РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/6829/14-ц

2/643/3044/14

11.06.2014 року Московський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого судді Сиротникова Р.Є.,

при секретарі: Лебединській Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Харківської міської ради про
визнання договору дійсним та визнання
права власності.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 та Харківської
міської ради в якому просив визнати
дійсним договір купівлі-продажу
нежитлової будівлі від 01.04.2012 року
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та
визнати право власності на нежитлову
будівлю літ. «А-1» загальною площею 33,5
кв.м, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 01.04.2012 року між ним і ОСОБА_2 було
укладено, в простій письмові формі,
договір, купівлі-продажу нежитлової
будівлі, згідно умов якого відповідач
продав позивачу за 50 000 (п'ятдесят тисяч)
гривень, нежитлову будівлю літ. «А-1», що
знаходиться у АДРЕСА_1, яка представляє
собою магазин, та складається з
приміщень №1 - торгівельної зали,
загальною площею 33,5 кв.м. Договір
купівлі-продажу був свідомо укладений
сторонами з порушенням вимог щодо його
нотаріального посвідчення, у зв'язку з
тим, що відповідач, ОСОБА_2, на момент
укладення цього договору не мав
документів, що належним чином
посвідчували би його права на
зазначену нежитлову будівлю, яку він
збудував. ОСОБА_2 зобов'язався оформити
усі необхідні документи, які
підтверджують його права на нежитлову
будівлю літ. «А-1» що знаходиться у
АДРЕСА_1, в строк до 01.09.2013 року. В
зазначений строк ОСОБА_2 в
нотаріальному посвідченні зазначеного
договору відмовив у зв'язку з
відсутністю у нього документів на
зазначену нежитлову будівлю. У зв'язку
з невиконанням ОСОБА_2 свого обов'язку
по нотаріальному посвідченню договору
купівлі-продажу нерухомого майна, між
ним і позивачем було укладено договір
купівлі-продажу майнових прав на об'єкт
завершеного будівництва від 28.12.2013 р.
Оплата, яка була здійснена ОСОБА_1, за
договором купівлі-продажу нерухомого
майна була зарахована в рахунок плати
за договором купівлі продажу майнових
прав на об'єкт завершений будівництвом.

В судове засідання позивач не з'явився.
Про час та місце судового розгляду
сповіщений належним чином. Подав до
суду заяву, у якій просив суд
розглядати справу за його відсутності,
та зазначив що позивні вимоги
підтримує в повному обсязі та вважає їх
такими що підлягають задоволенню з
підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання
не з'явився. Про час та місце судового
розгляду був сповіщений належним
чином. Подав до суду заяву, у якій
просив суд розглянути справу за його
відсутності, та надав суду пояснення,
що він передав у власність ОСОБА_1
нежитлову будівлю Літ.«А-1»,
розташовану у АДРЕСА_1, загальною
площею 33,5 м2, яку самовільно за власні
кошти побудував у 2013 р., ОСОБА_1 в свою
чергу сплатив йому за цю будівлю 50 000
гривень. На момент укладення
договору-купівлі продажу на самовільно
побудовану мною нежитлову будівлю він
не мав документів, які належним чином
підтверджували би своє право власності
за зазначену будівлю, але мав намір
оформити всі необхідні для цього
документи та пообіцяв Позивачу
виконати це в строк до 01.09.2013 р. У зв'язку
з зазначеним, договір купівлі-продажу
нерухомого майна був укладений з
порушенням вимог щодо його
нотаріального посвідчення.
Зобов'язання покладене на нього по
отриманню усіх необхідних документів
для оформлення права власності на
зазначену нежитлову будівлю він не
виконав у зв'язку з тим, що, через
скрутні сімейні обставини, він був
вимушений витратити усі свої грошові
заощадження, а отже не мав змоги
замовити документи необхідні для
підтвердження його права власності на
зазначену нежитлову будівлю. У зв'язку
з невиконанням свого обов'язку по
нотаріальному посвідченню договору
купівлю-продажу нерухомого майна,
ОСОБА_2 запропонував Позивачу також
укласти договір купівлі-продажу
майнових прав на об'єкт завершеного
будівництва, який вони уклали
наприкінці 28.12.2013р. Оплата, яка була
здійснена ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу нерухомого майна була
зарахована ними в рахунок плати за
договором купівлі-продажу майнових
прав на об'єкт завершений будівництвом.
У зв'язку з чим ОСОБА_2 вважає, що на
сьогодні, ОСОБА_1 має всі підстави для
визнання за собою права власності на
самочинно побудовану нежитлову
будівлю, Літ. «А-1», розташовану у
АДРЕСА_1 загальною площею 33,5 м2.

Відповідач, Харківська міська рада, в
судове засідання не з'явився. Про час та
місце судового розгляду був сповіщений
належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо даних про права та
взаємовідносини сторін, суд вважає
можливим вирішити справу на підставі
наявних у ній матеріалів та ухвалити
заочне рішення, проти чого позивач не
заперечував, що відповідає положенням
ст. 224 Цивільного процесуального
кодексу України.

Суд дослідивши заяви, матеріали справи,
встановив факти та відповідні їм
правовідносини та вважає, що позивні
вимоги ОСОБА_1, підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що договором
купівлі-продажу від 01.04.2012 р. ОСОБА_2
продав ОСОБА_1 нежитлову будівлю по
АДРЕСА_1, яка представляє собою магазин,
та складається з приміщень №1 -
торгівельної зали, загальною площею 33,5
кв.м. за грошові кошти у сумі 50 000
(п'ятдесят тисяч) гривень. Договір
купівлі-продажу був укладений з
порушенням вимог щодо його
нотаріального посвідчення, у зв'язку з
тим, що ОСОБА_2 на момент його укладення
не мав документів, які належним чином
посвідчували його права на зазначену
нежитлову будівлю, яку він збудував.
Відповідно до п.п. 1.2 договору
купівлі-продажу від 01.04.2014 р., сторони
зобов'язувалися нотаріально
посвідчити зазначений договір, як
тільки ОСОБА_2 оформить всі необхідні
документи. У зв'язку з невиконанням
ОСОБА_2 свого обов'язку по
нотаріальному посвідченню договору
купівлю-продажу нерухомого майна,
ОСОБА_2 запропонував Позивачу також
укласти договір купівлі-продажу
майнових прав на об'єкт завершеного
будівництва, який вони уклали
наприкінці 28.12.2013р. Оплата, яка була
здійснена ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу нерухомого майна була
зарахована нами в рахунок плати за
договором купівлі-продажу майнових
прав на об'єкт завершений будівництвом.

З метою підтвердження можливості
подальшої безпечної експлуатації
нежитлових будівель позивачем було
замовлено у ТОВ «НТК ЕНЕРГО-ТАЙМ»
технічний висновок про стан
будівельних конструкцій нежитлової
будівлі літ. «А-1». Відповідно до
розділу «Висновки та рекомендації»
технічного висновку про стан
будівельних конструкцій на момент
огляду забезпечує несучу здатність,
достатньою для експлуатації будівлі.
Експлуатація не суперечить
будівельно-технічним, санітарним та
протипожежним нормам.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України чинним правочином є правочин
зміст якого не суперечить цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
визначено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Приписами ст. 220 Цивільного кодексу
України, встановлено, що у разі якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю. Право власності набувається
в порядку, визначеному законом. Право
власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України право власності є
правом особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 Цивільного
кодексу України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Він має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії
які не суперечать закону.

Згідно із статтею 321 Цивільного
кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Всупереч викладеним вище нормам,
позивач не може в повній мірі здійснити
своє право щодо зазначених нежитлових
будівель, а саме позивач обмежений у
своєму праві розпоряджатися своїм
майном, оскільки право власності на
нього не зареєстроване належним чином.

Частиною 2 статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не встановлено із закону,
або незаконність набуття права
власності не встановлена судом.

Як передбачено ст. 331 Цивільного
кодексу України, право власності на
нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа я кА виготовила ( створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва (
створення майна).

Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного
кодексу України, житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного
кодексу України, право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визначене за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 392
Цивільного кодексу України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Положення ст. 16 Цивільного
кодексу України забезпечують
можливість захисту порушених прав та
охоронюваних інтересів, зокрема,
шляхом визнання відповідного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 Цивільного
кодексу України право власника на
забудову здійснюється ним за умови
додержання архітектурних норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Підставою для проведення
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно відповідно до пункту 37
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ № 868 від
17.10.2013 р. є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 209, 214, 215, 224, 225, 226
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст. 16, 203, 204, 220, 328, 331, 375, 376, 392
Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу майнових прав
закінченого будівництвом об'єкту, від
28.12.2013 р., укладений між мною, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
нежитлову будівлю літ «А-1»,
розташовану у АДРЕСА_1 загальною площею
33,5 м2.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення рішення мають
право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з моменту
отримання його копії.

Суддя Московського районного

Суду м. Харкова
Сиротников Р.Є.