Справа № 296/5048/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді - Рожкової О.С.,

за участю: секретаря судового
засідання Каторжинської Т.В.,

представника позивача Гриценка Я.А.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши y відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Житомирі
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «М.Г.І.»
до Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»,
ОСОБА_4 про визнання частково недійсним
договору іпотеки, -

В С Т А Н
О В И В :

В червні 2014 року ТОВ «М.Г.І.» (далі
позивач) звернулося до суду з позовом
до ТОВ «Всеукраїнський Акціонерний
Банк» (далі відповідач) про визнання
недійсними п. 8.5., п. 8.5.1, п. 8.5.2., п.8.5.3., п.
8.5.4, статті 8, «Задоволення вимог
Іпотекодержателя» договору іпотеки
від 08 травня 2007 р., укладеного між ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний банк» та
ТОВ «М.Г.І.».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 08.05.2007 р. між ОСОБА_4 та ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний банк»
укладено кредитний договір № 219,
відповідно до умов якого, банк надав
позичальнику кредит у сумі 150 000,00
доларів США, під 14 % річних. Повернення
кредиту здійснюється згідно
встановленого графіку з кінцевим
терміном 05.05.2017 р. На виконання умов
кредитного договору між банком та ТОВ
«М.Г.І.» 08.05.2007 р. укладено іпотечний
договір. Предметом іпотеки є
адміністративно-побутова будівля, літ.
«А», з/бетон, загальною площею 869,8 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач вважає, що п. 8.5., п. 8.5.1., п. 8.5.2., п.
8.5.3.договору іпотеки не відповідають
нормам чинного законодавства через
відсутність на момент укладання
кредитного договору застереження в ст.
37 Закону «Про Іпотеку» щодо
задоволення забезпеченої іпотекою
вимоги шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки у разі спеціального
застереження в іпотечному договорі про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні просила у задоволенні позову
відмовити. Подала письмові
заперечення, у яких зазначила, що на
момент укладення договору ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний банк» та
ТОВ «М.Г.І.» діяли вільно, за власним
бажанням і в межах норм, передбачених
чином законодавством (а.с. 25-27, 40-41).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
повторно не з"явилась, про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином (а.с.34,37).

Заслухавши думку учасників судового
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 травня 2007 р. між
ОСОБА_4 та ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний банк» укладено кредитний
договір № 219 (а.с. 6, 7), згідно умов якого,
банк надав позичальнику кредит у сумі
150 000,00 доларів США, під 14 % річних з
кінцевим терміном повернення 05.05.2017
року.

На виконання умов кредитного договору,
між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний
банк» та ТОВ «М.Г.І.» 08.05.2007 р. укладено
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу - ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за № 6637.
Предметом іпотеки є
адміністративно-побутова будівля, літ.
«А», з/бетон, загальною площею 869,8 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
8,9).

Відповідно до ст. 575 ЦК України,
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Статтею 627 ЦК України, передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» в редакції, яка діяла на
момент укладання договору іпотеки,
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Договір про задоволення вимог
іпотеко держателя, який передбачає
передачу "іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки рахунок
виконання основного зобов'язання, є
правовою підставою для реєстрації
права власності іпотеко держателя на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Банк повідомив ТОВ «М.Г.І.» та боржника
за кредитним договором про те, що строк
виконання зобов'язань за Кредитним
договором є таким, що настав. У
відповідності до ст. 35 Закону України
«Про іпотеку», банком направлено
вимогу відповідно до якої поручителю
запропоновано у 30-ти денний строк від
дня пред'явлення вимоги виконати
зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним
договором № 219 від 08.05.2007 та повернути
заборгованість в розмірі 52 670,97
(п'ятдесят дві тисячі шістсот сімдесят
доларів США 06 центів) USD, що за курсом
НБУ станом на 08.05.2014 р. становить 613 687,75
(шістсот тринадцять тисяч шістсот
вісімдесят сім) гривень 75 копійок, з
яких: 51 778,20 USD - прострочена
заборгованість за кредитом; 892,77 USD -
заборгованість по сплаті відсотків. А
також 38 957,52 грн. - штраф/пеня за
несвоєчасне погашення кредиту
(неустойка) (а.с. 18).

Згідно із п 6.1.6. договору іпотеки
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку,
якщо при настанні строку виконання
зобов'язання (тієї чи іншої частини),
якщо воно не буде виконане.

Відповідно до п. п. 6.1.7. договору іпотеки
у випадку невиконання чи неналежного
виконання іпотекодавцем зобов'язання в
цілому або в частині, а також в інших
випадках, передбачених цим договором,
кредитним договором, чинним
законодавством, іпотекодержатель має
право задовольнити свої вимоги за
рахунок предмета іпотеки в повному
обсязі в порядку, передбаченому
договором іпотеки та чинним
законодавством.

Згідно п. п. 8.5. іпотекодержатель має
право на задоволення його вимог в
позасудовому порядку.

Відповідно до положень ст. 36 Закону
України «Про іпотеку» (в редакції
станом на 23.02.2006 року, яка діяла на день
укладення іпотечного договору) сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя,
який підлягає нотаріальному
посвідченню і може бути укладений в
будь-який час до набрання законної сили
рішенням суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, яким також
вважається відповідне застереження в
іпотечному договорі, визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші встановлені цим
Законом способи звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя може передбачати:

передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання у
порядку, встановленому статтею 37 цього
Закону;

право іпотекодержателя від свого імені
продати предмет іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового
врегулювання будь-які наступні вимоги
іпотекодержателя щодо виконання
боржником основного зобов'язання є
недійсними.

Згідно вимог ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі. Іпотекодержатель
набуває предмет іпотеки у власність за
вартістю, визначеною на момент такого
набуття на підставі оцінки предмета
іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності.

За правилами ч.2 ст.628 ЦК України сторони
мають право укласти договір, в якому
містяться елементи різних договорів.

Таким чином, аналіз наведених
нормативних положень Закону України
«Про іпотеку», дає суду підстави
вважати, що спірними пунктами
договорів іпотеки сторони передбачили
майбутній порядок звернення стягнення
на іпотечне майно шляхом позасудового
врегулювання спору, відповідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, а тому банк має право
обрати порядок звернення стягнення на
іпотечне майно, в тому числі на
позасудовий.

Відтак, позовні вимоги ТОВ «М.Г.І.» є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки іпотечний договір
укладено 08.05.2007 року, а з вимогами про
визнання частково недійсним вказаного
договору позивач звернувся 06.06.2014 року,
тобто після закінчення встановленого
чинним законодавством строку позовної
давності, останнім пропущено строк
звернення до суду з такими вимогами.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 -
215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І
Ш И В :

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю «М.Г.І.» в задоволенні
позову до Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
Акціонерний Банк», ОСОБА_4 в повному
обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м.Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні при оголошенні рішення суду,
протягом того ж строку з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Cуддя
О. С. Рожкова