Справа № 152/960/14-ц Провадження №
22-ц/772/2965/2014Головуючий в суді першої
інстанції Славінська Н. Л.Категорія
30Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Зайцева
А.Ю., Чорного В.І., при
секретаріПантелеймоновій А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
відшкодування збитків,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Шаргородського районного суду
Вінницької області від 10 вересня 2014
року,

у с т а н о в и л а :

Із зазначеним позовом ОСОБА_6
звернувся в суд 4 червня 2014 року.

Зазначав, що навесні 2011 року він уклав з
відповідачами усну угоду про спільне
вирощування цукрових буряків.
Укладаючи угоду про спільну діяльність
він та відповідачі домовилися, що
отриманий прибуток, так само як і
збитки від цієї спільної діяльності,
будуть розподілені пропорційно
вартості вкладу кожного в діяльність
по вирощуванню цукрових буряків.

Згідно з умовами усної угоди про
спільну діяльність він повинен був
виконати всі роботи по вирощуванню
цукрових буряків, оскільки у його
власності є необхідна для цього
техніка. Відповідачі робіт по
вирощуванню цукрових буряків не
проводили. Він проводив роботи за
власні кошти, крім закупівлі пального
та 1,5 тони мінеральних добрив, що було
придбано за спільні кошти його та
відповідачів.

Вказав, що вирощування цукрових
буряків він проводив по технології
сільськогосподарського підприємства,
що знаходиться у сусідньому селі
Михайлівка. Все літо 2011 року він сіяв,
проводив прополювання, підживлення
цукрових буряків, проводив інші роботи
згідно агротехнології, потім копав
буряки.

21.09.2011 року ОСОБА_8 уклав договір з
цукровим заводом «Турбівська цукрова
компанія» на переробку
буряків.Врожайність буряків склала
приблизно 300 центнерів з гектара.
Всього ОСОБА_8 заводом було нараховано
для отримання 26 тонн цукру, або ж 520
мішків по 50 кг.

Спочатку ОСОБА_8 отримав 92 мішки цукру
та приховавши цей факт від нього,
продав їх, а виручені гроші присвоїв. У
подальшому ОСОБА_8 привіз решту цукру,
поділив його між нами трьома,
пояснивши, що кожному з них припадає по
4500 кг цукру, або по 90 мішків цукру.

У подальшому вияснилось, що ОСОБА_8
обманув його привласнивши з ОСОБА_7 всі
прибутки.

Позивач зазначив, що витрати на
вирощування буряків склали 136415 грн.,
його витрати складають 76375 грн., а
затрати відповідачів - ОСОБА_8 та ОСОБА_7
- 60040 грн. ОСОБА_8 отримав з заводу 26038 кг
цукру (520 мішків), з яких для поділу між
членами спілки було 410 мішків по 50 кг
кожний.

Згідно з документами заводу, вартість
цукру становить 6,08 грн. за 1 кг.,
відповідно, 410 мішків цукру по 50 кг = 20500
кг цукру х 6,08 грн. = 124640 грн., а витрат
понесено 136415 грн., тобто збитки
складають 11775 грн.

У відсотках його затрати складають 56 %
або 229 мішків цукру, а затрати ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 разом становлять 44% або 181 мішок
цукру.

Посилаючись на ці обставини ОСОБА_6
просив суд солідарно стягнути з
відповідачів на його користь 42 256 грн.
понесених збитків.

Рішенням Шаргородського районного
суду Вінницької області від 4 червня 2014
року у задоволенні зазначеного позову
відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог.

Відповідачі заперечували доводи
апеляційної скарги через їх
безпідставність та просили апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду
вбачається, що таке рішення є по суті
правильним і справедливим, а тому
скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечується сторонами, що ОСОБА_6
користувався без договорів оренди
землі у 2010-2011 роках земельною ділянкою
площею 3 га, що знаходиться на території
Клекотинської сільської ради, а
відповідач ОСОБА_8 використовував без
договорів оренди земельну ділянку
площею приблизно 8 га, яка знаходиться
на території Мурафської сільської
ради.

Позивач ОСОБА_6 восени 2010 року виконав
роботи по оранці земельної ділянки,
розміром 3 га, що знаходиться на
території Клекотинської сільської
ради Шаргородського району Вінницької
області, якою він користувався.

