Справа № 301/1937/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2014 р.

м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської
області в особі головуючої Пітерських
М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідачів ОСОБА_2,
представника органу опіки ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Іршава
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, неповнолітніх ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору
на стороні відповідачів: Орган опіки і
піклування Іршавської районної
державної адміністрації, про виселення
та забезпечення банку права на
управління житловим будинком,

в с т а н о в и в :

ПАТ "ВіЕсБанк" звернувся в Іршавський
районний суд з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7
про виселення та забезпечення банку
права на управління житловим будинком.

Позов мотивовано тим, що рішенням
Іршавського райсуду від 21.03.2012 року
задоволено позов ПАТ «Фольксбанк» до
ОСОБА_4 та в рахунок погашення боргу
ОСОБА_8 за кредитним договором №KF48537
від 16.04.2008 року звернено стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_4, шляхом продажу предмету
іпотеки на прилюдних торгах в межах
процедури, що передбачена ЗУ «Про
виконавче провадження».

ПАТ "ВіЕсБанк" є правонаступником ВАТ
«Фольксбанк» та ВАТ «Електрон банк»..

Рішення Іршавського райсуду від 21.03.2012
року звернуто до виконання, однак, по
даний час не виконано, оскільки в
будинку АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_4,
ОСОБА_5, а також неповнолітні ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Після звернення стягнення на переданий
в іпотеку будинок всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
будинку звільнити будинок протягом
місяця з дня отримання відповідної
вимоги. Не зважаючи на письмове
повідомлення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
необхідність виселення з будинку,
вимога банку залишилася без
задоволення.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не
мають відношення до кредитного
договору, у будинку - предметі іпотеки -
не зареєстровані, згідно п.12 Іпотечного
договору іпотекодавець не має права
без дозволу іпотекодержателя
передавати предмет іпотеки в оренду чи
користування, тому просив виселити
відповідачів з будинку.

Крім того, з метою належного збереження
майна, переданого в іпотеку, просив
надати ПАТ "ВіЕсБанк" право управління
житловим будинком АДРЕСА_1 на період до
його реалізації у виді: вільного
доступу представників управителя та
інших осіб, визначених управителем до
майна; укладення договорів оренди
майна з третіми особами; розпорядження
коштами, що отримані в результаті
управління майна; укладення договорів
відповідального зберігання;
здійснення реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень;
користування та розпорядження майном;
надання інших прав, необхідних для
належного управління майном.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити. Вважав, що посилання
представника відповідача на ЗУ «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», є
безпідставним, оскільки рішення суду
про звернення стягнення на майно
прийнято ще у 2012 році та вказаний закон
не розповсюджується на вимоги про
виселення. Крім того, відповідачі
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ніякого
відношення до кредитного договору не
мають. Всі відповідачі зареєстровані в
будинку в жовтні 2014 року без дозволу
іпотекодержателя, тобто незаконно, та
мають інше житло в АДРЕСА_2.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове
засідання повторно не з'явилися, про
день, час та місце розгляду справи були
належним чином повідомлені, у тому
числі, відповідно до ч.5 ст. 76 ЦПК
України через свого представника (а.с.
81,86,89,90).

Представник відповідачів ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов не визнала,
просила відмовити у його задоволенні.
Вважала, що до даних вимог має бути
застосований ЗУ «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», оскільки
відповідачка ОСОБА_4 була майновим
поручителем за договором споживчого
кредиту наданого в іноземній валюті.
Предметом іпотеки є житловий будинок
загальною площею 107,4 кв.м., відповідачі
не мають у власності іншого нерухомого
майна. Будинок АДРЕСА_2 належить на
праві власності ОСОБА_9, а відповідачі
були в ньому тільки зареєстровані.
Фактично вони проживали в АДРЕСА_1 з 2005
року - з часу його придбання чоловіком
відповідачки ОСОБА_5 Проживали там і
після переходу права власності на
даний будинок до відповідачки ОСОБА_4, і
на день укладення кредитного та
іпотечного договорів.

Представник органу опіки ОСОБА_3
вважала, що в інтересах малолітніх
дітей у позові слід відмовити, оскільки
діє мораторій на стягнення майно,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилалися, як на підставу своїх вимог
та заперечень, оцінивши докази на
підтвердження цих обставин в їх
сукупності, суд вважає в задоволенні
позову відмовити, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
16.04.2008 року між ВАТ "Електрон Банк"
(правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс
Банк») та ОСОБА_8 укладено кредитний
договір №KF48537, згідно якого банк надав
відповідачу споживчий кредит строком
до 14.04.2023 року у сумі 50000 доларів США, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитом в строки та в
порядку, встановлених договором (а.с.
101-103).

На забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором №KF48537 від 16.04.2008
року між банком та ОСОБА_4 укладений
Іпотечний договір, предметом якого є
житловий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею 107,40 кв.м. ( а.с. 64-67).

Заочним рішенням Іршавського райсуду
№ 2-1251/11 від 21.03.2012 року задоволено позов
ПАТ «ФольксБанк» (правонаступником
якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та в рахунок
погашення боргу ОСОБА_8 за кредитним
договором №KF48537 від 16.04.2008 року
звернено стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок АДРЕСА_1, що належить
на праві власності ОСОБА_4, шляхом
продажу предмету іпотеки на прилюдних
торгах в межах процедури, що
передбачена ЗУ «Про виконавче
провадження» ( а.с. 4-5). Рішення набрало
законної сили.

Згідно ч. 1-2 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

07 червня 2014 року набув чинності Закон
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" №1304-V11 від 3 червня 2014 року.

Протягом дії ЗУ "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання майнового
поручителя за умови, що у майнового
поручителя у власності не знаходиться
інше нерухоме житлове майно; загальна
площа такого нерухомого житлового
майна не перевищує 250 кв. метрів для
житлового будинку.

Даний закон розповсюджує свою дію на
правовідносини, які склались між
сторонами спору, оскільки позичальник
ОСОБА_8 одержав споживчий кредит в
іноземній валюті, на забезпечення його
виконання відповідачка ОСОБА_4
передала в іпотеку житловий будинок,
загальна площа якого складає 107,4 кв.м.,
тобто не перевищує 250 кв.м.

В судовому засіданні встановлено, що в
житловому будинку АДРЕСА_1, який є
предметом іпотеки і на який звернено
стягнення, проживають відповідачка
ОСОБА_5 та її неповнолітні діти ОСОБА_6,
2004 року народження, та ОСОБА_7, 2008 року
народження, а також відповідачка
ОСОБА_4 та її неповнолітні діти ОСОБА_10,
2009 року народження, та ОСОБА_11, 2013 року
народження. Відповідачка ОСОБА_4 з
02.10.2014 року, а відповідачка ОСОБА_5 з
17.10.2014 року зареєстровані у вказаному
будинку. Дані обставини
підтверджуються довідками Іршавської
міської ради №02-24/1295 від 10.12.2013 року та
№2201 від 20.10.2014 року, а також будинковою
книгою для прописки громадян, які
проживають у будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 11, 92,
104-108).

З пояснень представника відповідача
вбачається, що відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 з 2005 року (з дня придбання
будинку) постійно проживають в будинку,
який є предметом іпотеки, хоча раніше
були зареєстровані в АДРЕСА_2.

Згідно довідки виконкому Довжанської
сільради №2806 від 27.10.2014 року, власником
житлового будинку АДРЕСА_2, де до жовтня
2014 року були зареєстровані відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - є ОСОБА_9 ( а.с. 93).

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
24.10.2014 року за ОСОБА_4 зареєстровано на
праві власності житловий будинок
АДРЕСА_1. Іншого нерухомого майна за
майновим поручителем ОСОБА_4 не
зареєстровано ( а.с. 98-100).

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
27.10.2014 року за ОСОБА_5 нерухомого майна
на праві власності не зареєстровано
(а.с.96-97).

Вищезазначений закон підлягає
застосуванню незалежно від того, на
якому етапі знаходиться виконання
рішення суду, яким звернено стягнення
на предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості по кредитному договору,
і протягом дії Закону накладено
тимчасовий мораторій на примусове
виконання таких рішень і на стадії
виконавчого провадження.

Під час дії вказаного закону будинок
АДРЕСА_1, який є предметом іпотеки, не
може бути відчужений без згоди
власника - ОСОБА_4, тому підстав для її
виселення не має, як не має підстав і
для виселення з будинку членів сім'ї
власника - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Оскільки вимога про виселення є
похідною від вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
враховуючи дію Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», суд
вважає, що позовні вимоги про виселення
відповідачів з будинку не підлягають
задоволенню.

Керуючись ЗУ «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», ст.ст. ст.ст.10, 11, 15,
57-60, 208, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України,

р і ш и в :

у позові ПАТ "ВіЕс Банк" до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7
про виселення з житлового будинку
АДРЕСА_1, та забезпечення банку права
управління вказаним житловим будинком
- відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які
приймали участь в судовому засіданні,
але не були присутні під час
проголошення рішення суду, протягом
десяти днів з дня отримання його копії
до апеляційного суду Закарпатської
області через цей районний суд.

Головуюча:
М. О. Пітерських