АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04 вересня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Актив-Банк»
про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

у травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Актив-Банк», в
якому, з урахуванням збільшення
позовних вимог, просив стягнути з
останнього суму депозитного вкладу у
розмірі 19 500 доларів США; відсотки за
користування грошовими коштами у
розмірі 786, 41 доларів США; три проценти
річних на суму основного боргу у
розмірі 205,15 доларів США; пеню за
прострочення зобов'язання в розмірі 938
323,60 грн. та в рахунок відшкодування
моральної шкоди 1 000 грн..

В обґрунтування позову зазначав, що
26.02.2014 року між ПАТ КБ «Актив-Банк» та
ним було укладено договір банківського
вкладу (депозиту) «Активне
накопичення» № ДФО-ОІ -167627 в іноземній
валюті на суму 20 000 доларів США строком
до 26.03.2014 року з помісячною
пролонгацією. В той же день ним внесено
через касу банку відповідну суму
валюти готівкою на вкладний
(депозитний) рахунок № НОМЕР_1. 26.03.2014
року вклад було пролонговано згідно з
умовами договору на один місяць до
28.04.2014 року. 16.04.2014 року він подав до
банку заяву про відмову від подальшої
пролонгації та просив повернути вклад
з нарахованими відсотками. Проте,
відповідач вклад не повернув.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 04.09.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Справа № 761/13085/14-цАпеляційне
провадження № 22-ц-796/12794/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Сіромашенко Н.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.Не
погоджуючись з даним рішенням суду
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, суд
не взяв до уваги, що будь-яких згод на
перерахування суми вкладу на рахунок
«на вимогу» він не надавав, навпаки
наполягав на виплаті готівкою через
касу банку, а тому таке перерахування
проведене у порушення умов договору та
проти його волі. До того ж з рахунку «на
вимогу» він не може зняти грошові
кошти. Крім того, суд у рішенні послався
на постанову Нацбанку України, яка не
зареєстрована у Міністерстві юстиції
України, а відтак не є законодавчим
актом.

У судовому засіданні апелянт підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з`явився, про день та час розгляду
справи повідомлений у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомив, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у його відсутності, за правилами
ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
апелянта, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
26.02.2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та
ОСОБА_1 укладено договір № ДФО-ОІ -167627
строкового вкладу «Активне
накопичення», відповідно до якого банк
відкрив вкладнику депозитний рахунок
№ НОМЕР_2 та прийняв від нього грошові
кошти у сумі 20 000 доларів США. Вклад
вносився строком на 1 місяць, з 26.02.2014
року до 26.03.2014 року. Днем повернення
вкладу є 26.03.2014 року. Відсоткова ставка
11, 5 % річних. Факт отримання коштів
банком підтверджується квитанцією №
2924 від 26.02.2014 року.

Договором передбачено, що по
закінченню строку вкладу та
відсутності до дня його повернення
вимоги вкладника про повернення
вкладу, строк вкладу продовжується на
той самий строк та на тих самих умовах.

Договір було пролонговано до 26.04.2014
року. У п. 2.4 договору зазначено, що
договір є невід'ємною частиною ДКБО
(Договору про комплексне банківське
обслуговування). Всі відносини сторін,
що виникають з цього договору і не
врегульовані ним, регулюються
відповідно до ДКБО.

16.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «КБ
«Актив-Банк» з заявою, в якій просив не
здійснювати пролонгацію договору,
оформити необхідні касові документи
для отримання ним в день 28.04.2014 року
суми вкладу та нарахованих процентів;
забезпечити наявність необхідної суми
готівкових коштів у касі банку на 28.04.2014
року; скасувати до дня повернення
вкладу неправомірно встановлені
обмежуючі добові ліміти за БПК VISA №
175032 та пов'язаним картковим
рахунком № НОМЕР_3, встановити їх на
весь строк дії БПК у розмірі не менше
еквівалента 150 000 грн. у валюті
карткового рахунку; скасувати до дня
повернення вкладу неправомірно
встановлену обмежуючу ставку 10 %
комісійного тарифу на переказ за межі
банку коштів, зарахованих з
депозитного рахунку; встановити її в
тому ж розмірі (0.5% min 25USD шах 200 USD), що
діють для інших рахунків на загальних
умовах.

28.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до банку з
вимогою виконати вимоги спірного
договору та відшкодувати збитки,
завдані вкладнику невиконанням
відповідачем своїх зобов'язань.

Цього ж дня банк письмово повідомив
позивачу, що пунктом 6.3 розділу З ДКБО
передбачено, що при поверненні вкладу
банк зараховує суму вкладу на вказані
вкладником власні поточні/депозитні
рахунки, відкриті у банку або виплачує
його вкладнику готівкою через касу
банку. Відповідно до заяв позивача від
08.04.2014 року, 16.04.2014 року та зазначеної
вище вимоги повернення йому вкладу та
виплату нарахованих процентів
необхідно здійснити готівкою через
касу банку. Однак, у зв'язку із
обмеженнями, встановленими п.п. 7 п.1
постанови Національного Банку України
від 28.03.2014 року № 172 «Про врегулювання
діяльності фінансових установ та
проведення валютних операцій»,
відповідно до якого уповноважені банки
зобов'язані обмежити видачу (отримання)
готівкових коштів в іноземній валюті з
поточних та депозитних рахунків
клієнтів через каси та банкомата в
межах до 15 000 грн. на добу на одного
клієнта в еквіваленті за офіційним
курсом Національного банку України,
виплата суми вкладу та нарахованих
процентів на умовах, зазначених у його
заявах та вимозі на сьогоднішній день,
є неможливим. Окрім того, повідомлено,
що згідно з п.6.6 розділу З ДКБО суму
вкладу та нараховані процента буде
перераховано на рахунок для обліку
вкладів на вимогу.

З довідки від 11.06.2014 року про рух коштів
на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_4, вбачається,
що 28.04.2014 року перенесено суму вкладу на
рахунок вкладу на вимогу згідно
депозитного договору № ДФО-ОІ-167627 від
26.02.2014 року та заяви клієнта у сумі 20
170, 13 доларів США; 29.04.2014 року
перераховано кошти в сумі 170, 13 доларів
США на власний картковий рахунок
згідно платіжного доручення № 1 від
29.04.2014 року; видано частину депозитних
коштів з поточного рахунку «на вимогу»
в сумі 500 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
банком умови договору виконані у
повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не в повній
мірі відповідають встановленим
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України
договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). Договором може бути
передбачено внесення грошової суми на
інших умовах її повернення.

З матеріалів справи вбачається, що
26.02.2014 року сторони уклали договір
строкового банківського вкладу, який
визначили до 26.03.2014 року. Відповідно до
умов договору цей договір було
пролонговано до 26.04.2014 року.

До закінчення нового строку вкладу
позивач звернувся із заявою, у якій
просив надані не продовжувати дію
договору та повернути суму вкладу та
нараховані відсотки через касу банку
після закінчення строку договору.

Грошові кошти натомість було
перераховано на картковий рахунок
позивача згідно платіжного доручення
від 29.04.2014 року і видано частину
депозитних коштів з поточного рахунку
«на вимогу» у сумі 500 доларів США.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у постанові Верховного Суду
України № 6-39 цс13 від 29.05.2013 року банк
зобов`язаний повернути депозитні кошти
з процентами в строк закінчення дії
договору, якщо вкладник звернувся із
заявою про повернення вкладу. У разі
порушення грошових зобов'язань банк
має сплатити вкладнику проценти по
банківському вкладу за прострочений
строк до дня фактичного повернення
коштів вкладником, а також 3 % річних та
суму відповідно до індексу інфляції за
несвоєчасне виконання грошового
зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

У правовій позиції, викладеній у
постанові Верховного Суду України №
6-140 цс13 від 25.12.2013 року зазначено, що
відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК
України зобов'язання банку з
повернення вкладу за договором
банківського вкладу (депозиту)
вважається виконаним з моменту
повернення вкладу вкладнику готівкою
або надання іншої реальної можливості
отримати вклад та розпорядитися ним на
свій розсуд (наприклад, перерахування
на поточний банківський рахунок
вкладника в цьому ж банку, з якого
вкладник може зняти кошти чи проводити
ними розрахунки з допомогою платіжної
банківської картки). У випадку
перерахування коштів на поточний
банківський рахунок вкладника в цьому
ж банку, однак не надання вкладнику
можливості використання цих коштів
зобов'язання банку з повернення вкладу
не є виконаним і до банку слід
застосувати відповідальність за
порушення грошового зобов'язання,
передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов`язковим для всіх суб`єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов`язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Суд першої інстанції не врахував
зазначених положень та помилково
дійшов висновку про те, що
перерахування грошових коштів з
депозитного рахунку на рахунок «на
вимогу» є належним виконанням банком
умов договору.

За вказаних обставин рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

При розгляді справи встановлено, що
позивач не має змоги отримати ні суму
вкладу, ні проценти за користування
вкладом із рахунку, на який вони були
переведені відповідачем без згоди
позивача. З пояснень позивача
вбачається, що із суми вкладу йому
повернуто 500 доларів США та надалі ще 100
доларів США. Відповідач не надав будь -
яких доказів повернення інших сум.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо стягнення залишку вкладу
та процентів, нарахованих до
запровадження у ПАТ «Актив-Банк»
тимчасової адміністрації з 03.09.2014 року
є законними та обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Оскільки відповідачем порушено
зобов'язання з повернення вкладу
вимоги про застосування
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання, передбаченої ч.
2 ст. 625 ЦК України та стягнення трьох
процентів річних з простроченої суми
також підлягають задоволенню.

Таким чином з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 19 400
доларів США, що еквівалентно на час
ухвалення рішення ( курс НБУ 12, 9509) 251 247,46
грн., проценти за користування вкладом
у розмірі 786, 41 доларів США, що
еквівалентно 10 184,72 грн. та три відсотка
річних за порушення виконання
грошового зобов`язання у розмірі 2 656,88
грн.

Оскільки договором про депозитний
вклад сторони не передбачили
відшкодування моральної шкоди у
випадку невиконання чи прострочення
виконання зобов`язань за договором
колегія суддів приходить до висновку,
що вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають.

Не підлягають задоволенню також і
вимоги про стягнення пені, оскільки
обмеження виплати гршових коштів було
передбачено постановою НБУ від 28.03.2014
року № 172, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин.

Судові витрати підлягають стягненню з
відповідача на користь держави
відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Актив-Банк» на користь
ОСОБА_1 вклад у розмірі 19 400 доларів США,
що еквівалентно 251 247,46 грн., проценти за
користування вкладом у розмірі 786, 41
доларів США, що еквівалентно 10 184,72 грн.
та три відсотка річних за порушення
виконання грошового зобов`язання у
розмірі 2 656,88 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Актив-Банк» на користь
держави судовий збір у розмірі 2 640,89
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді