АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5580/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шабанов А. М. Доповідач - Куценко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

08 жовтня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Прокурора
Дніпропетровської області,

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 20 лютого 2014 року, по справі
за ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Солярис», третя
особа: приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання добросовісним набувачем, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у січні 2014 року звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Солярис» про
визнання його добросовісним набувачем
та єдиним власником квартири АДРЕСА_1, у
якого спірне майно не може бути
витребувано.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що 14.05.2013 року за
договором купівлі-продажу ним була
придбана квартира АДРЕСА_1, який було
нотаріально посвідчено. У грудні 2013
року позивач дізнався, що ця квартира
27.07.2013 року зареєстрована у Державному
реєстрі прав на нерухоме майно за ТОВ
«Солярис», яке набуло право власності
на цю квартиру на підставі ухвали
Господарського суду Дніпропетровської
області від 24.07.2013 року. Ухвала була
скасована 19.09.2013 року за заявою
відповідача.

ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач
порушує його права власника
вищевказаного майна, та повинен був при
реєстрації права власності знати, що це
майно вже зареєстровано, а тому просить
суд визнати його добросовісним
набувачем та єдиним власником квартири
АДРЕСА_1, у якого спірне майно не може
бути витребуваним.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від
20.02.2014 року позовні вимоги було
задоволено в повному обсязі, визнано
ОСОБА_2 добросовісним набувачем та
єдиним

власником квартири АДРЕСА_1 /а.с. 68-70/.

З рішенням суду не погодився прокурор
Дніпропетровської області і в
інтересах Дніпропетровської міської
ради звернувся до суду з апеляційною
скаргою в якій просить скасувати це
рішення та ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі /а.с.
74-80/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, рішення
суду скасуванню відповідно до ст. 309 ЦПК
України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення Дніпропетровської міської
ради ХХІV скликання сесії № 11/13 від
19.11.2003 року було прийнято у комунальну
власність територіальної громади
міста обласні житлово-комунальні
підприємства «Південне»,
«Центральний», «Лівобережжя» з майном,
будівлями і спорудами, що перебувають
на їх балансі, відповідно до актів
приймання-передачі від 18.08.2003 року, від
10.09.2003 року та від 12.09.2003 року /а.с. 82-84/.

Згідно витягу з реєстру об'єктів права
комунальної власності територіальної
громади м. Дніпропетровська на
юридичну особу /заклад/ об'єкт
нерухомості нежитлове приміщення № 17
в житловому будинку літ. А-4 на І поверсі
площею 154, 5 кв. метри є комунальною
власністю територіальної громади
міста та знаходиться на балансі КП
«Бюро обліку майнових прав та
діяльності з нерухомістю»
Дніпропетровської міської ради /а.с. 85/.

14.05.2013 року ОСОБА_2 укладає з ОСОБА_4
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, який було посвідчено
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
реєстровий № 2018 /а.с. 5-6/.

В договорі вказано, що квартира
належить продавцю ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 від 02.02.2013
року за реєстровим номером 61.

ОСОБА_2 29.01.2014 року звертається до суду з
позовом до ТОВ «Солярис» посилаючись
на те, що у грудні 2013 року він дізнався,
що належна йому квартира 27.07.2013 року
зареєстрована у Державному реєстрі
прав на нерухоме майно за ТОВ
«Солярис», яке набуло на неї право
власності на підставі ухвали
Господарського суду Дніпропетровської
області від 24.07.2013 року, яка була
скасована 19.09.2013 року.

ОСОБА_2 вважає, що ТОВ «Солярис» порушує
його права власника вищевказаного
майна, та повинен був при реєстрації
права власності знати, що це майно вже
зареєстровано, просить суд, на підставі
ст.ст. 334, 392 ЦК України, визнати його
добросовісним набувачем та єдиним
власником квартири АДРЕСА_1, у якого
спірне майно не може бути витребуваним.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_2 підлягають задоволенню, через
те, що квартира була придбана
позивачем за договором
купівлі-продажу, який зареєстрував
своє право власності, а тому має право
звернутися за захистом своїх прав.

Однак, з таким висновком суду
погодитися неможна, з наступних
підстав.

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України
гарантують власникові майна
можливість вимагати усунення порушень
його права незалежно від того, чи вони
вже фактично відбулися, чи є підстави
передбачити можливість такого
порушення його права в майбутньому.

Власник вправі звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що
предметом спору є визнання ОСОБА_2
добросовісним набувачем та єдиним
власником квартири АДРЕСА_1, у якого
спірне майно не може бути витребувано.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають, так як статтею 16 ЦК України
такий спосіб захисту своїх прав не
передбачений, не передбачений він і
діючим законодавством.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем
неправильно обрано спосіб захисту
своїх майнових прав, тому рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора
Дніпропетровської області -
задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 20
лютого 2014 року - скасувати.

ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Солярис» про
визнання добросовісним набувачем -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий:
Куценко Т.Р.

Судді:
Демченко Е.Л.

Волошин М.П.