Справа №588/536/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шевченко В. С.Номер
провадження 22-ц/788/1390/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 41
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Тростянецького районного
суду Сумської області від 16 червня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства
«Тростянецький лісгосп» про захист
честі та гідності, відшкодування
моральної шкоди, -

в с т
а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду із
вищезазначеним позовом посилаючись на
те, що 13.12.2013 року відповідачем надана
йому характеристика, датована 01.07.2009
року за № 5/283, яка не відповідає
дійсності, дискримінує його та
принижує його честь та гідність.

Вважає, що зазначена характеристика не
підтверджена належними документами,
подає викривлене уявлення про нього як
працівника та громадянина,
громадського діяча, чим порушує його
конституційні права (ст.ст.21,28
Конституції України) та права на доступ
до служби (ст.38 Конституції України), до
праці (ст.43 Конституції України). Довгий
час вона залишалася доступною
працівникам підприємства та
невстановленому колу осіб, що створило
негативний образ про нього та
використовувалася для безпідставного
переслідування.

Просить засвідчити факт
безпідставного приниження його честі
та гідності відповідачем; зобов'язати
відповідача анулювати документ та у
встановленому законом порядку
спростувати поширену про нього
інформацію; стягнути з відповідача
моральну шкоду в розмірі однієї
мінімальної зарплати (1218 грн.) та судові
витрати.

Рішенням Тростянецького районного
суду Сумської області від 16 червня 2014
року позов ОСОБА_3 залишено без
задоволення за безпідставністю
заявлених вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позов в повному
обсязі. В доводах апеляційної скарги
посилається на те, що судом при
ухваленні рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права.
Вважає, що судом безпідставно не
задоволено заявлений головуючому в
справі відвід, суд не взяв до уваги
обставини, якими він обґрунтовував
позов та розбіжності в показаннях
свідків; не з'ясував характер завданої
йому моральної шкоди та не дослідив
доказів щодо його позитивної
характеристики.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та представника ДП
«Тростянецький лісгосп» Лантух Л.В.,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
наказом № 20-к від 01.03.2007 року ОСОБА_3 був
прийнятий на роботу на посаду охоронця
нижнього складу ДП «Тростянецьке
лісове господарство» (а.с.22), а наказом
№ 52-к від 04.07.2007 року був звільнений з
роботи за появу на роботі в нетверезому
стані, на підставі п.7 ст.40 КЗпП України
(а.с.23).

Не погодившись зі звільненням з роботи,
08.10.2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ДП «Тростянецьке лісове
господарство» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, який
рішенням Тростянецького райсуду
Сумської області від 20.11.2008 року був
залишений без задоволення за
безпідставністю заявлених вимог
(а.с.25-26).

Рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 05.02.2009 року апеляційна
скарга ОСОБА_3 на вищезазначене рішення
суду задоволена частково, рішення суду
від 20.11.2008 року скасовано, а ОСОБА_3
поновлений на посаді охоронця ДП
«Тростянецьке лісове господарство»
(а.с.27-28).

19.03.2009 року виданий наказ за № 29-к по ДП
«Тростянецьке лісове господарство»,
яким ОСОБА_3 був поновлений на посаді
охоронника нижнього складу з 04.07.2007
року (а.с.24).

27.03.2009 року ДП «Тростянецьке лісове
господарство» подана касаційна скарга
на рішення Апеляційного суду Сумської
області від 05.02.2009 року та ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22.02.2012 року була задоволена.
Рішення апеляційного суду Сумської
області від 05.02.2009 року скасоване, а
рішення Тростянецького райсуду
Сумської області від 20.11.2008 року
залишене в силі (а.с.29-30).

На підставі ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22.02.2012 року, ОСОБА_3, наказом №
48-к від 26.04.2012 року був звільнений з
посади охоронника нижнього складу за
п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі
в нетверезому стані (а.с.31).

23.06.2009 року ОСОБА_3 подав заяву на ім'я
директора лісгоспу ОСОБА_5 з проханням
надати йому трудову характеристику для
пред'явлення до Верховного Суду
України по справі про поновлення на
роботі. На дану заяву була накладена
резолюція до виконання відділу кадрів.
Характеристика була складена та
підписана директором підприємства
ОСОБА_5 за № 5/283 від 01.07.2009 року. Згідно
даних журналу обліку вихідної
кореспонденції ДП «Тростянецький
лісгосп» характеристика за вих. № 5/283
від 01.07.2009 року була направлена ОСОБА_3
01.07.2009 року (а. с. 4; 94-95).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
факт приниження честі та гідності
позивача шляхом поширення інформації,
викладеної в характеристиці відносно
нього не встановлено.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову, так як суд дійшов його
правильно встановивши фактичні
обставини справи, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї недостовірної
інформації, має право на спростування
цієї інформації.

Під правом на спростування, як способом
захисту порушеного особистого
немайнового права, слід розуміти право
на визнання особою, яка порушила
особисте немайнове право інших осіб,
неправомірності своїх діянь та
визнання цієї інформації неправдивою,
яке вчиняється у такий самий спосіб, у
який була поширена неправдива
інформація. Для випадків, коли
недостовірна інформація набула
поширення через документ, який
прийняла (видала) юридична особа (ч. 5 ст.
277 ЦК України), передбачений
спеціальний порядок її спростування. У
такому випадку документ, який містить
таку недостовірну інформацію, що
порочить особисті немайнові права
фізичних осіб, має бути відкликаний.

Згідно роз'яснень п. 15 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року № 1 «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
підставою для задоволення позову про
захист гідності, честі чи ділової
репутації, є юридичний склад
правопорушення, до змісту протиправної
поведінки якого входить, зокрема
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

При цьому не вважаються поширенням
зазначених вище відомостей
повідомлення їх особі, якої вона
стосується.

Судом першої інстанції встановлено, що
23.06.2009 року ОСОБА_3 подав заяву на ім'я
директора лісгоспу ОСОБА_5 з проханням
надати йому трудову характеристику для
пред'явлення до Верховного Суду
України по справі про поновлення на
роботі. На його заяву зазначена
характеристика була надана лише ОСОБА_3
в липні 2009 році. До Верховного Суду
України для приєднання до матеріалів
цивільної справи про поновлення його
на роботі, ОСОБА_3 цю характеристику не
направляв. Вказана обставина
підтверджується відповідними
письмовими доказами та її визнав
позивач, як під час розгляду справи
судом першої інстанції, так і в
судовому засіданні апеляційного суду.
При цьому суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку, що позивач не
довів належними доказами те, що ця ж
характеристика була йому повторно
надіслана відповідачем поштою також і
в грудні 2013 року.

В позовній заяві ОСОБА_3 не зазначив
конкретних осіб, яким відповідачем
було повідомлено зміст характеристики,
спосіб та час поширення
характеристики. Належних доказів на
підтвердження того, що відповідач
умисно поширив зміст характеристики
іншим особам та вона довгий час була
доступною працівникам підприємства та
невстановленому колу осіб, позивач
суду не надав.

Відповідно до загальних вимог
цивільно-правової відповідальності та
вимог ст. 1167 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
за наявності вини особи, яка
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльностю завдала такої шкоди.

Як правильно було встановлено судом
першої інстанції, у даному випадку
відсутній юридичний факт
правопорушення - поширення негативної
інформації, а відтак відсутні підстави
для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги про те, що
у справі брав участь упереджений суддя,
так як докази, які б свідчили про
упередженість головуючого - судді, в
матеріалах справи відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують і
не містять нових даних, які б давали
підстави для скасування ухваленого
рішення. Правильно встановивши
фактичні обставини справи, суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду
Сумської області від 16 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді