Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №2-6/2012
Головуючий у 1-й інст.
Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Талько О.Б.,

з участю секретаря судового
засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до Житомирської міської ради,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення меж
земельної ділянки в натурі, стягнення
моральної та матеріальної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 16 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2004 року ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом. У березні
2014 року ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_5.)
та ОСОБА_1 остаточно уточнили позовні
вимоги відносно Житомирської міської
ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Просили
визначити в натурі межі земельної
ділянки розміром 1 290 кв. м. по АДРЕСА_1
НОМЕР_1 в м. Житомирі згідно
генерального плану ділянки від 17 липня
1998 року, залишити проїзд загального
користування площею 117 кв. м. між
садибами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 в
м. Житомирі в їх користуванні, оскільки
інших варіантів під'їзду до їх двору не
існує, стягнути з відповідачів ОСОБА_6
та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 6 000 грн.
матеріальної і 15 000 грн. моральної шкоди
та на користь ОСОБА_1 - 5 916 грн.
матеріальної і 15 000 грн. моральної шкоди
(а.с.126-127 том 3). В обґрунтування позовних
вимог посилалися на те, що вони є
співвласниками житлового будинку
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 в м. Житомирі. Акт
встановлення меж земельної ділянки в
натурі на місцевості не підписували та
не мають проходу і під'їзду до свого
двору. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4,
які є співвласниками житлового будинку
та земельної ділянки по АДРЕСА_1 НОМЕР_2,
в м. Житомирі, зруйнували їх туалет,
вхідні ворота та вхідні двері до
будинку, чим завдали матеріальної та
моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 16 квітня 2014 року позов
задоволено частково. Залишено проїзд
загального користування площею 117 кв.
м., що розташований між садибами НОМЕР_2
та НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 в м. Житомирі, у
користуванні співвласників будинку
НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 У решті вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1
подали апеляційну скаргу. Просять
рішення в частині відмови в задоволені
позовних вимог скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити дані позовні
вимоги. Вважають, що рішення суду
першої інстанції частково ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначають, що
судом безпідставно відхилені надані
ними належні докази щодо визначення
меж земельної ділянки розміром 1 290 кв.
м.; вирішення даного питання належить
до компетенції суду; судом
безпідставно відмовлено у задоволенні
вимог щодо стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Колегія суддів апеляційного суду
відповідно до принципу
диспозитивності перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
визначенні в натурі меж земельної
ділянки розміром 1 290 кв. м. по
АДРЕСА_1,НОМЕР_1 в м. Житомирі згідно
генерального плану ділянки від 17 липня
1998 року та відшкодуванні матеріальної
і моральної шкоди, оскільки апеляційна
скарга подана на рішення щодо цієї
частини вирішених вимог та в частині
вимоги щодо залишення проїзду
загального користування площею 117 кв. м.
між садибами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1 в м. Житомирі в користуванні
ОСОБА_1 рішення не оскаржується.

Матеріалами справи доводиться та судом
встановлено, що позивачі ОСОБА_2 є
власником 52/100 частин житлового будинку
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у місті Житомирі, а
ОСОБА_1 - власником 12/100 частин цього ж
будинку. Набуття ними права власності
підтверджується копіями свідоцтва про
право на спадщину за законом від 09.07.2008
року, витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 17.09.2008
року та договору дарування від 26.04.1988
року (а.с.82 т.2,а.с.6-7 т.1).

Відповідно до копії витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 15.06.2005 року за ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_4 зареєстровано по 1/3 частині за
кожним право власності на житловий
будинок НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 в м. Житомирі
згідно договору купівлі-продажу від
05.05.2005 року (а.с.261 т.2).

Згідно копії державного акту на право
власності на земельну ділянку серії
ЯА №427119 від 12.12.2005 року ОСОБА_4 також є
співвласниками земельної ділянки
площею 0,1000 га, розташованої по
АДРЕСА_1,НОМЕР_2 (а.с.162 т.1).

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_3
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.256 т.2).
Спадкова справа до його майна не
заводилася.

Згідно зі ст.158 ЗК України виключно
судом вирішуються земельні спори з
приводу володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори в межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів із рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня
2004 року №7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ», згідно зі
ст.158 ЗК суди розглядають справи за
спорами про межі земельних ділянок, що
перебувають у власності чи
користуванні громадян, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Позивачі заявляють вимогу про
встановлення в натурі меж земельної
ділянки розміром 1 290 кв. м. по
АДРЕСА_1,НОМЕР_1 в м. Житомирі, при цьому
вони не зазначають, з яким рішенням
органу місцевого самоврядування та у
чому вони не погоджуються, а тому суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що згідно зі ст.158 ЗК України
спір про встановлення меж не
підвідомчий суду та відмовив у
задоволенні цієї вимоги.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги відносно того, що
суд першої інстанції безпідставно
відмовив у визначенні в натурі меж
земельної ділянки розміром 1 290 кв. м. по
АДРЕСА_1,НОМЕР_1 в м. Житомирі згідно
генерального плану ділянки від 17 липня
1998 року суперечать нормам
матеріального права та обставинам
справи.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України
позадоговірна (деліктна)
відповідальність, яка є видом
цивільно-правової відповідальності,
настає при існуванні складу
правопорушення, що включає такі
елементи, як: а) протиправність
поведінки; б) шкода; в) причинний зв'язок
між ними; г) вина заподіювача шкоди.

Позивачі просять відшкодувати на
користь кожного із них з обох
відповідачів шкоду однією сумою.
Натомість вони не надали доказів, які б
свідчили про те, що шкоду заподіяно
відповідачами взаємопов'язаними,
сукупними діями або діями з єдиного
наміру.

Окрім того, у матеріалах справи
відсутні докази того, що внаслідок дій
відповідача ОСОБА_6 була пошкоджена
будівля туалету, вхідні ворота та двері
у будинок.

Як пояснила у судовому засіданні
позивач ОСОБА_2 вхідні двері у будинок
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 не були металевими.
Натомість у підтвердження
відшкодування збитків на відновлення
вхідних дверей позивачами надано
товарний чек на придбання металевих
дверей, що суперечить положенням ч.2
ст.1192 ЦК України, які передбачають
відшкодування збитків, що необхідні
для відновлення пошкодженої речі (а.с.96
т.2).

Окрім того, у матеріалах справи
відсутні докази того, що внаслідок
поведінки відповідача ОСОБА_4 туалет
потребує ремонту на суму 6 319 грн.
(а.с.99-100 т.2).

Доказів того, що пошкоджені ворота не
підлягають ремонту у матеріалах справи
немає, локальний кошторис на суму 3 367
грн. обрахований для виготовлення
нових воріт, а не для ремонту
пошкоджених, тобто не на відновлення
пошкодженої речі (а.с.97-98 т.2).

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що позивачі не надали
належних та допустимих доказів
наявності підстав відшкодування їм
матеріальної шкоди, хоча згідно
ст.ст.10,60 ЦПК України вони зобов'язані
довести обставини, на які посилаються
як на підставу своїх вимог, а рішення
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ст.ст.23,1167 ЦК України
та загальних підстав цивільно-правової
відповідальності моральна шкода є
похідним наслідком вчинення іншого
правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції повно
встановив обставини справи, висновки
суду їм відповідають, правильно
застосовано норми матеріального права
при дотримання норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення суду в оскарженій
частині залишається без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 16 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: