Справа № 462/290/14
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/4577/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Залізничного відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції на ухвалу
Залізничного районного суду м. Львова
від 23 травня 2014 року у справі за скаргою
ОСОБА_2 на бездіяльність державного
виконавця Залізничного відділу ДВС
ЛМУЮ - Радьковського Юрія Андрійовича,
зацікавлена особа: ОСОБА_4 у
виконавчому провадженні ВП №34175382, -

встановила:

Ухвалою Залізничного районного
суду м. Львова від 23 травня 2014 року
скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність
державного виконавця Залізничного
відділу ДВС ЛМУЮ - Радьковського Юрія
Андрійовича у виконавчому провадженні
ВП №34175382.

Скасовано постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу та
зобов'язано державного виконавця
Залізничного відділу ДВС ЛМУЮ
здійснити примусове виконання рішення
суду у відповідності із виконавчим
листом.

Ухвалу суду оскаржив Залізничний
відділ державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції. В апеляційній скарзі
просить ухвалу скасувати,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального
права. Зазначає, що виконавчий лист не
відповідає вимогам ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження».

Сторони в судове засідання не
з»явилися, хоча про час і місце
розгляду справи були належно
повідомлені, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі та без здійснення фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України
(а.с.221).

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, скаржник звернувся в суд із
скаргою на постанову державного
виконавця Залізничного відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Львівської області від 04.12.2013
року про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Судом встановлено, що 04.12.2013 року
державним виконавцем Залізничного
ВДВС ЛМУЮ, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження» винесено постанову про
повернення виконавчого документа
№2-3390/2011, виданого 11.07.2012 року
Залізничним районним судом м. Львова
про стягнення боргу в сумі 13089 з ОСОБА_4.
Постанову мотивував тим, що державним
виконавцем встановлено, що майна яке б
належало боржнику за адресою, яка
зазначена у виконавчому документі не
виявлено, про що складено акт
державного виконавця від 28.11.2013 року,
згідно відповіді УДАІ ГУМВС України у
Львівській області за боржником
транспортні засоби не рахуються,
згідно інформаційної довідкиз
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно - у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відомості відсутні, згідно відповіді
ДПС України у Львівській області
надати інформацію про наявні рахунки в
банківських установах неможливо,
оскільки відсутній РНОКПП боржника
(а.с. 164).

У відповідності до ст. 1 Закону
України «Про виконавче провадження» у
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону

та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2, суд
першої інстанції вірно виходив з
того, що принципом цивільного
судочинства є виконуваність рішення
суду, а у статті 14 ЦПК України визначені
ознаки обов'язковості судових рішень.
Крім того, виконання рішення суду - є
елементом справедливого судового
розгляду, передбаченого статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод..

Висновки суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, ухвалу прийнято
з дотриманням норм процесуального
закону, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Залізничного
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції відхилити.

Ухвалу Залізничного міського суду м.
Львова від 23 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
М.М. Шандра

Судді:
Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська