У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Журавель
В.І.,

Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя від 09 серпня 2013 рку та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк ПАТ КБ
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

В обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що відповідно до
укладеного договору від 15 лютого 2006
року б/н ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі 2 800 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Відповідач зобов'язання за вказаним
кредитним договором належним чином не
виконував, у зв'язку з чим станом на 31
травня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 22
129,29 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя
від 09 серпня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 17 червня 2014 року,
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у загальному розмірі 21 629,29 грн, витрати
зі сплати судового збору в сумі 229,40 грн.

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» в частині стягнення
фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн
відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
матеріали справи повернути на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
висновку про наявність заборгованості
у відповідача перед банком та підстав
для задоволення вимог в силу ст. 1054 ЦК
Уркїани.

Проте із висновками суду першої та
апеляційної інстанцій не можна
погодитися з огляду на таке.

Судами встановлено, що 15 лютого 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір б/н про відкриття
карткового рахунка та обслуговування
карток, відповідно до умов якого
останньому наданий кредит у розмірі 2 800
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих
за кредитним договором зобов'язань
станом на 31 травня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 21 629,29 грн, з
яких 5 850,43 грн - заборгованість за
кредитом; 14 748,89 грн. - заборгованість за
процентами за користування кредитом, а
також відповідно до п. 8.6 Умов та Правил
надання банківських послуг штраф
(процентна складова) - 866,43 грн.

За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право у примусовому порядку через
суд.

У разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів та процентів за користування
кредитом, повернення яких відповідно
до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу (постанова Верховного Суду
України від 6 листопада 2013 року у справі
№ 6-116цс13).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Як вбчається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, останній
платіж було здійснено 24 червня 2009 року,
а до суду позивач звернувся за
перебігом чотирьох років, у червні 2013
року.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові, якщо про це
заявлено стороною у спорі (ч. 4 ст. 267 ЦК
України).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач заяви про застосування
строку позовної давності не подавав, а
тому у суду першої інстанції не було
підстав для застосування такого
строку.

Проте матеріалами справи встановлено,
що неподання заяви про застосування
позовної давності було зумовлено
неналежним повідомленням відповідача
у справі про дату, час та місце розгляду
справи.

У свою чергу, звернувшись до
апеляційного суду з апеляційною
скаргою та заявою про застосування
строку позовної давності, апеляційний
суд позбавлений права приймати такі
заяви та надавати їм оцінку.

Ураховуючи те, що внаслідок порушення
судами норм процесуального права та
неправильного застосування норм
матеріального права не встановлено
істотні для правильного вирішення
справи обставини, ухвалені у справі
рішення підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції згідно зі ст. 338
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя від 09
серпня 2013 рку та ухвалу апеляційного
суду Донецької області
від 17 червня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М.
Ситнік

Судді:
Є.П.
Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г.Іваненко