Справа № 706/1124/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2014 року

Христинівський районний суд
Черкаської області в складі: судді
Вітер Л.А., при секретарі Лещенко О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Христинівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Христинівський районний
сектор управління державної
міграційної служби України в
Черкаській області про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням та припинення реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
вищевказаним позовом і прохає визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим будинком по
АДРЕСА_1 належному їй на праві
приватної власності та стягнути з
нього на її користь судові витрати.

Посилаючись на те, що вонаявляється
власником житлового будинку АДРЕСА_1. У
вказаному будинку зареєстрований її
зять ОСОБА_2.

Відповідач проживає за адресою АДРЕСА_2
з реєстрації не знімається та не
реєструється за місцем фактичного
проживання. Його реєстрація на її
житловій площі обмежує її цивільні
права.

В зв'язку з чим вона була змушена з
даним позовом звернутись до суду.

В судове засідання позивачка не
з'явилася, проте надала суду заяву, в
якій просить справу розглядати в її
відсутність, позовні вимоги підтримує
повністю;

Відповідач в судове засідання не
з'явився без поважної причини, про час і
місце слухання справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
повідомлення про розгляд справи у
судовому засіданні у рубриці «виклики
до суду» в газеті «Черкаський край» за
№ 79 від 08.10.2014 року. У відповідності до
ст.224 ЦПК України суд вважає, що його
неявка не перешкоджає розгляду справи
по суті, поскільки на думку суду, у
справі є достатньо доказів для
слухання справи та прийняття рішення
по суті. Поскільки у відповідності до
ст.60 ЦПК України сторони мають
одинакові права на надання суду
доказів у справі, суд вважає, що неявка
відповідача свідчить про його
небажання захищати свої інтереси у
суді і находить за можливе при розгляді
справи по суті оцінювати докази надані
суду позивачем. Суд вважає необхідним
розглянути справу у відсутність
відповідача.

Представник третьої особи -
Христинівського районного сектору
управління Державної міграційної
служби України в Черкаській області в
судове засідання не з'явився, проте
надав суду заяву, в якій просить справу
розглядати в його відсутність, проти
задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення на підставі слідуючого.

Судом встановлено, що позивачка
являється власником житлового будинку
АДРЕСА_1. У вказаному будинку
зареєстрований її зять ОСОБА_2.

Відповідач проживає за адресою АДРЕСА_2
з реєстрації не знімається та не
реєструється за місцем фактичного
проживання. Його реєстрація на її
житловій площі обмежує її цивільні
права.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

З довідки виконавчого комітету
Малосевастянівської сільської ради №
772/0208 від 04.08.2014 року вбачається, що
ОСОБА_2 дійсно зареєстрований в
спірному будинку, але за місцем
реєстрації фактично не проживав.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Тобто, як випливає із указаної правової
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язана з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення:
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства.

Відповідно до ст.150 ЖК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України
«Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу». Частино 1 ст. 319 ЦК України
передбачено що «Власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд». При цьому
згідно до ст. 391 ЦК України «Власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування і
розпоряджання своїм майном».

За ч. 1 ст. 321 ЦК України, «Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні».

Згідно з п. 6 Тимчасового Порядку
реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання від 16.01.2003 р. № 35, ст. 6 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» громадяни України протягом 10
днів після прибуття до нового місця
проживання, зобов'язані зареєструвати
місце проживання.

Відповідно до ст. ст. 71, 163 Житлового
кодексу України, суд вважає, що ОСОБА_2.
слід визнати таким, що втратив право на
проживання в належному ОСОБА_1 на праві
приватної власності житловому будинку
в АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України та
на підставі ст. 29 ЦК України, ст. ст. 163, 71
ЖК України, ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - таким що
втратив право на проживання в
належному ОСОБА_1 на праві приватної
власності житловому будинку в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через
Христинівський районний суд
Черкаської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутніми в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Л. А. Вітер