АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/2559/14
Головуючий в суді
1 інстанції: Дічакова Т.І.
Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року жовтня місяця 20 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Капітан І.А.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє
в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу
Великоолександрівського районного
суду Херсонської області від 28 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Приватного підприємства «Т.І.К.»,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, державної
реєстраційної служби
Великоолександрівського районного
управління юстиції у Херсонській
області про визнання недійсним рішення
загальних зборів, зобов'язання вчинити
певні дії, скасування державної
реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що вона не була присутньою на
загальних зборах ПП «Т.І.К.» і не
підписувала протоколи зборів
учасників цього підприємства № 2 від
19.03.2012 року та № 2 від 01.08.2011 року, за
якими ОСОБА_5 призначено директором
вказаного підприємства та надано
повноваження представляти інтереси ПП
«Т.І.К.». Враховуючи, що підпис позивача
на протоколах загальних зборів,
відповідно до висновку судової
почеркознавчої експертизи є
підробленим, у зв'язку з чим ОСОБА_5
неправомірно займає посаду директора
ПП «Т.І.К.» та утримує у себе печатку та
штамп підприємства, просила:

1) визнати недійсним рішення загальних
зборів учасників ПП «Т.І.К.» від 01.08.2011
року, оформлене протоколом загальних
зборів учасників ПП «Т.І.К.» № 2 від
01.08.2011 року по надання прав ОСОБА_5
представляти інтереси ПП «Т.І.К.».

2) визнати недійсним рішення загальних
зборів учасників ПП «Т.І.К.» від 19.03.2012
року, оформлене протоколом загальних
зборів учасників ПП «Т.І.К.» № 2 від
19.03.2012 року по обрання на посаду
директора ПП «Т.І.К.» ОСОБА_5

3) скасувати державну реєстрацію
керівника ПП «Т.І.К.» - ОСОБА_5, здійснену
на підставі рішення загальних зборів
учасників ПП «Т.І.К.» від 19.03.2012 року,
оформлене протоколом зборів учасників
ПП «Т.І.К.» № 2 від 19.03.2012 року про
обрання на посаду директора ПП «Т.І.К.»
ОСОБА_5

4) зобов'язати ОСОБА_5 передати ОСОБА_4 по
акту приймання-передачі печатку та
штамп ПП «Т.І.К.», а також
правовстановлюючі документи,
документи первинного бухгалтерського
обліку, накази господарської
діяльності, трудові книжки
працівників, документи господарської
діяльності, а також інші документи.

Ухвалою Великоолександрівського
районного суду Херсонської області від
28 липня 2014 року провадження у справі
закрито з підстав передбачених п. 1 ч. 1
ст. 205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, просить ухвалу суду скасувати та
направити справу до суду першої
інстанції на новий розгляд.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу представник ОСОБА_6, ОСОБА_7, її
доводи не визнав, посилаючись на те, що
позивач в судовому порядку вже
зверталася до суду з позовом про
поновлення своїх трудових прав, але
позов залишила без розгляду, отже її
вимоги повинні розглядатися в
господарському судочинстві.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши відповідність оскарженої
ухвали вимогам цивільного
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 2 постанови від 01 березня 2013
року № 3 "Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ",
вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, суди повинні
перевірити належність справ до їх
юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена
законом сукупність повноважень судів
щодо розгляду цивільних справ,
віднесених до їх компетенції (ст. 15 ЦПК
України).

У п. 3 вказаної постанови пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ роз'яснив, що відповідно до
статей 15, 16 ЦПК України у порядку
цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинства України
(стаття 17; далі - КАС України),
Господарським процесуальним кодексом
України (статті 1, 12; далі - ГПК України ),
Кримінальним процесуальним кодексом
України (далі - КПК України) або
Кодексом України про адміністративні
правопорушення (далі - КУпАП) віднесено
до компетенції адміністративних,
господарських судів, до кримінального
провадження чи до провадження в
справах про адміністративні
правопорушення. Законом може бути
передбачено розгляд інших справ за
правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним, критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про цивільне
право (справи за позовами, що виникають
із будь-яких правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Тобто, критеріями розмежування справи
цивільного судочинства від справи
господарського судочинства є
одночасно суб'єктний склад учасників
процесу та характер спірних
правовідносин.

Згідно з п. 4 ст. 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі справи,
що виникають з корпоративних відносин
у спорах між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
зі створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості
(підсудності) справ цієї категорії
судам необхідно керуватись поняттям
корпоративних прав, визначеним ч. 1 ст.
167 ГК України, згідно з якою
корпоративними є права особи, частка
якої визначається у статутному фонді
(майні) господарської організації, що
включають правомочність на участь цієї
особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

У разі якщо суб'єктний склад осіб, які
беруть участь у справі, або предмет
позову не відповідають визначеним
пунктом 4 частини першої статті 12
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК) справам, що
виникають із корпоративних відносин,
суди повинні мати на увазі, що
відповідно до статті 1 ГПК
господарським судам підвідомчі спори
щодо захисту порушених або оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів
підприємств, установ, організацій,
інших юридичних осіб (у тому числі
іноземних), громадян, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до статуту ПП «Т.І.К.»
підприємство засновано на засадах
приватної власності громадян України,
його власниками з розподілом частки
статутного капіталу 50/50 є ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 ( а.с.12). За Статутом (розділ 4)
кожний з учасників має право брати
участь в управлінні справами
підприємства в порядку, визначеному
цим підприємством (а.с.13), За розділом 8
Статуту, вищим органом підприємства є
збори учасників підприємства та
виключною компетенцією зборів є
призначення та відкликання директора
(а.с.15).

01.08.2011року та 19.03.2012 року відбулися
загальні збори учасників ( а.с.2.3) участь
в яких, позивачка за її твердженнями не
приймала.

У п.21 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року №13 «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» роз'яснено, що
рішення загальних зборів
господарського товариства можуть бути
визнаними недійсними в судовому
порядку у випадку недотримання
процедури їх скликання, встановленої
ст.ст.43,61 Закону України «Про
господарські товариства». Права
учасника (акціонера) товариства можуть
бути визнані порушеними внаслідок
недотримання вимог закону про
скликання і проведення загальних
зборів, якщо він не зміг взяти участь у
загальних зборах, належним чином
підготуватися до розгляду питань
порядку денного, зареєструватися для
участі у загальних зборах тощо.

З урахуванням викладених позивачкою
підстав позову, щодо неприйняття нею,
як засновником участі у зборах,
наслідками яких є оспорювані рішення,
а також враховуючи, що позивачка є
власником (учасником) підприємства, що
надає їй корпоративне право на її
участь в управлінні господарською
організацією, а також інші
правомочності передбачені статутом
підприємства, колегія суддів приходить
до висновку, що позовні вимоги про
визнання недійсними рішень загальних
зборів від 01 серпня 2011 року та від 12
березня 2012 року, не підлягають розгляду
в порядку цивільного судочинства.

За роз'ясненнями ч.2 п.21 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ»,
ураховуючи положення статті 1 ЦПК та
статті 2 КАС, не є публічно-правовоим і
розглядається у порядку цивільного
судочинства спір між органом
державної влади та/або органом
місцевого самоврядування (суб'єктом
владних повноважень) як суб'єктом
публічного права та суб'єктом
приватного права - фізичною особою, в
якому управлінські дії суб'єкта
владних повноважень спрямовані на
виникнення, зміну або припинення
цивільних прав фізичної особи. У такому
випадку це спір про право цивільне,
незважаючи на те, що у спорі бере участь
суб'єкт публічного права, а спірні
правовідносини врегульовано нормами
цивільного та адміністративного права.

Разом з тим, як зазначив представник
реєстраційної служби, скасування в
судовому порядку рішення про обрання
директором, не потребує зобов'язання
компетентного органу в судовому
порядку скасовувати державну
реєстрацію щодо цього керівника
товариства.

Отже закриття провадження в цій
частині позовних вимог є правомірним
та обґрунтованим.

Доводи апелянта, що заявлені позовні
вимоги в повному обсязі носять
характер цивільно-правових відносин
(трудового спору), колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України від 24
жовтня 2008 року №13 «Про практику
розгляду судами корпоративних спорів»
в п.4 ч.4 способом захисту порушених або
оспорюваних прав у таких категоріях
спорів є позов про поновлення на
посаді, зобов'язання усунути перешкоди
у виконанні посадових обов'язків тощо
відповідної посадової особи
господарського товариства, а не позов
про визнання недійсним відповідного
рішення загальних зборів учасників
товариства .

Разом з тим, враховуючи, що позовні
вимоги про зобов'язання ОСОБА_5
передати ОСОБА_4 по акту
приймання-передачі печатку та штамп ПП
«Т.І.К.», а також правовстановлюючі
документи, документи первинного
бухгалтерського обліку, накази
господарської діяльності, трудові
книжки працівників, документи
господарської діяльності, а також інші
документи за суб'єктним складом та
характером спірних правовідносин не є
корпоративними, суд першої інстанції
помилково вирішив питання закриття
провадження у справі в цій частині
позовних вимог, що є підставою для
скасування ухвали суду в цій частині з
направленням до суду першої інстанції
для продовження розгляду
вищезазначеної позовної вимоги.

Керуючись ст.303, ч.2 п.4 ст.307,311,312 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Великоолександрівського
районного суду Херсонської області від
28 липня 2014 року скасувати в частині
закриття провадження по справі за
позовними вимогами заявленими до
ОСОБА_5, справу за зазначеною позовною
вимогою направити до суду для
продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу суду залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення. Ухвала суду апеляційної
інстанції в частині скасування ухвали
суду 1 інстанції касаційному
оскарженню не підлягає, а в іншій
частині може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: