Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
№ 22-ц/778/3398/14 Головуючий у 1
інстанції: Нещеретна Л.М.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 15» жовтня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Савченко О.В.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Хортицького районного суду
м. Запоріжжя від 23 червня 2014 року по
справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті
особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_4, треті
особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що їй, її синам ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та колишньому чоловіку ОСОБА_5
згідно свідоцтва про право власності
на житло належала квартира АДРЕСА_1. З
метою отримання у позику грошових
коштів у розмірі 100 000 грн. від ОСОБА_4 та
подальшої їх передачі своїй сестрі
ОСОБА_9 вона зустрілася з відповідачем,
який запропонував нотаріально
оформити договір позики, а квартиру
передати в заставу. Співвласники
квартири згоду на передачу житла в
заставу спочатку не надавали.

17.12.2009 року вона та ОСОБА_4 звернулись до
нотаріуса ОСОБА_8 для укладання
договору позики. Однак відповідач
укладати договір позики відмовився та
запропонував укласти договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 100
000 гривень для забезпечення повернення
грошових коштів та запевнив, що
квартиру необхідно буде звільнити
тільки у випадку не повернення ОСОБА_9
грошових коштів впродовж двох років.
Протягом вказаного строку він
зобов'язався не реєструвати право
власності на зазначену квартиру. 17.12.2009
року між нею, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 100
000 грн., які були передані ОСОБА_9 Однак у
встановлений строк ОСОБА_9 грошові
кошти відповідачу не повернула. У 2012
році ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 та
запропонувала повернути йому грошові
кошти у розмір 100 000 гривень та
переоформити квартиру на неї та її
родину, однак відповідач відмовився та
вимагав повернення грошових коштів у
розмірі 200 000 грн.

В січні 2013 року відповідач звернувся до
Реєстраційної служби ЗУЮ із заявою про
реєстрацію спірної квартири на його
ім'я. Йому було відмовлено, оскільки в
2012 році Хортицьким ВДВС Запорізького
РУЮ на квартиру було накладено арешт, у
зв'язку із заборгованістю ОСОБА_7 по
сплаті аліментів. Після цього ОСОБА_4
звернувся до Хортицького районного
суду м. Запоріжжя з позовом про
визнання за ним права власності на
спірну квартиру та звільнення її з під
арешту. Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 15.10.2013 року в
позові відмовлено.

На підставі зазначеного просила
визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 17 грудня 2009
року між нею, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за
реєстровим № 1784 удаваним; визнати, що 17
грудня 2009 року між нею та ОСОБА_4
вчинено договір позики, за яким ОСОБА_4
передав їй 100 000 грн., які вона
зобов'язалась повернути до 20 грудня 2011
року; стягнути з відповідача на її
користь судові витрати.

Ухвалою Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 20 лютого 2014 року залучено
в якості третьої особи приватного
нотаріуса Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 23 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування ст. 235 ЦК України, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та свідчать про
удаваність договору купівлі-продажу,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Судове рішення відповідає вимогам
ст.231,214 ЦПК України.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову про визнання договору
купівлі-продажу квартири удаваним, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що судом не
встановлено підстав для визнання
такого правочину удаваним згідно з
положеннями статті 235 ЦК України,
оскільки позивачкою не доведено, що
договір купівлі-продажу квартири
вчинено з метою приховати договір
позики , а також, що воля сторін при
укладенні договору купівлі-продажу
була спрямована на настання інших
цивільно-правових наслідків, ніж ті, що
передбачені договором купівлі-продажу.

Фактичні обставини встановлені судом
повно та об'єктивно, підтверджуються
матеріалами справи, спір вирішено у
відповідності до вимог матеріального
права,які регулюють правовідносини
сторін.

Згідно із ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

У відповідності до ст.655 ЦК
України за договором купівлі -продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно(товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього грошову суму.

Статтею 657 ЦК України визначено, що
договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до статті 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснено, що
за удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини .

Тобто воля сторін в удаваному
правочині спрямована на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені правочином. За
удаваним правочином обидві сторони
свідомо, з певною метою, документально
оформлюють правочин, але насправді між
ними встановлюються інші
правовідносини.

В той же час, для визнання
правочину удаваним необхідно мати на
увазі, що обидві сторони договору діяли
свідомо для досягнення якоїсь
особистої користі, їх дії направлені на
досягнення інших правових наслідків і
приховують іншу волю учасників угоди.
Наміру однієї сторони на укладення
удаваної угоди недостатньо.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частини може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків

Відповідно до ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За правилами ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч.
ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести допустимими та
належними доказами ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України позивач, заявляючи вимогу про
визнання правочину удаваним, має
довести: 1) факт укладання правочину, що
на його думку є удаваним; 2)
спрямованість волі сторін в удаваному
правочині на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети ніж
приховати інший правочин; 3) настання
між сторонами інших прав та обов'язків,
ніж ті, що передбачені удаваним
правочином.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3
посилалась на те, що договір
купівлі-продажу спірної квартири було
оформлено з метою приховати договір
позики та фактично він мав забезпечити
її боргове зобов'язання перед
відповідачем. Посилаючись на приписи
ст. 235 ЦК України, просила задовольнити
позов.

Відповідач удаваність угоди
заперечував.

При перевірці доводів і заперечень
сторін , судом встановлено, що 17 грудня
2009 року ОСОБА_3,ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 уклали нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
квартри ( а.с.8). Відповідно до договору
ОСОБА_3,ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7 продали
квартируАДРЕСА_1, загальною площею 52,71
кв.м, житловою площею 27.9 кув.м. ОСОБА_4
за 100000 грн , зазначену суму продавці
одержали від покупця готівкою
повністю ,відносно квартири не
укладено будь-яких договорів щодо
відчуження, користування з іншими
особами ,наслідки приховування
реальної вартості квартири нотаріусом
роз'яснені (п.3, п.6,п.9 договору).

При укладені договору купівлі-продажу
сторони підтвердили, що договір не
носить характеру удаваної угоди,
здійснювалась без будь-яких
погроз,примусу чи насильства, як
морального так і фізичного ( п.12
договору).

Зазначені обставини підтверджують, що
між сторонами досягнуто згоди по всім
істотним умовам, а саме: визначено
предмет договору, об'єкт купівлі -
продажу, ціну, а також дотримано форми
договору купівлі - продажу, що
відповідає статтям 655 - 657 ЦК України.

Із змісту договору убачається, що
волевиявлення сторін було направлено
саме на укладення договору купівлі -
продажу квартири.

Посилання в апеляційній скарзі на
пояснення нотаріуса щодо відмови
ОСОБА_4 від укладання договору позики
та вчинення наступних дій сторін для
укладення договору купівлі-продажу
квартири не ставлять під сумнів
правильність висновків суду щодо
обставин укладення спірного договору ,
а навпаки підтверджують волю сторін
на укладення саме договору
купівлі-продажу квартири.

Здійснена державна реєстрація права
власності на квартиру за ОСОБА_4

Належних та допустимих доказів
про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4
коштів у борг позивачкою не надано.

Посилання позивачки на
показання свідків у силу вимог ч. 1 ст.
218 ЦК України ст. 59 ЦПК України є
недопустимими доказами, оскільки
договір купівлі-продажу нерухомого
майна потребує письмової форми.

Доводи позивачки про низьку ціну
продажу квартири, потребу коштів для
ОСОБА_9 на відшкодування шкоди
,заподіяної злочином, сплату
комунальних послуг,відстрочення
звільнення квартири, були предметом
перевірки суду, їм суд дав оцінку за
правилами ст.212 ЦПК України і
обґрунтовано виходив з того, що ці
обставини не підтверджують удаваність
договору купівлі-продажу.

Апеляційна скарга не містить
доводів про порушення норм
матеріального чи процесуально права,
які призвели чи могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 23 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

.