Навесні 2011 року позивач ОСОБА_6 та
відповідачі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 домовилися
про вирощування цукрового буряка на
земельних ділянках загальною площею
приблизно 11 га, які розташовані на
території Мурафської та Клекотинської
сільських рад Шаргородського району
Вінницької області. При цьому, позивач
ОСОБА_6 та відповідачі ОСОБА_8 і ОСОБА_7
договору про спільну діяльність по
вирощуванню цукрового буряка ні в
письмовій формі, ні в усній формі не
укладали.

За змістом домовленості між позивачем
та відповідачами, сторони визначили
лише, що під час вирощування цукрового
буряка позивач ОСОБА_6 здійснюватиме
власною технікою обробіток грунту,
посів цукрового буряка, культивацію,
підживлення, обприскування та
викопування буряків, проте, частка
кожного з них, порядок внесення коштів,
порядок розподілу прибутку, розмір
відповідальності у випадку
негативного наслідку вирощування
цукрового буряка визначено не було.

Судом встановлено, що позивачем було
закуплено засоби захисту рослин на
суму 19430 грн., проте, доказів
використання позивачем хімічних
речовин на цілі спільної діяльності
останнім суду не представлено.

Позивач ОСОБА_6 та відповідачі ОСОБА_8 і
ОСОБА_7 вносили кошти у вирощування
цукрових буряків, розмір яких
встановити не можливо, оскільки облік
їх не вівся.

Вирішуючи спір та відмовляючи у позові
ОСОБА_6, суд першої інстанції правильно
виходив із того, що позивачем не
надано суду належних та допустимих
доказів про заподіяння йому
відповідачами матеріальних збитків в
силу тих норм матеріального права за
якими позивач просив вирішити спір, а
саме статей 1130, 1166 ЦК України.

Доводів про порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
які дають підстави для скасування чи
зміни судового рішення, апеляційна
скарга не містить. Наведені у
апеляційній скарзі доводи не
спростовують правильних висновків
суду.

Не можна визнати обґрунтованими доводи
апеляційної скарги про незаконність
судового рішення у зв'язку з
неправильними висновками суду щодо
встановлених обставин справи, невірної
оцінки судом наданим доказам та
неправильного застосування норм
закону.

Так, із позовної заяви, апеляційної
скарги та пояснень позивача і його
представника вбачається, що позивач
правовідносини які склались у нього з
відповідачами пов'язує із їх
спільною діяльністю по вирощуванню
цукрових буряків та наполягає на тому,
що між ним та відповідачами було
укладено відповідну угоду про спільну
діяльність. Саме через це та
ураховуючи обставини на які він
посилається позивач ставить питання
про стягнення солідарно з
відповідачів на його користь збитків в
сумі 42256 грн.

Отже, позивач вважає, що йому було
заподіяно збитків спільною діяльністю
з відповідачами.

Ураховуючи обставини на які позивач
посилається та надані ним докази,
позивачем не доведено заподіяння йому
збитків у сумі 42256 грн.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 1
статті 208 ЦК України у письмовій формі
належить вчиняти правочини, щодо яких
законом встановлена письмова форма.

Згідно з положеннями частини 1 статті
1131 ЦК України договір про спільну
діяльність укладається у письмовій
формі. Заперечення однією із сторін
факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо -, відеозапису та іншими
доказами. Рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Дотримання сторонами справи вимог
закону про обов'язкову письмову форму
договору у правовідносинах які
склались усунуло б ті спірні питання,
або їх більшість, які виникли між
сторонами, а отже недотримання
позивачем вказаних вимог закону має
певний ризик щодо можливості
доведення перед судом порушення тих
прав та інтересів за захистом яких
позивач звернувся.

У зв'язку із цим непереконливими
виглядають посилання апелянта на
несправедливість, упередженість суду
до позивача та незаконність рішення.

Колегія суддів при цьому звертає увагу
на те, що діяльність сторін у справі
має характер підприємницької
діяльності, як це вбачається із змісту
позовної заяви, пояснень сторін,
спеціалістів, показань свідків, а
підприємницька діяльність це
господарська діяльність на власний
ризик суб'єкта господарювання (ст. 42 ГК
України).

Виходячи із зазначеного вище, судом
першої інстанції правильно дана оцінка
наданим ОСОБА_6 доказам у підтвердження
тих обставин з якими він пов'язує
виникнення правововідносин між
сторонами і порушення його прав та
інтересів ОСОБА_8 і ОСОБА_7, а також
правильно дана судом оцінка наданим
останніми доказів у обґрунтування їх
заперечень у сукупності з доказами
позивача.

Отже, оскаржуване рішення суду першої
інстанції є правильним і справедливим
та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шаргородського районного суду
Вінницької області від 10 вересня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/ В.І. Чорний

/підпис/
А.Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук