У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 14 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
13 листопада 2007 року між банком та
ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір відповідно до якого відповідач
отримав кредит у розмірі 7 тис. грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36.00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом та
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку картки.

Відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим станом на 31 серпня 2013 року має
заборгованість - 25 821 грн. 37 коп., яка
складається з наступного:
заборгованість за кредитом - 5 902 грн. 29
коп.; заборгованість по процентам - 18 213
грн. 30 коп.; штраф (фіксована частина) - 500
грн.; штраф (процентна складова) - 1 205
грн. 78 коп., яку позивач просив стягнути
з відповідача на його користь.

Рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 14 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області 29
травня 2014 року, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором від 13
листопада 2007 року у сумі 25 821 грн. 37 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» судовий збір у сумі 258 грн.
21 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що жодна із сторін не
проінформувала іншу сторону про
зупинення дії договору, а отже він
автоматично пролонгувався та є дійсним
на даний час; внаслідок неналежного
виконання відповідачем умов договору
щодо повернення суми кредиту разом з
відсотками утворилася кредитна
заборгованість, яку банк має право
стягнути з боржника.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 13 листопада 2007
року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у розмірі 7 тис. грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі
36.00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом та з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку картки (а. с. 12-13).

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг (далі - Умови)
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонговується на такий
самий термін (а. с. 20).

Пунктом 9.5 вказаних Умов встановлено,
що картковий рахунок може бути
закритий на підставі заяви його
утримувача або банк має право закрити
Картрахунок, письмово повідомивши про
це утримувача. При цьому, утримувач
зобов'язаний не пізніше 30 днів з дня
повідомлення повернути картку у банк,
після чого обслуговування картки
припиняється. Утримувач повинен
повністю погасити перед банком
заборгованість за кредитом, у т. ч. з
моменту яка виникла протягом 30 днів з
моменту повернення картки (а. с. 20).

Суди, задовольняючи позов, виходили з
того, що строк дії кредитного договору
та кредитної картки пролонгувався на
підставі п. 9.12 Умов, доводи відповідача
про сплив строку позовної давності для
звернення до суду є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судами залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH) (а.
с. 20-21).

Крім того, згідно правової позиції,
викладеної у постанові Верховного Суду
України від 19 березня 2014 року (справа №
6-14 цс14), відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Тобто судами не з'ясовано, коли
відповідачкою було здійснено останній
платіж, та коли закінчилась дія картки.

Як вбачається з матеріалів справи 03
березня 2014 року відповідач подав до
суду першої інстанції заяву про
застосування строку позовної давності
(а. с. 44-46).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Питання застосування строку позовної
давності відповідно до ст. 256 ЦК
України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст.
267 ЦК України, з урахуванням цих
обставин та факту пред'явлення позову
тільки 23 січня 2014 року, належним чином
не вирішено.

Оскільки суди не звернули належної
уваги на вказані обставини, у порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не
врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
задоволення позову, відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 14 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області 29 травня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко