Справа № 716/514/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2014 року Заставнівський
районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді -
Стрільця Я.С.

при секретарі -
Задорожняк О.М.

з участю: представника
позивача - ОСОБА_1

представника
відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Заставна справу за
позовом ОСОБА_7 до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_5, третя особа без
самостійних вимог - приватний нотаріус
Заставнівського районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_6, про визнання договору
іпотеки недійсним та скасування
реєстраційного запису, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_5, третя особа без самостійних
вимог - приватний нотаріус
Заставнівського районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_6, про визнання договору
іпотеки недійсним та скасування
реєстраційного запису. Посилається на
те, що 25 жовтня 2006 року між АППБ «Аваль»
та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки
№014/04-2/303, згідно якого останній як
Іпотекодавець передав в іпотеку
Іпотекодержателю комплекс нежитлових
будівель АДРЕСА_1, Чернівецької
області. Вказане майно передане в
іпотеку для забезпечення вимог
Іпотекодержателя за кредитним
договором між АППБ «Аваль» та ОСОБА_8
№014/04-2/107 від 25 жовтня 2006 року. Вважає, що
договір іпотеки є недійсним, оскільки
ОСОБА_8 не є власником вказаного
комплексу нежитлових будівель. Згідно
рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 15.10.2007
року за ОСОБА_7 визнано право власності
на будівлі оздоровчого комплексу та
бару по АДРЕСА_1 Чернівецької області,
які зареєстровані за ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Додатковим рішенням
суду від 15.11.2007 року свідоцтво про право
власності на нерухоме майно на ім'я
ОСОБА_8, виданого виконкомом
Заставнівської міської ради від 27.07.2006
року, вирішено вважати недійсним. Дане
рішення набрало законної сили. З
вказаного вбачається, що дане нерухоме
майно належить на праві власності
виключно позивачу, який протягом
всього часу не передавав його у
забезпечення будь-яких зобов'язань та
не укладав договору іпотеки. Зазначив,
що оспорюваний договір іпотеки
суперечить чинному законодавству, бо
за його змістом нерухоме майно
передане в іпотеку не власником
нерухомого майна, а іншою особою, яка не
мала на то відповідних повноважень або
ж інших правових підстав. Передача
належних позивачу будівель в іпотеку
суперечить волі власника такого майна,
а договір іпотеки укладений без
відповідного волевиявлення особи, яка
може бути іпотекодавцем. Порушення та
недотримання ст.203, 583 ЦК України, ст.5
Закону України «Про іпотеку» під час
укладення оспорюваного договору
іпотеки є підставою для визнання
такого договору недійсним.

В судовому засіданні представник
позивача збільшив розмір позовних
вимог і додатково просив відповідно до
ст.215, 216 ЦК України застосувати
наслідки визнання правочину недійсним
шляхом скасування вчинених приватним
нотаріусом записів про іпотеку та про
обтяження, які були внесені у Державний
реєстр іпотек та у Єдиний реєстр
заборон відчуження нерухомого майна у
зв'язку із посвідченням договору
іпотеки №014/04-2/303 від 25 жовтня 2006 року
між АППБ «Аваль» та ОСОБА_8

Від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду
надано заперечення на позовну заяву в
якому представник вказав, що
заперечують проти задоволення
позовних вимог, оскільки оспорюваний
договір іпотеки укладений з
додержанням вимог чинного
законодавства. При вчиненні правочину
дотримано всіх необхідних істотних
умов та вимог, а саме: зміст правочину
не суперечив вимогам законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняла правочин ОСОБА_8 мав
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення
останнього було вільним і відповідало
його внутрішній волі; правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків. Вказує, що на
момент вчинення правочину (25.10.2006 року)
власником майна був ОСОБА_8, а позивач
став власником майна 15.10.2007 року на
підставі рішення суду. Крім того,
згідно ст.23 Закону України «Про
іпотеку» в разі переходу права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Саме тому,
ОСОБА_7 прийняв на себе майнові
зобов'язання.

Також вважають, що позивач пропустив
передбачений законодавством строк для
звернення до суду із зазначеним
позовом, оскільки оскаржуваний договір
укладено в 2006 році, клопотань про
поновлення даного строку також не
подавав. Це в свою чергу є самостійною
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги викладені в позовній
заяві підтримав в повному обсязі,
просив їх задовольнити. Додатково
пояснив, що спірне нерухоме майно
будувалося повністю за кошти ОСОБА_7,
однак технічна документація
виготовлялася на ОСОБА_8 На момент
вчинення правочину його зміст не
відповідав вимогам закону. В 2007 році
позивач визнаний власником комплексу
нежитлових будівель в АДРЕСА_1
Чернівецької області, а також
скасовано свідоцтво про право
власності видане на ім'я ОСОБА_8, яке
бралося за основу при нотаріальному
посвідченні оспорюваного договору.

Щодо пропущення строку для звернення
до суду із вказаним позовом, то
зазначив, що його довіритель дізнався
про порушення своїх прав після
звернення банком до суду в 2013 році із
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Представник відповідача ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог,
обґрунтував свою позицію підставами,
що викладені в запереченні.

В судовому засіданні третя особа без
самостійних вимог, приватний нотаріус
Заставнівського районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_6 пояснив, що 25.10.2006 року
від посвідчував договір поруки
укладений між АППБ «Аваль» та ОСОБА_8
При цьому він перевір
правовстановлюючі документи на
іпотечне майно, роз'яснив сторонам
наслідки укладення договору, їх права
та обов'язки. Під час цього була
присутньої дружина ОСОБА_8, яка надала
свою згоду на укладення договору. В
подальшому він наклав заборону на
відчуження вказаного майна. В цілому
договір укладений в рамках чинного на
той час законодавства, перешкод для
цього не було.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилася, хоча про день, час та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином, про що свідчать
повідомлення про вручення поштового
відправлення. Про причини своєї неявки
в суд до відома не поставила, а тому
судовий розгляд проведено без її
участі.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
доводи представника позивача та
представника відповідача, пояснення
третьої особи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Зі змісту ст.ст.572, 575, 583 ЦК України
випливає, що іпотекою є застава
нерухомого майна, як вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержавтель має право в
разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок іпотеки. Заставодавцем може
бути власник речі або особа, якій
належить майнове право, а також особа,
якій власник речі або особа, які
належить майнове право, передати річ
або майнове право з правом їх застави.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», предметом іпотеки можуть
бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за умови того, що
нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності. Статтею 17 вказаного
закону також регламентовано, що
іпотека припиняється у разі визнання
іпотечного договору недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

На виконання вказаних вимог закону
судом встановлено, що 25 жовтня 2006 року
між АППБ «Аваль» (правонаступником
якого є відповідач публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль») та
ОСОБА_8 укладено договір іпотеки
№014/04-2/303 (а.с.11-16). Згідно умов вказаного
договору ОСОБА_8 як Іпотекодавець
передав в іпотеку Іпотекодержателю
комплекс нежитлових будівель АДРЕСА_1,
Чернівецької області. Право власності
Іпотекодавця на момент укладення
договору на вказане нерухоме майно
належало йому на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
виданого виконкомом Заставнівської
міської ради 11 серпня 2006 року і
зареєстрованого в Заставнівському
районному бюро технічної
інвентаризації 11 серпня 2006 року в
реєстрову книгу №15. Вищевказане майно
передане в іпотеку для забезпечення
вимог Іпотекодержателя за кредитним
договором між АППБ «Аваль» та ОСОБА_8
№014/04-2/107 від 25 жовтня 2006 року (п.1.1
Договору іпотеки).

Як вбачається з Свідоцтва про смерть
ОСОБА_8 (а.с. 17), останній помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Заставна. Згідно
пояснень нотаріуса, які він дав в
судовому засіданні дружина померлого
ОСОБА_8 відповідач ОСОБА_5 не отримувала
Свідоцтво про право на спадщину на
зазначене нерухоме майно.

На підставі рішення Заставнівського
районного суду Чернівецької області
від 15.10.2007 року (а.с. 7-8) за позивачем
ОСОБА_7 визнано право власності на
будівлі оздоровчого комплексу та бару
по АДРЕСА_1 Чернівецької області, які
зареєстровані за ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Зі змісту даного
рішення також вбачається, що ОСОБА_5
позовні вимоги визнала та не
заперечувала проти визнання права
власності за позивачем. Додатковим
рішенням суду від 15.11.2007 року (а.с. 9-10)
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно на ім'я ОСОБА_8, виданого
виконкомом Заставнівської міської
ради 11.08.2006 року на підставі рішення
Заставнівської міської ради 27.07.2006
року, вирішено вважати недійсним. Дане
рішення набрало законної сили.

Відповідно до ст.61 ч.3 ЦК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, з усього вищевикладеного
вбачається, що нерухоме майно, яке
розташоване в АДРЕСА_1 Чернівецької
області належить на праві власності
виключно позивачу ОСОБА_7

Суд вважає, що оспорюваний договір
іпотеки суперечить вимогам закону,
оскільки за його змістом нерухоме
майно передано в іпотеку не власником
нерухомого майна, а іншою особою, яка не
мала на то відповідних повноважень або
інших правових підстав. Передача
об'єкта іпотеки власником яких є ОСОБА_7
в іпотеку суперечить волі останнього, а
сам договір укладений без відповідного
волевиявлення особи, яка могла бути
іпотекодавцем. Саме недотримання в
момент укладення договору іпотеки
вимог ч.1, 3 ст.203 ЦК України є підставою
для його визнання недійсним.

У відповідності до п.5, 6 Постанови
Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» відповідно до статей 215 та
216 ЦК суди розглядають справи за
позовами: про визнання оспорюваного
правочину недійсним і застосування
наслідків його недійсності, про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги в разі
нікчемності правочину та наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Вимоги про визнання оспорюваного
правочину недійсним і застосування
наслідків його недійсності, про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину розглядаються у
позовному провадженні в порядку
цивільного судочинства відповідно до
вимог статті 15 ЦПК.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю, що
регламентовано ст.216 ч.1 ЦК України.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
підставою для реєстрації прав, що
посвідчують виникнення, перехід,
припинення речових прав на нерухоме
майно, обмежень цих прав, є зокрема
рішення суду стосовно речових прав на
нерухоме майно і обмежень цих прав, що
набрало законної сили.

Поскільки у зв'язку з нотаріальним
посвідчення оспорюваного договору
іпотеки нотаріус вніс відомості в
реєстр щодо обтяження нерухомого майна
іпотекою, то є підстави для скасування
реєстраційних записів про реєстрацію в
Державному реєстрі іпотек та в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, як застосування
наслідків недійсності правочину, а
саме договору поруки.

Суд також зазначає, що посилання
представника відповідача на вимогу
ст.23 Закону України «Про іпотеки» не
можуть бути застосовані до даних
правовідносин, бо до позивача ОСОБА_7 не
перейшло право власності від
іпотекодавця в формі передбаченій
вказаною статтею, а він став власником
об'єкту іпотеки згідно рішення суду від
15.10.2007 року як новоствореного майна, що
вбачається з тексту рішення.

Щодо заявленого клопотання
представником відповідача про
застосування строку позовної давності
до даного позову та відмову в його
задоволенні з підстав пропуску такого
строку, то суд зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_7 дізнався про порушення
свого права як власника нерухомого
майна зазначеного в договорі іпотеки
після звернення в 2013 році до суду ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до нього з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки. До цього часу він
вважав себе єдиним власником, який не
має боргових зобов'язань перед
фінансовими установами в межах даного
майна. Саме тому, суд вважає, що позивач
ОСОБА_7 не пропустив передбачений
законом строк для звернення до суду із
вказаним позовом.

Все вищевикладене дає суду право
зробити висновок про доведеність та
обґрунтованість позовних вимог,
необхідність визнати недійсним
договір іпотеки та застосувати
наслідки його недійсності в виді
скасування відповідних реєстраційних
записів. Дані обставини доведені в суді
допустимими та належними доказами.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.5, 17 Закону України «Про іпотеку»,
ст.19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», ст.ст. 203, 215, 216, 572,
575, 583 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 209, 212, 214-215,
218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки №
014/04-2/303 комплексу нежитлових будівель
за номером 46 (сорок шість), що
знаходиться на вул. Незалежності в
м.Заставна, Чернівецької області, який
укладений між Акціонерним
поштово-пенсіним банком «Аваль» та
ОСОБА_8 та посвідчений 25 жовтня 2006 року
приватним нотаріусом Заставнівського
районного нотаріального

округу Чернівецької області ОСОБА_6

Скасувати реєстраційний запис №3947898
про реєстрацію в Державному реєстрі
іпотек іпотечного договору № 014/04-2/303
від 25 жовтня 2006 року між Акціонерним
поштово-пенсіним банком «Аваль» та
ОСОБА_8, реєстраційний № 5441 від 25.10.2006
року, який посвідчений приватним
нотаріусом Заставнівського районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_6 25 жовтня 2006 року.

Скасувати реєстраційний запис № 3947847
про реєстрацію в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна заборони, за договором іпотеки
№014/04-2/303 від 25 жовтня 2006 року між
Акціонерним поштово-пенсіним банком
«Аваль» та ОСОБА_8, який посвідчений
приватним нотаріусом Заставнівського
районного нотаріального округу
Чернівецької області ОСОБА_6 25 жовтня
2006 року, реєстровий №5442, від 25.10.2006 року,
а саме на нерухоме майно, комплекс
нежитлових будівель за номером АДРЕСА_1
в м.Заставна, Чернівецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: