Справа № 361/3717/2014-ц Головуючий у І
інстанції Василишин В.О.Провадження №
22-ц/780/6190/14 Доповідач у 2 інстанції
ПриходькоКатегорія 1
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2014 року колегія судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Лащенка
В.Д.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 10 вересня 2014 року за позовом ОСОБА_2
та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
земельної ділянки об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визначення частки померлого в цьому
нерухомому майні, а також про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом на частину нерухомого
майна,-

встановила:

у травні 2014 до суду звернулися
позивачі із вказаним позовом.
Обґрунтовували його тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер їх батько ОСОБА_4
Спадкоємцями ОСОБА_4 є вони, а також
відповідач ОСОБА_1

За життя ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_1
придбала земельну ділянку, площею
0,1517га., по АДРЕСА_1.

Так як ця земельна ділянка придбана під
час перебування ОСОБА_1 із ОСОБА_4 у
шлюбі, то останній мав право на
відповідну частину цього нерухомого
майна, яка повинна була увійти у
спадщину після його смерті.

Позивачі просили суд визнати об»єктом
права спільної сумісної власності
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, й
ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,1517га.,
по АДРЕСА_1; - встановити, що частки
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у праві спільної
сумісної власності на спірну земельну
ділянку є рівними й становлять по 1/2
частині на кожного; - визнати за ОСОБА_2
й ОСОБА_3 право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4 на 1/6 частину земельної ділянки
за кожною.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 10 вересня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, а саме
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, та
ОСОБА_1 - земельну ділянку, площею
0,1517га., (цільове призначення - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, склад угідь - землі
житлової забудови, кадастровий номер
:01:021:0017) за адресою: АДРЕСА_1.

Визначено частку ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5, в земельній ділянці,
площею 0,1517га., (цільове призначення -
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, склад угідь - землі
житлової забудови, кадастровий номер
:01:021:0017) за адресою: АДРЕСА_1, в
розмірі 12 частини цього нерухомого
майна.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8
частину земельної ділянки, площею
0,1517га., (цільове призначення - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, склад угідь - землі
житлової забудови, кадастровий номер
:01:021:0017) за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/8
частину земельної ділянки, площею
0,1517га., (цільове призначення - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, склад угідь - землі
житлової забудови, кадастровий номер
:01:021:0017) за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що рішення
незаконне, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що вона 30.05.2014 року подарувала спірну
земельну ділянку іншій особі і на даний
час не її власником.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є
доньками ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_4 до дня смерті перебував у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

08 червня 2010 року ОСОБА_1 придбала
земельну ділянку площею 0,1517га.,
(цільове призначення - для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, склад
угідь - землі житлової забудови,
кадастровий номер :01:021:0017) за
адресою: АДРЕСА_1 (договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
08 червня 2010 року, укладений між ОСОБА_5 й
ОСОБА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Броварського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_6 й зареєстрований у
реєстрі за №1712) .

Із витребуваної у приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 копії спадкової справи
до майна ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5, вбачається, що
спадкоємцями ОСОБА_4 є: - ОСОБА_1
(дружина), - ОСОБА_2 (донька), - ОСОБА_8
(мати), - ОСОБА_3 (донька).

ОСОБА_8 відмовилася від спадщини
після померлого сина ОСОБА_4 на користь
дружини померлого - ОСОБА_1 (а.с.62).

Згідно з ст.ст.60,63,70 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. У разі поділу майна, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Так як спірна земельна ділянка була
придбана відповідачем ОСОБА_1 під час
шлюбу із ОСОБА_4, то суд приходить до
висновку, що це нерухоме майно належало
їм на праві спільної сумісної
власності. Частки ОСОБА_4 й ОСОБА_1 є
рівними. Обставини, які б свідчили про
інше, у цій справі судом не встановлені.

Суд визначає частку ОСОБА_4 у спірній
земельній ділянці в розмірі 12 частини
цього нерухомого майна.

У відповідності до ст.ст.1216,1218
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) спадкуванням є перехід прав та
обов»язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов»язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1225 та частиною
першою статті 1226 ЦК України визначено,
що право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. Частка у праві спільної
сумісної власності спадкується на
загальних підставах.

За змістом статей 1258, 1216 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття. У першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Тобто, спадкоємцями першої черги після
смерті ОСОБА_4 є позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_1 та мати
спадкодавця - ОСОБА_8 (яка відмовилася
від прийняття належної їй частини
спадкового майна на користь ОСОБА_1).

З огляду на викладене, позовні вимоги
щодо визнання права власності на
відповідні частки в спірному
нерухомому майні в порядку спадкування
за законом є обґрунтованими, однак
розмір часток є іншим ніж зазначено у
позовній заяві. Частки позивачів
ОСОБА_2 й ОСОБА_3 в спірній земельній
ділянці складають - по 1/8 частині
кожній.

Інші позовні вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки не ґрунтуються на
зібраних у справі доказах. Вимоги щодо
встановлення частки відповідача
ОСОБА_1 у спірному нерухомому майні не
підлягають задоволенню, оскільки чинне
процесуальне законодавство не наділяє
повноваженнями позивача на
пред»явлення вимог від імені
відповідача. Відповідачем ОСОБА_1
зустрічні позовні вимоги не
заявлялися.

З зазначеними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
але рішення суду першої інстанції не
може бути залишене без змін і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
виходячи і наступного.

Відповідно до договору дарування від
30.05.2014 року ОСОБА_1, подарувала спірну
земельну ділянку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4
від імені та в інтересах якої діють
батьки ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с.159).

Відповідно до ст.26 ЦПК України особами,
які беруть участь у справі є сторони,
треті особи та їхні представники.

Сторонами у цивільному процесі є
позивач і відповідач (ст.30 ЦПК України),
тобто особи, матеріально-правовий спір
між якими є предметом вирішення в
цивільному судочинстві.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз»яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов»язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пре»явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК
України принципу диспозитивності
цивільного судочинства та за змістом
ч.1 ст.33 ЦПК України заміна неналежного
відповідача судом можлива лише як
результат вирішення судом клопотання
позивача про заміну первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред»явлено не до тієї
особи, яка має відповідати за позовом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
не перевірив належним чином чи
належить спірна земельні ділянка
відповідачці на праві власності,
визнав за позивачами право власності
на частини земельної ділянки, яка на
час ухвалення рішення належить іншій
особі, не залучивши дану особу до
розгляду даної цивільної справи.

Судова колегія в силу положень
ст.303 ЦПК України щодо меж розгляду
справи та відсутності повноважень
наданих апеляційному суду цим
Кодексом, не може виправити помилку,
допущену судом першої інстанції і
замінити первісного відповідача
належним відповідачем.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, а тому за таких
обставин рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись: ст.ст.303,307,3089313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 10 вересня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
земельної ділянки об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визначення частки померлого в цьому
нерухомому майні, а також про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом на частину нерухомого майна,
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді