Єдиний унікальний номер 341/1812/14-ц
Номер провадження 2/341/725/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м.Галич

Галицький районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Юсип І.М.

секретаря
Король І.Л.

з участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника
відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Галича
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
шкоди, -

в с т а н о в и в :

08.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим,що 20 січня
2012 року між ним та відповідачкою по
справі був розірваний шлюб. Однак після
розірвання шлюбу надалі проживав в
одній квартирі з колишньою дружиною, а
в травні місяці 2012 року звернувся до
суду про поділ майна подружжя. Одна з
вимог заявленого позову була вимога
про відшкодування коштів витрачених на
ремонт та благоустрій садового будинку
та квартири. 08 квітня 2013 року по даному
позову було прийняте рішення про
розподіл нажитого у шлюбі майна, однак
витрати понесені за ремонт не були
враховані через те, що такі витрати не
можуть у вартісному виразі
розглядатися, як майно, яке підлягає
поділу.

Однак, він за попередньою домовленістю
з ОСОБА_3, яка на той час була його
дружиною, і вони разом як сім'я
проживали в АДРЕСА_1, і ним за власний
кошт був проведений ремонт в даній
квартирі. Ним були закуплені такі
будівельні матеріали, зокрема: емалі
різних кольорів, шпалери, клей, карнизи,
змішувачі та крани, підвіконники, рейки
та вагонку, вікна та москітна сітка,
кутники, профілі, замок дверний, на все
є чеки та накладні. В загальному
протягом 2003 -2012 років ним були
закуплені будівельні та інші необхідні
матеріали в сумі 8 055,00 грн.

Кошти затрачені на ремонт квартири в
якій проживав з дружиною були його
особистими, це частина коштів, які були
виручені від продажу його частки
квартири, даний факт ніколи не
заперечувала і сама відповідачка.

В добровільному порядку відшкодувати
понесені кошти ОСОБА_3 не бажає, хоча
неодноразово звертався до неї з даним
проханням про повернення йому грошових
коштів, однак вона відмовляється. Тому
просить заявлені ним вимоги
задовольнити повністю, стягнувши з
відповідача майнову шкоду в сумі 8055,00
грн. та судові витрати в розмірі 243,60
грн.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги,просив їх задовольнити.
Окрім того зазначив,що відповідач
завдала йому майнової шкоди тим,що за
власні кошти ним зроблено ремонт в
квартирі з якого його виселено і
повернути ці кошти відмовляється.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги позивача підтримав повністю і
суду пояснив, що відповідно до ст. 22
Цивільного кодексу України особа, якій
завдано збитки в результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Так, позивачем, ОСОБА_1 в
результаті продажу квартири в якій
була його частка, на виручені грошові
кошти були закуплені матеріали для
ремонту квартири власниками якої були
на той час батьки його дружини, ОСОБА_3
Оскільки шлюб між сторонами був
припинений, нажите спільне майно
подружжя було розділене, однак власні
грошові кошти затрачені позивачем на
ремонт квартири не були йому
відшкодовані а ні власниками, а ні
колишньою дружиною. Тому просить
заявлений позов задовольнити,
стягнувши з відповідача в користь
позивача заподіяну майнову шкоду в
розмірі 8055,00 грн. та судові витрати.

Відповідач позовних вимог не визнала і
суду пояснила, що кошти які батько дав
позивачу останній витрачав на
проживання так як на роботі майже не
працював, часто хворів. Не заперечує що
в квартирі робився ремонт но такі
кошти туди вкладені позивачем не були.
Ремонтні роботи проводилися у 2008-2009
роках.

Також позивач не зазначив в своєму
позові, що через його поведінку вона
змушена була залишити цю квартиру а
він з серпня 2011 року залишився один
проживати в даній квартирі, а відтак
був зобов'язаний сплачувати комунальні
послуги та утримувати квартиру в
належному стані. Крім того дана
квартира продана і вже два роки
належить іншій особі , однак позивач
продовжував нею користуватися, а при
виселенні з даної квартири вивіз
карнизи, москітну сітку та інше,тобто
залишив квартиру у занедбаному стані.

Відповідно до ч.3 ст. 156 Житлового
кодексу України повнолітні члени сім'ї
власника квартири зобов'язані брати
участь у витратах по утриманні будинку
та проведенні ремонту, а відтак позивач
добровільно проводив ремонт, ніхто не
заставлять його витрачати будь-які
кошти на будівельні матеріали, хоча
користуючись квартирою він
зобов'язаний був витрачати кошти на
благоустрій та інші потреби, а відтак
даний позов не підлягає до задоволення.
Тому просила в позові відмовити, як
безпідставному.

Аналогічні заперечення відповідача
підтримав і її представник в судовому
засіданні, зазначивши, що в позовних
вимогах та в своїх поясненнях позивач
не зазначив та жодним чином не
підтвердив наявність протиправних дій
з боку відповідача, а відтак про яку
спричинену матеріальну шкоду може йти
мова. Заявлений позов є безпідставним,
не відповідає нормам матеріального
права, і не підлягає до задоволення.

Суд, заслухавши доводи позивача та
представника, заперечення відповідача
та його представника, пояснення
свідків, дослідивши докази по справі
вважає, що в позові слід відмовити.

Згідно з ст.ст. 10,11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58,60 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтується на припущеннях. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони перебували з 2002 року в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано, рішенням Галицького
районного суду від 20.01.2012 року (а.с.6).

Під час шлюбу подружжя проживало в
АДРЕСА_1 яка належала батькам
відповідача а відповідач була
співвласником.

Копією договору купівлі - продажу від 29
жовтня 2002 року стверджується,що
батько,брат та сам позивач продали
трьохкімнатну квартиру, в м. Бурштині
яка їм належала на підставі Свідоцтва
про право власності і за яку отримали 11
410.00 грн.( а.с.52). Частину грошей за продаж
квартири в сумі 1500 доларів США, як
стверджує позивач батько дав йому.

Товарними чеками стверджується факт
оплати за будівельні матеріали
придбані за період 2003-2012 роки (
а.с.7-22),які як ствердив позивач він
купляв за особисті кошти для
проведення ремонту в квартирі, тобто в
період спільного проживання подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України,
майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

10.05.2012 р. ОСОБА_1 звернувся до Галицького
районного суду з позовом до
ОСОБА_3,ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про поділ майна
подружжя, відшкодування вартості
вкладених коштів в ремонт квартири.
Рішенням цього ж суду від 08 квітня 2013 р.
позов задоволено частково. Проведено
розподіл спільного майна, як подружжя,
а в решті позовних вимог відмовлено. З
даного рішення вбачається ,що свідок
ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив,що
ремонти подружжя проводили під час
спільного проживання і такі роботи
ними проведено з метою проживання у
нормальних санітарно-гігієнічних
умовах а витрати зазначені позивачем
не знайшли свого підтвердження. (
а.с.33-36). Окрім того позивачем не
доведено і походження коштів,що
витрачалися ним на придбання
будівельних-матеріалів та проведення
ремонту. За таких обставин суд
вважав,що в частині стягнення коштів на
придбання будівельних матеріалів та
проведення ремонтів позивачу
відмовлено за недоведеністю.

За змістом ст. 156 ч.3 Житлового кодексу
України члени сім'ї власника будинку
(квартири) зобов'язані дбайливо
ставитися до жилого будинку (квартири).
Повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту. Спори між власником та
членами його сім'ї про розмір участі в
витратах вирішуються в судовому
порядку.

Позивач проживав в даній квартирі як
член сім'ї одного із співвласників (
відповідача), користувався квартирою і
на нього також покладався обов'язок
брати участь у витратах по утриманню та
ремонту квартири.

Як пояснили в судовому засіданні
свідки: ОСОБА_8 та ОСОБА_9,що квартира в
якій проживав ОСОБА_1 після його
виселення залишилася у дуже
занедбаному стані.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила,що за час
перебування у шлюбі з відповідачкою її
син купляв меблі, побутову техніку,
комп'ютер.

Свідок ОСОБА_11 ствердила,що гроші в
сумі 1500 доларів США дав її брату батько
за продаж квартири. Дані кошти брат
витратив на будівельні матеріали. Як
ОСОБА_10 так і ОСОБА_11 не заперечили
того факту,що після смерті батька
позивач хворів і протягом декілька
років проживав в квартирі до його
виселення. Саме ОСОБА_11 вважає що
оскільки її брат проживав в квартирі то
і робив ремонт.

З копії трудової книжки ОСОБА_1
вбачається, що він не мав постійного
заробітку, влаштовувався на роботу на
якій працював не більше року а той
місяця. ( а.с.53-54). Доказів про інші
доходи позивач суду не надав.

Суд не бере до уваги показання свідків
ОСОБА_10 та ОСОБА_11,що саме будівельні
матеріали позивач купляв за власні
кошти. На думку суду вони зацікавлені у
позитивному вирішенні справи.

Крім того, ремонтні роботи в квартирі
сторони вчинили після одруження і суд
вважає, що такі роботи ними проведено з
метою проживання у нормальних
санітарно-гігієнічних умовах. Так,
позивач не заперечив, що він проживав у
даній квартирі після проведеного
ремонту декілька років.

Таким чином, оцінюючи здобуті докази в
їх сукупності, суд прийшов до висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1

На підставі вищенаведеного,ст. 368 ч.3,4
Сімейного кодексу України, ст.156
Житлового кодексу України, керуючись
ст.ст.3,59, 60, 212, 214-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И
В:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області протягом 10 днів з часу його
проголошення

Особи які брали участь у розгляді
справи але не були присутні під час
його проголошення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з часу отримання судового рішення.

Суддя:І. М. Юсип