АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1- й інстанції: Сушко Л.П.
Доповідач: Гаращенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою адвоката ОСОБА_2 - представника
ОСОБА_3 на заочне рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 07 вересня 2012
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» в
особі Відділення «Київської
регіональної дирекції» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті
особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гарант Бетон»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гарант Житло», про
звернення стягнення на предмет
застави,

ВСТАНОВИЛА:

05.01.12 р. ПАТ «ВТБ Банк» звернулось з
позовом до суду до відповідачів про
звернення стягнення на предмет
застави.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що 14
липня 2008 р. між позивачем та ТОВ «Гарант
Житло» укладено договір не
відновлюваної кредитної лінії, за яким
позивач надав позичальнику грошові
кошти у тимчасове користування в межах
максимального ліміту заборгованості 2
000 000 доларів США з терміном повернення
до 13 липня 2011 р. зі сплатою 14 % річних за
користування коштами. На забезпечення
виконання умов кредитного договору, 30
квітня 2009 р. між позивачем та
відповідачами були укладені договори
застави часток у статутному капіталі
ТОВ «Гарант Бетон». Боржник за
кредитним договором не виконав своїх
зобов'язань, внаслідок чого станом на 14
грудня 2011 р. утворилась заборгованість
у розмірі 3 224 635,51 доларів США, та 583 000
грн. Позивач просив задовольнити свої
вимоги шляхом звернення стягнення на
предмет застави.

Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 7 вересня
2012 р. позов було задоволено частково. У
рахунок погашення заборгованості за
договором про надання
невідновлювальної кредитної лінії від
14 липня 2008 року у розмірі 3 224 635 дол. 51
центів США та 538 000 грн. звернуто
стягнення на предмет застави,
визначений договором застави
корпоративних прав від 30 квітня 2009
року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_4, шляхом переведення на ПАТ «ВТБ
Банк» корпоративних прав у вигляді
частки у статутному капіталі (фонді) у
розмірі 5 % статутного капіталу (фонду)
ТОВ «Гарант Бетон», що становить 5 000
грн. Звернуто стягнення на предмет
застави, визначений договором застави
корпоративних прав від 30 квітня 2009
року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_5, шляхом переведення на ПАТ «ВТБ
Банк» корпоративних прав у вигляді
частки в статутному капіталі (фонді) в
розмірі 51 % статутного капіталу (фонду)
ТОВ «Гарант Бетон», що становить 821 328
грн 60 коп. Звернуто стягнення на
предмет застави, визначений договором
застави корпоративних прав від З0
квітня 2009 року, укладеним між ПАТ «ВТБ
Банк» та ОСОБА_3, шляхом переведення на
ПАТ «ВТБ Банк» корпоративних прав у
вигляді частки в статутному капіталі
(фонді) в розмірі 25 % статутного
капіталу (фонду) ТОВ «Гарант Бетон», що
становить 5 977 673 грн. Звернуто стягнення
на предмет застави, визначений
договором застави корпоративних прав
від 30 квітня 2009 року, укладеним між ПАТ
«ВТБ Банк» та ОСОБА_6, шляхом
переведення на ПАТ «ВТБ Банк»
корпоративних прав у вигляді частки у
статутному капіталі (фонді) в розмірі 14
% статутного капіталу (фонду) ТОВ
«Гарант Бетон», що становить 14 500 грн.
Звернуто стягнення на предмет застави,
визначений договором застави
корпоративних прав від 30 квітня 2009
року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_7, шляхом переведення на ПАТ «ВТБ
Банк» корпоративних прав у вигляді
частки у статутному капіталі (фонді) в
розмірі 5 % статутного капіталу (фонду)
ТОВ «Гарант Бетон», що становить 5000 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

11.10.2013 р. адвокат ОСОБА_2 - представника
ОСОБА_3 подав заяву про перегляд
заочного рішення.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 27 листопада 2013 р. в
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення було відмолено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції адвокат ОСОБА_2, представник
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог «БТА Банк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
застави, визначений договором застави
корпоративних прав № 100.2.3-01/313-09 від
30.04.2009 р., укладеним між ПАТ «ВТБ Банк»
та ОСОБА_3, шляхом переведення на ПАТ
«ВТБ Банк» корпоративних прав у
вигляді частки в статутному капіталі
(фонді) в розмірі 25 % статутного
капіталу (фонду) ТОВ «Гарант Бетон», що
становить 5 977 673 грн., та постановити в
цій частині нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Свої вимоги обґрунтував тим, що
оскаржуване заочне рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від07.09.2012 р. не відповідає вимогам
процесуального закону, оскільки між
позивачем та відповідачем ОСОБА_3 не
існує зобов'язальних правовідносин,
оскільки договір застави
корпоративних прав №100.2.3-01/31з-09 від
10.04.2009р., укладений між ОСОБА_3 та ПАТ
«ВТБ Банк», є нікчемним, оскільки
ОСОБА_3 не підписував вказаного
договору застави. ОСОБА_3 взагалі не
було відомо про факт укладення
вказаного договору, до нього не
надходило пропозицій щодо укладення
такого договору ні від ПАТ «ВТБ Банк»,
ні від будь-яких третіх осіб. Більше
того, як зазначено в договорі, його було
укладено 30.04.2009 р., місцем укладення
договору зазначено місто Київ. Однак
станом на вказану дату ОСОБА_3 не міг
фізично підписати вказаний договір,
оскільки в той день перебував за межами
держави Україна. Апелянт посилається
на те, що договір застави майнових прав
від 30.04.2009 р. є нікчемним, а тому судом
першої інстанції було порушено норми
матеріального права та безпідставно
застосовано до спірних правовідносин
ст. 589, 590 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва
від 06 лютого 2014 року заочне рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 07 вересня 2012 року в частині
звернення стягнення на предмет
застави, визначений в договорі застави
корпоративних прав від 30 квітня 2009 р.
укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3,
шляхом переведення на ПАТ «ВТБ Банк»
корпоративних прав у вигляді частки в
статутному капіталі (фонді) в розмірі 25
% статутного капіталу (фонду) ТОВ
«Гарант Бетон», що становить 5 977 673 грн.
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким в задоволенні позову
в цій частині відмовлено.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 червня 2014 року
рішення Апеляційного суду м. Києва від
06 лютого 2014 р. скасовано, справа
направлена на новий апеляційний
розгляд.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_2
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити.

Представник ПАТ «ВТБ Банк» заперечував
проти апеляційної скарги та просив її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишили без змін.

Представник ОСОБА_6 також заперечував
проти апеляційної скарги та просив її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишили без змін.

Інші учасники процесу та їх
представники в судове засідання не
з'явились повідомлялись належним чином
причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів відповідно до ч. 2 ст. 305
вважає за можливе розглянути справу у
відсутності осіб, які не з'явились у
судове засідання.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення учасників процесу які
з'явились у судове засідання, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги колегія суддів
прийшла до наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

При виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки
і мотиви з яких скасовані рішення є
обов'язковими ля суду першої чи
апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
14.07.2008 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ
«Гарант Житло» було укладено договір
про надання невідновлювальної
відкличної кредитної лінії №
100.2.3-01/193к-08, згідно умов якого позивачем
було надано ТОВ «Гарант Житло» грошові
кошти у сумі 2 000 000 доларів США з
кінцевим терміном повернення до 13
липня 2011 року із сплатою 14 % річних за
користування кредитними коштами.

21.04.2009 року Договором № 1 № 100.2.3- V
Т)1/193к-08 до кредитного договору були
внесені зміни.

ПАТ «ВТБ Банк» свої умови за договором
виконав, натомість боржник своїх умов
за договором не виконав, внаслідок чого
станом на 14.12.2011 року перед
позичальником утворилась
заборгованість у розмірі 3 224 635 доларів
51 цент США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 14.12.2011 року становить 26 301 477
грн. 25 коп., та 583 000 грн. 00 коп. яка
складається з 2 000 000 доларів США -
простроченої заборгованості за
кредитом, 883 948, 22 долари США -
простроченої заборгованості по сплаті
процентів, нарахованих з 01.08.2009 року по
31.10.2011 року; 10 000 доларів США -
прострочення заборгованості при
сплаті щорічної комісії, 62 655, 24 доларів
США - пеня за несвоєчасну сплату
процентів за період з 15.06.2011 року по
13.12.2011 року; 152 755 доларів 36 центів США -
пеня за несвоєчасну сплату кредиту за
період із 15.06.2011 року по 13.12.2011 року, 31 941
долар 34 центи - 3 % річних за
прострочення сплати процентів за
період із 01.08.2009 року по 13.12.2011 року; 73 325
т . доларів 35 центів США - 3% річних за
прострочення сплати кредиту за період
з 01.12.2009 року по 13.12.2011 року; 538 000 грн. 00
коп. - штрафних санкцій за невиконання
кредитного договору.

30 квітня 2009 року між позивачем та
відповідачами, які є майновими
поручителями ТОВ «Гарант Житло» були
укладені догвори застави, а саме:

- між позивачем та ОСОБА_4, який виступає
майновим поручителем ТОВ «Гарант
Житло» було укладено договір застави №
100.2.3-01/34з-09 за предметом якого є частка
заставодавця в розмірі 5 % Статутного
капіталу ТОВ «Гарант Бетон», що
становить;- 5 000 грн. 00 коп., предмет
застави був оцінений сторонами в 4 250
грн. 00 коп..

- між позивачем та ОСОБА_5 який виступає
майновим поручителем ТОВ «(Гарант
Житло» було укладено догвір застави №
100.2.3-01/30з-09 за предметом якого є частка
заставодавця в розмірі 51 % Статутного
капіталу ТОВ «Гарант Бетон», що
становить 821 328 грн. 60 коп., предмет
застави був оцінений сторонам в 698 129
грн.

- між позивачем та ОСОБА_3 який виступає
майновим поручителем «Гарант Житло»
було укладено договір застави №
100.2.3-01/31з-09 за предметом якого є частка
заставодавця в розмірі 25 % Статутного
капіталу ТОВ «Гарант Бета, що становить
5 977 673 грн., предмет застави був оцінений
сторонами в 5 081 022 грн.

- між позивачем та ОСОБА_6 який виступає
майновим поручителем «Гарант Житло»
було укладено договір застави №
100.2.3-01/32з-09 за предметом якого є частка
заставодавця в розмірі 14 % Статутного
капіталу ТОВ «Гарант Бетонік, що
становить 14 500 грн., предмет застави був
оцінений сторонами в 12 325 грн.

- між позивачем та ОСОБА_7 який виступає
майновим поручителем ТОВ «Гарант
Житло» було укладено договір застави №
100.2.3-01/ЗЗз-09 за предметом якого є частка
заставодавця в розмірі 5 % Статутного
капіталу ТОВ «Гарант Бетон», що
становить 5 000 грн., предмет застави був
оцінений сторонами в 4 250 грн. 00 коп.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що відповідно до пункту 2.2.9 Договору
застави від 30.04.2009 р. (а.с.190) при
невиконанні Боржником умов Кредитного
договору заставодавець зобов'язаний за
вимогою заставодержателя звернути
стягнення на предмет застави.

Згідно з п. 2.4.2 договорів застави,
згідно з яким передбачено, що
заставодержатель має право у випадку
невиконання Боржником зобов'язань за
Кредитним договором, шляхом реалізації
свого права задовольнити за рахунок
предмета застави свої вимоги в тому
обсязі, який є на момент фактичного
задоволення, зокрема суму боргу,
комісію, неустойку, збитки завдані
простроченням виконання, витрати,
пов'язані з утриманням та зверненням
стягнення на предмет застави та ін.

Суд першої інстанції вірно визначився
з нормами матеріального права та вірно
застосував їх при ухваленні судового
рішення.

Судова колегія не приймає доводи
апелянта щодо неукладення ОСОБА_3
договору застави майнових прав від
30.04.2009 р. і його нікчемності з тих
підстав, що він є нікчемним так як
ОСОБА_3 його не підписував.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Судова колегія встановила, що ОСОБА_3
вимог щодо встановлення нікчемності
правочину - договору застави від 30.04.2009
р. не заявляв, сама договір не
оспорював.

Колегія суддів не приймає як доказ
висновок експерта за результатами
проведення почеркознавчого
дослідження від 24.12.2013 р. про те, що
підписи ОСОБА_12 в заяві до ВАТ « ВТБ
Банк» та підпис ОСОБА_3 на договорі
застави виконані не ними, а іншою
особою з наслідуванням підпису,
оскільки самі предмети дослідження та
вільні зразки були надані експерту в
електрофотографічних копіях, що,
враховуючи якість копій, не надає
обґрунтованої можливості встановити
належність підписів ОСОБА_12 та ОСОБА_3 (
а.с. 90-98).

Наданий апелянтом висновок експерта не
був наданий до суду апеляційної
інстанції після ухвалення рішення
судом першої інстанції.

Відповідачі до суду першої інстанції в
судові засідання не з'являлись та були
повідомлені судом першої інстанції
через оголошення в пресі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З мотивів, викладених вище, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та
обгрунтованним, а апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308
ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 07 вересня 2012 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді