Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської
області у складі:

головуючого судді
Суходольського О.М.

при секретарі
Івлєвій С.М.

з участю позивачки
ОСОБА_1

представника позивачки
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про розподіл спільного майна
подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним
позовом, мотивуючи свої позовні вимоги
тим, що з 20.11.1993р. вона з відповідачем
ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому
шлюбі. Шлюб був розірваний 26.08.2014р.
згідно рішення Черкаського районного
суду. Від шлюбу сторони мають двох
дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
Відповідач зловживає спиртними
напоями, на цьому грунті влаштовував
скандали та бійки. Вказує, що сторони
під час шлюбу спільною працею та за
кошти сім'ї побудували житловий
будинок АДРЕСА_1, який зареєстрований
за відповідачем на підставі свідоцтва
про право власності від 25.08.1999р. №10.
Даний будинок є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. В будинку
проживає вона з неповнолітнім сином
ОСОБА_6. З жовтня 2010р. вона з
відповідачем стали проживати окремо:
відповідач переїхав проживати до своєї
матері, спільне господарство вони не
ведуть, бюджет окремий. Позивачка
вважає, що оскільки з нею проживає
неповнолітній син, відповідач
недобросовісно сплачує аліменти, маючи
на даний час заборгованість по сплаті
аліментів близько 30000грн., не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
неодноразово виносив з дому спільне
майно, яке фактично пропивав, завдаючи
шкоду інтересам сім'ї, тому суд має
право відповідно до ч.2, 3 ст.70 СК України
відступити від засад рівності часток
подружжя на її користь.

У зв'язку з цим, позивачка звернулась до
суду та просить визнати жилий будинок з
господарськими спорудами АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1.
Поділити вказане майно, визнавши право
власності за позивачкою на 3/5 частин
будинковолодіння, а за відповідачем 2/5
частин.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_2 підтримали
позовні вимоги в повному обсязі,
просили позов задовольнити. Додатково
позивачка вказала, що десь рік тому
вона обмежила відповідачу доступ до
будинку і змінила замки від вхідних
дверей. З 2010р. вона з відповідачем
проживають окремо, з 2010р. вона утримує
будинок самостійно і платить за
компослуги. За свої кошти вона
встановила в будинку бойлер, поклеїла
обої, змінила крани, встановила
лічильник на воду, змінила замки від
вхідних дверей, зробила стяжку стін і
стелі в літній кухні, тощо.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні позов
визнали частково, а саме щодо розподілу
майна не заперечували, однак вказали,
що 12% спірного будинковолодіння є
особистою приватною власністю ОСОБА_3,
оскільки відповідач отримав в дар
незакінчений будівництвом (готовністю
12%) будинок АДРЕСА_1 від своєї матері
ОСОБА_8 згідно договору дарування від
23.04.1996р. зареєстрованого в реєстрі за
№1009. На момент укладення договору
дарування, за вказаною адресою були
побудовані: фундамент, літня
кухня-сарай, пристройка, сарай, погріб,
уборна, огорожа №1-2, водоколонка №4, що
підтверджується заключенням з
архівної справи БТІ по спірному
домоволодінню. Вказані споруди
знаходяться там і на даний час. А на
місці старого будинку, який був
знесений, сторонами був побудований
новий будинок. Крім цього, відповідач
вважає, що відсутні підстави для
відступу від рівності часток подружжя
і збільшення частки майна на користь
позивачки. Витрати на утримання
будинку АДРЕСА_1 він не несе з 2010року,
оскільки з вказаного часу він в будинку
не проживає. Спиртними напоями від не
зловживає, а доводи позивачки з даного
приводу він вважає бездоказовими.
Допомогу на утримання дітей він надає в
межах можливого, з урахуванням того, що
він ніде офіційно не працює і має
тимчасові заробітки, тому і аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6
сплачує не регулярно. Вказав, що він
сплачує за навчання у Черкаському
медичному коледжі своєї старшої дочки
ОСОБА_9: в 2012р. сплатив суму 3275грн., в 2013р.
сплатив суму 3275грн., що підтверджується
квитанціями. Спільне майно не пропивав,
шкоду інтересам сім'ї не завдавав, і
доказів щодо цього позивачка не надала.
У зв'язку з цим, відповідач просив
поділити 88% спірного будинковолодіння
між сторонами (з урахуваннм того, що 12%
будинковолодіння є його особистою
приватною власністю) в рівних частках
по 44% кожній із сторін.

В судовому засіданні допитані свідки
ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є сусідами
позивачки в с.Сагунівка та свідок
ОСОБА_12, яка є матір'ю позивачки. Свідки
пояснили, що з 1993р. з моменту спільного
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на ділянці
АДРЕСА_1 були побудовані: стара хата,
времянка, сарай, свининець. Стару хату
розвалили. Десь в 1994-1995р.р. батько
позивачки привіз камінь і зробив
фундамент під нову хату. З часом
сторони побудували нову хату. В період
спільного проживання між позивачкою та
відповідачем постійно виникали
сімейні сварки і скандали, оскільки
ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями і
навіть лікувався з даного приводу десь
у 2000р. Дітьми займається позивачка.
Відповідач матеріальної допомоги
дітям не надає. Зі спільного будинку
відповідач забирав майно, зокрема
забрав корморізку, яка була необхідна
по господарству.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши письмові докази по
справі, суд встановив наступні
фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що з 20.11.1993р. ОСОБА_3
та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому
шлюбі. Шлюб був розірваний 26.08.2014р.
згідно рішення Черкаського районного
суду Черкаської області. Від шлюбу
сторони мають двох дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 Позивачка разом із
неповнолітнім сином ОСОБА_6 проживають
в будинку АДРЕСА_1. З жовтня 2010р. сторони
стали проживати окремо: відповідач
переїхав проживати до своєї матері,
спільне господарство вони не ведуть,
бюджет окремий.

На підставі свідоцтва про право
власності від 25.08.1999р. №10 за
відповідачем ОСОБА_3 зареєстрований
жилий будинок АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримав в
дар незакінчений будівництвом
(готовністю 12%) будинок АДРЕСА_1 від
своєї матері ОСОБА_8 згідно договору
дарування від 23.04.1996р. зареєстрованого
в реєстрі за №1009. На момент укладення
договору дарування, за вказаною
адресою були побудовані: фундамент,
літня кухня-сарай, пристройка, сарай,
погріб, уборна, огорожа №1-2,
водоколонка №4, що підтверджується
заключенням з архівної справи БТІ по
спірному домоволодінню. Вказані
споруди знаходяться там і на даний час.
А на місці старого будинку, який був
знесений, сторонами в період шлюбу був
побудований новий будинок.

Суд констатує, що поясненнями
позивачки та показами свідків не може
бути спростований як доказ
вищевказаний договір дарування від
23.04.1996р., який суд визнає належним та
допустимим доказом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування.

Таким чином, суд вважає, що 12/100 частин
будинковолодіння, що розташоване
АДРЕСА_1, є об'єктом права особистої
приватної власності ОСОБА_3, тому
розподілу між сторонами не підлягають.

Оскільки, новий житловий будинок
(літ.А-1 на технічному плані) був
побудовний сторонами в період шлюбу,
тому на підставі ст.ст.60, 61 СК України
суд вважає 88/100 частин вказаного
будинковолодіння об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення.

Що стосується питання відступлення від
засад рівності часток подружжя згідно
ч.2 та ч.3 ст.70 СК України, про що вказує
позивачка, суд вважає наступне.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК.

Письмових доказів про те, що відповідач
в 2010р. залишив позивачці великі борги
за газ та воду, та що позивачка з 2010р.
самостійно сплачує за комунальні
послуги по утриманню спірного будинку,
- позивачкою до суду не надано.
Незалежно від цього, ту обставину, що
позивачка з 2010р. самостійно сплачує за
комунальні послуги по утриманню
спірного будинку, суд не вважає такою,
що має істотне значення для відступу
від засад рівності часток подружжя.

Судом встановлено, що станом на 01.10.2014р.
відповідач має заборгованість по
сплаті аліментів на користь позивачки
в сумі 26869грн. 15коп., що підтверджується
довідкою-розрахунком з ВДВС
Черкаського РУЮ від 16.10.2014р. З вказаної
довідки-розрахунку вбачається, що з
2010р. по лютий 2014р. відповідач фактично
не сплачував аліменти, а з березня 2014р.
почав сплачувати, однак не регулярно.
Позивачка не стягувала з відповідача
заборгованість по аліментах в судовому
порядку. Суд вважає, що дане питання про
стягнення заборгованості по аліментах
необхідно вирішувати в установленому
порядку.

Позивачкою подано до суду три
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від 18.01.2008р.,
09.11.2008р., 27.09.2009р., з яких вбачається, що
між сторонами склались складні сімейні
стосунки, виникали сварки, бійки, в т.ч.
з нанесенням один одному легких
тілесних ушкоджень. Однак, в подальшому
сторони не зверталися в суд із скаргами
приватного обвинувачення за ознаками
злочину, передбаченого ст.125 КК України.

Належних доказів про те, що відповідач
неодноразово виносив з дому спільне
майно і витрачав його на шкоду
інтересам сім'ї, про що вказує
позивачка, - до суду не надано. Суд не
вважає по справі суттєвою ту обставину,
що відповідач забрав з дому корморізку,
про що вказували свідки та пояснювала
позивачка.

Доводи позивачки та пояснення свідків
з приводу того, що відповідач зловживав
та зловживає спиртними напоями,
пропивав спільне майно, суд вважає
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки до суду не надано належних
доказів (висновків компетентних
органів, протоколів про
адмінправопорушення, характеризуючих
матеріалів сільської ради, тощо), які б
підтверджували дані обставини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
при вирішенні даного спору необхідно
керуватись принципом рівності часток
кожного з подружжя, визначеного в ч.1
ст.70 СК України, оскільки позивачка не
навела достатніх доводів та не надала
достатніх доказів, які б вказували на
необхідність відступлення від
принципу рівності часток подружжя та
вказували б на необхідність виділення
позивачці 3/5 частин спірного будинку, а
відповідачу 2/5 частин будинку.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача
підлягають стягненню на користь
позивачки 50% судових витрат по справі,
пропорційно задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст.ст.60, 61, 69, 70 Сімейного
кодексу України, ст.ст.88, 213-215 ЦПК
України суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати 12/100 частин будинковолодіння,
що розташоване АДРЕСА_1, об'єктом права
особистої приватної власності ОСОБА_3.

Визнати 88/100 частин будинковолодіння,
що розташоване АДРЕСА_1, об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Поділити спільне сумісне майно
подружжя, а саме: визнати за ОСОБА_1
право власності на 44/100 частини
будинковолодіння, що розташоване
АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право
власності на 56/100 частини
будинковолодіння (з урахуванням частки
особистої приватної власності), що
розташоване АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ?
частину судових витрат по справі, що
становить 121грн. 80коп., пропорційно до
задоволених позовних вимог.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення через суд першої
інстанції.

Повний текст рішення складений 27
жовтня 2014 року.

Суддя: О. М. Суходольський