Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/3461/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Стрелець
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» в особі представника
Шуліки Аліни Володимирівни на рішення
Оріхівського районного суду
Запорізької області від 17 червня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що
відповідно до укладеного договору від
09.02.2006 року відповідач отримала кредит
у розмірі 4 800 грн. 00 коп. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач свої зобов'язання за кредит
ним договором своєчасно та належним
чином не виконує, в результаті чого
станом на 05.09.2013 року утворилась
заборгованість в сумі 23 978 грн. 35 коп.,
яка складається з: 3 084 грн. 12 коп. -
заборгованість за кредитом, 19 276 грн. 21
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 500 грн. 00 коп. -
штраф (фіксована частина), 1 118 грн. 02 коп.
- штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини
просило суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 23 978 грн. 35 коп. та судові
витрати по справі.

Ухвалою Оріхівського районного суду
Запорізької області від 29 жовтня 2013
року замінено відповідача ОСОБА_4 на
ОСОБА_4

Ухвалою Оріхівського районного суду
Запорізької області від 19 грудня 2013
року по справі призначено
судово-почеркознавчу експертизу.

Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 17 червня 2014
року в задоволені позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» в особі представника
Шуліки А.В. зазначає, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції
виходив з того, що висновком експерта
встановлено, що підпис на заяві від
09.02.2006 року, що є формою кредитного
договору виконаний не відповідачем, а
іншою особою. Вказаний висновок є
належним та допустимим доказом, який не
спростований належними та допустимими
доказами, а тому оцінений у сукупності
з іншими доками.

Судова колегія вважає, що висновок суду
є вірним. Розглядаючи спір, суд, у
відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК
України повно та всебічно з'ясував
обставини справи на які посилалися
сторони, дослідив надані ними докази і
відповідно їх оцінив, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 16.11.2011
року уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила
прізвище на ОСОБА_4, ухвалою суду від
29.10.2013 року відповідач ОСОБА_4 змінила
прізвище на ОСОБА_4 ( а.с.31,39)

Звертаючись до суду з позовом, позивач
свої вимоги обґрунтовував тим, що 09
лютого 2006 року між ним та ОСОБА_4
укладений кредитний договір за яким
ОСОБА_4 09.02.2006 року підписала заяву на
відкриття рахунку та отримання карти з
кредитним лімітом 4800 грн. з базовою
процентною ставкою 48% на рік. Строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії картки та з порядком погашення
заборгованості щомісячними платежами
в розмірі 7% від суми заборгованості,
однак у визначені в договорі строки
кредит не повернула, у зв'язку з чим
виникла заборгованість, тому просив
стягнути заборгованість у сумі 23978,35
грн.

Відповідач заперечувала проти позову
посилаючись на те, що вона не укладала
із банком кредитний договір,
заяву-договір від 09.02.2006 року не
підписувала та грошові кошти у сумі 4800
грн. не отримувала.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
у відповідності до вимог ч.4 ст. 10 ЦПК
України, ст. 143,144 ЦПК України призначив
у справі почеркознавчу експертизу, за
результатами проведення якої
експертом зроблений висновок про те, що
підпис в заяві від 09.02.2006 року на
отримання кредитного ліміту у сумі 4800,00
грн. в ЗАТ КБ "Приватбанк" було
заповнено не ОСОБА_4, а іншою особою.
Підпис в графі "Підпис" у Заяві від
09.02.2006 року на отримання кредитного
ліміту у сумі 4800,00 грн. в ЗАТ КБ
"Приватбанк" виконаний не ОСОБА_4, а
іншою особою (а.с. 88-92).

Висновок експерта є належним і
допустимим доказом у розумінні ст. 57-60
ЦПК України, який правомірно прийнятий
судом першої інстанції, повно, всебічно
і об'єктивно оцінений як окремо так і в
сукупності з іншими доказами, оскільки
містить відомості про обставини, які
мають значення для справи.

Вказаний висновок відповідачем не
оскаржений, належними і допустимими
доказами не спростований. При розгляді
справи у суді першої інстанції
сумнівів у його правильності у сторін
не викликав, оскільки клопотання про
призначення повторної почеркознавчої
експертизи не заявлялося.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться в
п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 8 від 30 травня 1997 року „Про
судову експертизу в кримінальних і
цивільних справах" повторна експертиза
призначається, коли є сумніви у
правильності висновку експерта,
пов'язані з його недостатньою
обґрунтованістю чи з тим, що він
суперечить іншим матеріалам справи, а
також за наявності істотного порушення
процесуальних норм, які регламентують
порядок призначення і проведення
експертизи.

Апелянтом всупереч наведеним приписам
ані у скарзі, ані в засіданні
апеляційного суду не заявлялось
відповідне клопотання про призначення
повторної експертизи. Таким чином,
доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до формальної незгоди з
висновком експертизи.

Крім того, судом встановлено, що в заяві
ОСОБА_4 про надання кредиту від 09.02.2006
року в графі „Платежную карту и ПИН -
код получил" відсутня дата та підпис
клієнта про отримання платіжної карти
та пін-коду ( а.с.5)

В силу ч. 2 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апелянтом не наведено обставин, з яких
би вбачалося, що судом першої інстанції
були досліджені докази з порушенням
встановленого порядку або в їх
дослідженні було неправомірно
відмовлено або існували поважні
причини, які перешкоджали своєчасному
поданню доказів.

Будь-яких належних та допустимих
доказів, у розумінні ст. 57-60 ЦПК України
на спростування вказаного висновку
експерта, апелянтом не надано ні до
суду першої інстанції, ні апеляційному
суду.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову є законним та обґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що на погашення
заборгованості відповідач здійснювала
платежі до 17.11.2006 року готівкою в касу
банку, що підтверджується детальним
розрахунком заборгованості по кредиту
на ім'я ОСОБА_4 ( а.с. 144-157) судом ретельно
перевірялись під час розгляду справи.
Проте, беззаперечних доказів тому, що
саме ОСОБА_4 здійснювала зазначені
платежі позивачем ні суду першої ні
апеляційної інстанції не надано.

Та обставина, що до заяви були надані
ксерокопії документів, які належать
ОСОБА_4, а саме ксерокопія паспорту на
ім'я ОСОБА_4 не свідчить про те, що саме
нею укладався кредитний договір 09.02.2006
року по якому були отримані кошти.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» в особі представника
Шуліки Аліни Володимирівни відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 17 червня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: