Справа № 1319/7460/2012
пр.№ 2/464/1411/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2014 Сихівський районний суд
м.Львова

в складі: головуючого-судді Борачка М.В.

при секретарі Грицунь З.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» до ОСОБА_2, третя особа ВАТ
«Берестовецький спецкар'єр» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т
а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в
якому з врахуванням уточнених позовних
вимог просить стягнути з відповідача
680302,87 грн. заборгованості за кредитним
договором №100 від 27.03.2008 року зі змінами
згідно з Додатковим договором від
02.06.2008 року, з яких 548556,71грн. - основна
сума боргу; 35691,22грн. - прострочені
відсотки; 76070,01грн. - пеня по
простроченій основній сумі кредиту;
14276,47 грн. - пеня по простроченій сумі
відсотків; 5708,46грн. - упущена вигода. В
обґрунтування позовних вимого
посилається на те, що 29.11.2011 р. між
первісним кредитором ПАТ «КРЕДОБАНК»
та новим кредитором - позивачем ТзОВ
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» укладено двосторонній
«Договір факторингу шляхом купівлі
права грошової вимоги», згідно з яким
первісним кредитором відступлено
позивачу право вимоги за основним
зобов'язанням, а саме: кредитним
договором №100 від 27.03.2008 р., укладеним
між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2,
відбулась заміна кредитора. На
виконання кредитного договору
відповідач отримав від банку кредит в
розмірі 575 000 грн. на строк до 26.03.2023 р. зі
щомісячною сплатою процентів в розмірі
19% річних, які нараховуються на залишок
заборгованості по тілу кредиту. Таким
чином ПАТ «КРЕДОБАНК» свої
зобов'язання за кредитним договором
перед відповідачем виконав. Станом на
16.07.2014 року сума заборгованості за
кредитом становить 680302,87 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позов з уточненням
підтримала, дала пояснення аналогічні
змісту позовної заяви. Просить позов
задоволити.

Представник відповідач в судовому
засіданні позов заперечив, пояснив, що
чинним законодавством України не
передбачено віднесення до фінансової
послуги факторингу набуття
відступленого права грошової вимоги до
фізичної особи, а тому позовна вимога
про стягнення з відповідача коштів на
підставі договору факторингу є
безпідставною. Крім того, законом
визначено зобов'язання боржника
здійснити платіж факторові за умови, що
він одержав від клієнта або фактора
письмове повідомлення про
відступлення права грошової вимоги
факторові і в цьому повідомленні
визначена грошова вимога, яка підлягає
виконанню, а також названий фактор,
якому має бути здійснений платіж.
Однак, повідомлення, отримане
відповідачем від позивача містило лише
інформацію щодо відступлення ПАТ
«Кредобанк» права грошової вимоги ТзОВ
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» без зазначення будь-якої
іншої інформації. Позовна вимога про
стягнення 14276,47грн. пені по
простроченій сумі відсотків свідчить
про нарахування позивачем відсотків на
відсотки, які підлягають до сплати
згідно умов кредиту, що суперечить
нормам чинного законодавства. Також
вважає безпідставною позовну вимогу
про стягнення з відповідача 5708,46грн.
упущеної вигоди, оскільки у вигляді
упущеної вигоди відшкодовуються
тільки ті збитки, які б могли бути
реально отримані. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, хоча був належно
повідомлений про час і місце розгляду
справи.

Заслухавши думку учасників процесу,
дослідивши матеріали справи та
з'ясувавши її дійсні обставини справи,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Положення ст.1048 ЦК України
передбачають, що позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

У відповідності зі ст.ст.526, 530 ЦК
України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору і в
установлений договором строк. За
умовами ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором.

Судом встановлено, що 27 березня 2008 року
між ПАТ «Кредобанк» з однієї сторони і
ОСОБА_2 з другої сторони, було укладено
кредитний договір №100, згідно з яким
останній отримав від ПАТ «Кредобанк»
кредит в розмірі 575 000 грн. на строк до
26.03.2023 р. зі щомісячною сплатою
процентів в розмірі 19% річних, які
нараховуються на залишок
заборгованості по тілу кредиту.

02 червня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» з
однієї сторони і ОСОБА_2 з другої
сторони, було укладено додатковий
договір до кредитного договору №100 від
27.03.2008 року, згідно з яким за
користування кредитом позичальник
сплачує банку 20% річних, в решті
положення договору залишено без змін.

Згідно з п.4.1 кредитного договору
позичальник зобов'язаний повернути
банку кредит у повному обсязі в порядку
і терміни передбачені договором та/або
додатками до нього.

Згідно з 5.1. кредитного договору
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань за договором позичальник,
крім відшкодування збитків, сплачує
пеню в розмірі подвійної процентної
ставки, вказаної в п.3.2 кредитного
договору, але не менше однієї гривні за
кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.1077 УК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право вимоги
до третьої особи (боржника).

У ст.1079 ЦК України встановлено, що
сторонами у договорі факторингу є
фактор і клієнт. Клієнтом у договорі
факторингу може бути фізична або
юридична особа, яка є суб'єктом
підприємницької діяльності. Фактором
може бути банк або інша фінансова
установа, яка відповідно до закону має
право здійснювати факторингові
операції.

29.11.2011року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ТзОВ
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» укладено двосторонній
«Договір факторингу шляхом купівлі
права грошової вимоги», згідно з яким
первісним кредитором відступлено
позивачу право вимоги за кредитним
договором №100 від 27.03.2008 р., укладеним
між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач ТзОВ «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» отримало право
вимоги заборгованості по
вищевказаному кредитному договору, а
покликання представника відповідача
на те, що чинним законодавством України
передбачено відступлення права
грошової вимоги лише до суб'єктів
господарювання є безпідставними,
оскільки ні нормами глави 73 ЦК України
(факторинг), ні іншими
нормативно-правовими актами не
передбачено обмеження щодо стягнення
заборгованості фактором з боржника,
який є фізичною особою.

У відповідності до ч.1 ст.1082 ЦК України
боржник зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
грудня 2011 року ПАТ «Кредобанк» було
направлено відповідачу ОСОБА_2
повідомлення №17 про відступлення
права грошової вимоги позивачу
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції». Дане
повідомлення було отримано
відповідачем, що підтвердив в судовому
засіданні представник відповідача.

З змісту даного повідомлення
вбачається, що воно не містить даних
про грошову вимогу, яка підлягає
виконанню.

Аналіз ст.1082 ЦК України дає підстави
прийти до висновку, що відсутність в
письмовому повідомленні певних
відомостей, передбачених
законодавством, може бути підставою
для виконання зобов'язання боржником
перед клієнтом, однак не є підставою
для звільнення відповідача від
виконання зобов'язання, а тому
покликання представника відповідача з
приводу вищезазначених обставин не
можуть бути підставою для відмови в
позові.

З наданого суду розрахунку вбачається,
що відповідач ОСОБА_2 порушив
зобов'язання по кредитному договору,
допустивши порушення термінів
повернення кредитних коштів та станом
на 16 липня 2014 року утворилася
заборгованість за кредитним договором
на загальну суму 680302,87 грн., з яких
548556,71грн. - основна сума боргу; 35691,22грн. -
прострочені відсотки; 76070,01грн. - пеня по
простроченій основній сумі кредиту;
14276,47грн. - пеня по простроченій сумі
відсотків; 5708,46грн. - упущена вигода.

Твердження представника відповідача
про безпідставність стягнення з
відповідача 14276,47 грн. пені по
простроченій сумі відсотків є
необґрунтованим, оскільки відповідно
до п.1.1. кредитного договору,
позичальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити проценти, а п.5.1.
кредитного договору передбачено
обов'язок позичальника сплатити пеню
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання. Враховуючи те, що
проценти передбачені договором є
частиною грошового зобов'язання
відповідача, позовна вимога про
стягнення пені по простроченій сумі
відсотків є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, у вигляді упущеної
вигоди відшкодовуються тільки ті
збитки, які б могли бути реально
отримані. Однак, представником
позивача не надано суду доказів
неотримання доходів, які позивач міг би
отримати при умові виконанням
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором.

Відтак, суд приходить до висновку, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача 5708,46 грн. упущеної вигоди
задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 не
виконав взятих за договором
зобов'язань, суд приходить до висновку,
що заборгованість за кредитним
договором в сумі 674 594,41грн. підлягає
стягненню з відповідача в користь
позивача.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Відтак, з відповідача слід стягнути
3654грн. судового збору в користь
позивача.

На підставі ст.ст.525, 526, 530, 536, 551,610-612, 625,
1046-1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.
10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, с у д, -

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» до ОСОБА_2, третя
особа ВАТ «Берестовецький спецкар'єр»
про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» заборгованість
за кредитним договором №100 від 27.03.2008
року зі змінами згідно з Додатковим
договором від 02.06.2008 року в розмірі 674
594,41грн., з яких 548556,71грн. - основна сума
боргу; 35691,22грн. - прострочені відсотки;
76070,01грн. - пеня по простроченій
основній сумі кредиту; 14276,47грн. - пеня
по простроченій сумі відсотків.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» судовий збір в
розмірі 3654грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, у
відсутності якої таке було
постановлено, - протягом того ж строку з
дня отримання його копії.

Головуючий
Борачок М.В.