АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Панченко О.М.
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє на підставі довіреності від
імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 21 липня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
встановлення порядку користування
житловим приміщенням та зобов'язання
не чинити перешкод у користуванні,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 21 липня 2014 року відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування житловим приміщенням та
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить вказане рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким позов
ОСОБА_2 задовольнитив повному обсязі.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповним з'ясуванням обставин,
що мають значення для справи. На думку
апелянта, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відмову в
задоволенні вимог ОСОБА_2, посилаючись
на те, що в квартирі немає кімнати, яка б
точно відповідала частці позивачки у
праві спільної часткової власності. На
думку апелянта суд неправильно
застосував положення ст.358 ЦК України,
відповідно до якої кожен учасник
спільної часткової власності володіє
не часткою майна в натурі, а часткою в
праві власності на спільне майно в
цілому. Крім того, суд не надав оцінки
тому, що ОСОБА_2 звернулася до суду з
вимогами про визначення порядку
користування квартирою у зв'язку з
вагітністю та мала найближчим часом
народити дитину. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї
народилася дочка. Співвласники
ОСОБА_3.і ОСОБА_4 є матір'ю та дочкою, а
тому виділення їм у користування
кімнати площею 17,0 кв.м. не порушує їх
прав.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та її
представник підтримали апеляційну
скаргу та просять її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник,
відповідач ОСОБА_4 просять відхилити
подану апеляційну скаргу, а рішення
суду залишити без змін, посилаючись на
його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
копії свідоцтва про право власності на
житло, виданого 02 грудня 2007 року
Відділом приватизації державного
житлового фонду Деснянської районної у
м.Києві державної адміністрації,
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яка
після реєстрації шлюбу 25 січня 2014 року
змінила своє прізвище на «ОСОБА_2» (а. с.
8, 28).

Відповідно до технічної документації,
квартира АДРЕСА_1 складається з 2-х
кімнат жилою площею 28,9 кв.м., у тому
числі: кімната площею 17,0 кв.м., кімната
площею 11,9 кв.м., кухні площею 7,9 кв.м.,
ванної кімнати площею 2,6 кв.м.,
вбиральні площею 1,0 кв.м., коридору
площею 8,3 кв.м., Квартира обладнана
балконом площею 1,84 кв.м., загальна площа
квартири становить 50,54 кв.м. (а. с. 29-30).

Згідно довідки форми № 3 ЖЕК №314 №342 від
06 серпня 2010 року у вказаній квартирі
зареєстровано чотири особи: ОСОБА_3 -
власник особового рахунку, ОСОБА_2 - її
сестра, ОСОБА_4, а також ОСОБА_7 - дочки
ОСОБА_3 (а. с. 76).

ОСОБА_2 порушила питання про визначення
порядку користування квартирою
АДРЕСА_1, виділивши їй в користування
кімнату площею 11,9 кв.м., а відповідачам
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - житлову кімнату площею
17,0 кв.м., приміщення загального
користування: кухню, коридор, ванну
кімнату, вбиральню, комору, залишити у
спільному користуванні сторін. Також
просила зобов'язати відповідачів не
чинити їй перешкод в користуванні
житловою кімнатою 11,9 кв.м. та іншими
приміщеннями загального користування.
Свої вимоги мотивувала тим, що на даний
час у неї існує спір з відповідачами з
приводу користування вказаною
квартирою.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про визначення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що на
кожного із співвласників квартири
припадає по 9,63 кв.м. житлової площі.
Кімната, яку позивачка просить
виділити їй у користування, перевищує
її частку на 2,27 кв.м. Такий порядок
користування квартирою призведе до
істотного погіршення житлових умов
відповідачів у спільній частковій
власності, окільки кімнати, яка б точно
відповідала частці позивачки в
квартирі, немає.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,

Так, згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 358
ЦК України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю.

За відсутності такої згоди порядок
володіння та користування майном може
бути визначений судом за позовом
одного або декількох співвласників.

Встановлення порядку користування
приміщеннями квартири між
співвласниками відповідно до змісту
ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою
здійснення ними права спільної
часткової власності та не змінює
розміру часток належних кожному із
співвласників.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників,які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Судом першої інстанції встановлено та
це не заперечується апелянтом, кімната,
яку ОСОБА_2 просить виділити їй у
користування, перевищує її частку у
спільній частковій власності на 2,27
кв.м. Оскільки ОСОБА_2, просить надати їй
у користування в натурі частину майна,
яка не відповідає її частці у праві
спільної часткової власності, висновок
суду про відсутність підстав для
задоволення заявлених позовних вимог у
вказаній частині є законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 відповідно до ст. 391 ЦК України
у зв'язку з їх недоведеністю.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції позивачка пояснила, що у неї
є ключі від вказаної квартири, особисто
їй відповідачі не чинять перешкод в
користуванні квартирою, проте не
дозволяють постійно проживати в
квартирі її чоловікові, дозволяючи
перебувати йому в квартирі з 06 години
ранку до 22 години вечора.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції, а тому підстави
для скасування або зміни рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 21 липня 2014 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 21 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді