АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 599/1052/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Кучер І.Б. Провадження №
22-ц/789/1139/14 Доповідач - Міщій
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Шевчук Г. М., Ткач З. Є.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю: сторін, представника апелянта
адвоката ОСОБА_1, представника служби у
справах дітей Зборівської РДА Швак О. І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Зборівського районного суду
Тернопільської області від 27 серпня 2014
року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визначення місця проживання
неповнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 р. ОСОБА_3 звернувся в суд із
вказаним позовом, посилаючись на те, що
він є батьком двох дітей - синів ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач вказав, що мати ОСОБА_4, з якою
шлюб розірвано, проживає окремо разом з
молодшим сином ОСОБА_6, а старший син
ОСОБА_5 живе з ним в с. Богданівка
Зборівського району.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції позивач свої вимоги
підтримав частково і просив визначити
місце проживання сина ОСОБА_5 разом із
ним, а сина ОСОБА_6 з мамою ОСОБА_4,
посилаючись на те, що вони з
відповідачкою не дійшли згоди щодо
того, з ким будуть проживати діти, а
старший син висловив бажання
залишитись проживати разом з батьком.

Рішенням Зборівського районного суду
Тернопільської області від 27.08.2014 р. в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом із ним відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

Визначено місце проживання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
разом з матір'ю ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду в частині визначення
місця проживання ОСОБА_5 скасувати,
ухвалити нове рішення, яким визначити
місце проживання дитини разом з
батьком ОСОБА_3

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що
місцем проживання малолітніх дітей
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід визначити з
матір'ю відповідачкою ОСОБА_4

Однак, повністю погодитись з таким
висновком суду неможливо.

Як встановлено судом, за час
перебування сторін у шлюбі, який у
даний час розірвано, у них народилось
двоє дітей - сини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
н. та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н.

З акту обстеження матеріально -
побутових умов проживання, довідки
Богданівської сільської ради № 405 від
11.07.2014 р., пояснень сторін видно, що
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до грудня 2013 р. проживали
разом з дітьми у власному будинку
позивача в с. Богданівка Зборівського
району.

Як пояснив ОСОБА_3, у грудні 2013 р. він із
синами перейшов проживати в будинок
своїх батьків у цьому ж селі, оскільки
його будинок не газифікований.

Відповідачка підтвердила ці обставини
і зазначила, що до літа 2014 р. сама
проживала в будинку, власником якого є
ОСОБА_3, в с. Богданівка Зборівського
району, а в липні 2014 р. виїхала разом з
молодшим сином ОСОБА_6 до своєї матері в
Бережанський район.

Отже із грудня 2013 р. сторони проживають
окремо, в даний час ОСОБА_3 разом із
сином ОСОБА_5 живе в с. Богданівка
Зборівського району, а відповідачка
разом із сином ОСОБА_6 у с. Комарівка
Бережанського району Тернопільської
області.

Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я тощо, в якому вона проживає,
якщо інше місце проживання не
встановлено за згодою між дитиною та
батьками (усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна. У разі спору місце
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років
визначається органом опіки та
піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як пояснили сторони, вони не дійшли
згоди з приводу того, з ким буде
проживати старший син ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
зазначив, що ОСОБА_5 категорично бажає
проживати разом з батьком, між ними
склались теплі родинні відносини, син
виявляє прихильність до батька, тому
він вважає, що дитина повинна жити
разом з ним.

При цьому ОСОБА_3 пояснив, що син ОСОБА_5
з першого класу навчається у школі с.
Богданівка, має тут друзів, знайомих
вчителів, перебуває у хорошому
колективі, тому насильний переїзд в
інше місце, переведення до іншої школи,
зміна звичного способу життя призведе
до травмування психіки дитини, може
стати причиною депресії, бажання
хлопця самовільно залишити домівку та
втекти до с. Богданівка.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді ОСОБА_3 вказав, що в даний час сину
ОСОБА_5 виповнилось 13 років і майже 7
місяців, через 5 місяців ІНФОРМАЦІЯ_3 р.
він досягне 14 років і сам згідно ч. 3 ст.
160 СК України буде вправі вирішувати
про своє місце проживання. Тому,
враховуючи позицію дитини, було б не
правильно перевозити сина в інше село,
переводити його серед навчального року
в іншу школу, а потім в березні 2015 р.
знову повертатись у с. Богданівку.

Відповідачка ОСОБА_4, а також
представник служби у справах дітей
Зборівської РДА Швак О. І. підтвердили у
суді те, що малолітній ОСОБА_5 дійсно
більш прихильний до батька, послідовно
висловлював бажання проживати разом з
ОСОБА_3 в с. Богданівка Зборівського
району.

Відповідно до. ч. ч. 2, 3 ст. 171 СК України
дитина, яка може висловити свою думку,
має бути вислухана при вирішенні між
батьками, іншими особами спору щодо її
виховання, місця проживання, у тому
числі при вирішенні спору про
позбавлення батьківських прав,
поновлення батьківських прав, а також
спору щодо управління її майном. Суд
має право постановити рішення всупереч
думці дитини, якщо цього вимагають її
інтереси.

Допитаний в судовому засіданні в
апеляційному суді в порядку ст. 182 ЦПК
України малолітній ОСОБА_5 пояснив, що
любить і батька і маму, однак більш
прихильний до батька, бажає
продовжувати з ним проживати. ОСОБА_5
також розповів, що любить свого
молодшого брата ОСОБА_6, який живе
окремо, постійно спілкується з ним та з
мамою по телефону, проте змінювати
місце проживання не хоче. Просив
залишити його проживати у рідному селі
з батьком.

Присутні під час допиту дитини батьки
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також представник
служби у справах дітей Зборівської РДА
пояснили, що малолітній ОСОБА_5 говорив
у суді вільно, без примусу та правдиво.

Колегія суддів вважає, що суд при
вирішення питання щодо місця
проживання ОСОБА_5 невірно застосував
норми матеріального права та обставини
справи, не врахував думку дитини при
розгляді спору, який стосується її
життя, тому ухвалив у цій частині
рішення, яке не відповідає вимогам
закону, а також роз'яснень, даних у п. 18
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 р. "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" відповідно до яких, при
вирішенні спору про місце проживання
дитини належить звертати особливу
увагу на її вік та з'ясувати, з ким із
батьків вона бажає проживати.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає,
що слід ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити частково, визначити
місце проживання мололітнього ОСОБА_5
разом з батьком ОСОБА_3, а в решті
рішення суду залишити без змін.

Ухвалюючи рішення, колегія суддів бере
до уваги ст. 3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої Верховною Радою
України 27.02.1991 р., згідно якої у всіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи спір, слід врахувати те, що
ОСОБА_3 відповідально ставиться до
виконання батьківських обов'язків,
працює, позитивно характеризується,
проживаючи разом із своїми батьками в
газифікованому будинку, має на праві
власності власний будинок в с.
Богданівка Зборівського району, який
намагається відремонтувати,
користується земельною ділянкою 0,60 га,
веде домашнє господарство, утримує
птицю, кролів, козу (а.с. 5, 8).

Відповідно до п. 6 Декларації прав
дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV)
Генеральної Асамблеї ООН від 20
листопада 1959 р., дитина для повного і
гармонійного розвитку її особи
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

Колегія суддів вважає, що рішення про
залишення ОСОБА_5 проживати з батьком
відповідає інтересам дитини і не
суперечить зазначеним вимогам
Декларації прав дитини. При цьому слід
врахувати, що ОСОБА_3 має можливість та
бажання надавати належне матеріальне
утримання і духовне виховання дитині,
малолітній виявляє любов і більшу
прихильність до свого батька, просить
залишити його проживати у звичній
обстановці та перебувати у рідному
колективі, він має реальну можливість
спілкуватись і бачитись з матір'ю та
братом, які живуть у сусідньому районі
однієї області, тому, беручи до уваги
вік ОСОБА_5, якому вже в березні 2015 р.
виповниться 14 років і він буде мати
право самостійно вирішувати питання
щодо місця свого проживання, колегія
суддів вважає, що сукупність цих
обставин є суттєвими та виключними і
дають можливість визначити місце
проживання дитини з батьком.

Слід також врахувати пояснення
відповідачки ОСОБА_4, яка зазначила в
апеляційному суді, що за останні три
тижні вона з молодшим сином ОСОБА_6
двічі зустрічалась з ОСОБА_3 та старшим
сином ОСОБА_5, де вони усі мали
можливість спілкуватись, надалі ця
можливість існує, тобто як мати, так і
батько можуть брати участь у вихованні
дітей, хоч і проживають окремо.

У зв'язку з наведеним і враховуючи
вимоги ч. 6 ст. 19 СК України, колегія
суддів не погоджується з висновком
органу опіки та піклування Зборівської
РДА, який визначив місце проживання
малолітнього ОСОБА_5 разом з матір'ю
ОСОБА_4

Як видно із змісту рішення комісії з
питань захисту прав дитини Зборівської
РДА № 2 від 21.08.2014 р. та розпорядження
голови Зборівської РДА № 442-од від
22.08.2014 р., орган опіки та піклування
обмежився лише загальною фразою про
врахування усіх обставин при вирішенні
спору батьків про місце проживання
ОСОБА_5 Однак, висновок не містить
обгрунтування того, чому не взято до
уваги думку дитини, її вік, більшу
прихильність до батька.

Пояснення у суді представника служби у
справах дітей Зборівської РДА про те,
що мати може дати більше турботи та
любові дитині, а брати повинні зростати
в одній сім'ї самі по собі не можуть
бути підставою для безумовної передачі
дитини відповідачці без урахування
інших суттєвих обставин, забезпечення
інтересів малолітнього. Що стосується
питання про розлучення братів ОСОБА_5
та ОСОБА_6, то в суді встановлено, що
вони постійно спілкуються, підтримують
дружні сімейні стосунки, батьки
забезпечують можливість для їх
зустрічей. Мати ОСОБА_4 також не
позбавлена можливості зустрічатись із
сином ОСОБА_5, брати участь у його
вихованні.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Зборівського районного суду
Тернопільської області від 27 серпня 2014
року в частині визначення місця
проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з
матір'ю ОСОБА_4 - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позов задовольнити частково,
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом
з батьком ОСОБА_3.

В решті рішення Зборівського районного
суду від 27 серпня 2014 року залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.Я. Міщій