.02.2013 р. в розмірі 12221,40 грн.

11.02.2013 року до управління праці та
соціального захисту населення
Карлівської райдержадміністрації
надійшла довідка з Індустріального
ВДВС Дніпропетровського МУЮ, проте що
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період
03.02.2011 р. по 21.12.2012 р. сплачувалися
аліменти. Отже в цей період вона
втратила право на отримання тимчасової
державної допомоги. Розпорядженням
управління від 15.05.2013 р. виплату
допомоги припинено з 01.03.2013 року, у
зв'язку з можливістю батька утримувати
дитину. На підставі вищевикладеного
сума переплат з 01.11.2007 р. по 29.02.2013 р.
склала - 8007 грн. 30 коп., яку позивач
просить стягнути з відповідача.

Судом встановлено, що відповідач
сплачує аліменти через Приватбанк на
платіжну карту на ім'я ОСОБА_2, що
підтверджується наданими до
матеріалів справи копіями квитанцій.

За Довідкою ВДВС Індустріального
району м. Дніпропетровська станом на
01.08.2014р. борг відповідача за аліментами
складав 1594,35 грн. Платіж в сумі 1000,00 грн.
сплачено 04.08.2014 року та на теперішній
час відповідач має заборгованість за
аліментами 594,35 грн., що складає менше
місячної нарахованої суми до сплати.

Слід зазначити, що з моменту
призначення сплати аліментів та до
теперішнього часу відповідно до
Довідки ВДВС Індустріального району м.
Дніпропетровська, а також у період
призначення позивачці державної
допомоги у зв'язку з несплатою
аліментів, відповідач сплачував
аліменти щомісяця з яких є деякі
пропуски сплати проте зробити висновок
про злісне ухилення від сплати
аліментів (у розумінні діючого
законодавства) не можливо.

Відповідно до вимог ст. 196 СК України у
разі виникнення заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», передбачена ст.
196 СК України відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів. Суд може зменшити
розмір неустойки з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів, а за передбачених
ст. 197 СК України умов - повністю або
частково звільнити його від сплати
заборгованості.

Відповідно до п. 10 ст. 181 СК України, суми
наданої дитині тимчасової державної
допомоги підлягають стягненню з
платника аліментів до Державного
бюджету у судовому порядку.

В супереч ч. 2 ст. 191 СК України
позивачем не надано до матеріалів
справи доказів того, що ОСОБА_2 вживала
заходів щодо одержання аліментів, але
не могла їх одержати у зв'язку зі
злісним ухиленням відповідача від їх
сплати.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України, передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов не підлягає
задоволенню. Позивач не довів та не
навів підстав, визначених законом щодо
вини відповідача у злісному ухиленні
від сплати аліментів. Таким чином, суд
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні позову Управління праці та
соціального захисту населення
Карлівської райдержадміністрації до
ОСОБА_1 про стягнення державних коштів.

На підставі ст. 88 ЦПК України,
враховуючи результат розгляду справи,
суд вважає за необхідне судові витрати
віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 15, 30-33, 57, 58, 60, 61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК
України, п.10 ст. 181 СК України, п. 12, 2
Порядку про призначення та виплати
тимчасової державної допомоги дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.02.2006
року № 189, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог Управління
праці та соціального захисту населення
Карлівської райдержадміністрації до
ОСОБА_1 про стягнення державних коштів -
відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду.

Суддя
О. В. Нізік