Справа № 750/5707/14 Провадження №
22-ц/795/2115/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Литвиненко І. В. Доповідач - Боброва І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової
І.О.,суддів:Висоцької Н.В., Шитченко
Н.В.,при секретарі:Зіньковець О.О., за
участю:представника позивача ОСОБА_5 -
адвоката ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7,
його представника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 18 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про
поділ спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5
про поділ спільного майна подружжя

в с т а н о в и в:

Не погоджуючись із рішенням
Деснянського районного суду
м.Чернігова від 18 вересня 2014 року,
ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій
просила скасувати зазначене рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі.

Рішенням Деснянського районного суду
м.Чернігова від 18 вересня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_7 про поділ спільного майна
подружжя відмовлено. Позовні вимоги
ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ спільного
майна подружжя задоволено частково.
Визнано транспортний засіб марки «Citroen
Berlingo 3НГ», держаний номерний знак
НОМЕР_1 об'єктом особистої власності
ОСОБА_7 В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим. Судом неповно
досліджено обставини справи, надано
необ'єктивну оцінку доказам у справі,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом порушено
норми матеріального - ст.57 СК України,
не застосовано ст. 368-370, 372 ЦК України,
ст. 60, 61, 63, 69-71 СК України. На думку
апелянта судом порушено норми
процесуального права, зокрема ст. 1, 3,
10,11, 15, 58-60, 88, 131, 146, 179, 205, 212, 213 ЦПК
України. Так, апелянт вказує на те, що її
пояснення та покази свідків у справі
судом перекручені. Стверджує, що кошти
на придбання спірного автомобіля
частково були надані її батьком ОСОБА_9,
що узгоджується із показами свідків
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 На купівлю автомобіля
також були витрачені її особисті
заощадження в сумі 12000 грн. Отримані від
продажу спадкового майна кошти не
повністю були витрачені відповідачем
на придбання автомобіля. Тобто, в
матеріалах справи доказів того, що на
придбання автомобіля були витрачені
особисті кошти ОСОБА_7, в справі не має.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав доводи апеляційної
скарги і просив її задовольнити.

Апелянт ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явилася. Про час розгляду справи була
повідомлена належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
18.10.2014 р. поштового відправлення (а.с.154).

Відповідач та його представник в
судовому засіданні послалися на
безпідставність апеляційної скарги і
просили відмовити в її задоволенні .

Вислухавши суддю-доповідача, доводи та
заперечення сторін, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом по справі встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 26
лютого 2011 року по 10 липня 2014 року. Шлюб
розірвано за рішенням Деснянського
районного суду м.Чернігова. Від шлюбу
мають дітей - ОСОБА_11 та ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова з ОСОБА_7
стягнуто аліменти на утримання дітей в
розмірі 1/2 частини його доходів
щомісячно та на утримання ОСОБА_5 в
розмірі 1/6 частини всіх доходів
щомісячно, починаючи з 21.01.2013 року.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину від 24.04.2012 року, ОСОБА_7 став
спадкоємцем майна померлої матері
ОСОБА_12, яке складалося з житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1 з
надвірними будівлями, які розташовані
на земельній ділянці площею 771 кв.м,
вартість спадкового майна, на яке
видано свідоцтво становило 80935 грн. (а.с.
69-70).

За договором купівлі - продажу
земельної ділянки та будинку від 06
липня 2012 року, що належали йому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, ОСОБА_7 продав зазначені
об'єкти нерухомості за 60076 грн та 56220 грн
відповідно, на загальну суму 116296 грн.
(а.с. 38 - 40).

Згідно із довіреністю від 11.07.2012 року,
ОСОБА_13 було передано право
розпоряджатись належним йому
автомобілем «Citroen Berlingo 3НГ», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 (а.с. 72).

З довідки - рахунку № 466129 вбачається, що
ОСОБА_7 було продано автомобіль, кузов
№ НОМЕР_2 за 26408 грн. 87 коп. (а.с.65).

Вказаний автомобіль був
зареєстрований в органах
Чернігівського ВРЕР 01 серпня 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5 та задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_7 в частині визнання
транспортного засобу марки «Citroen Berlingo
3НГ», держаний номерний знак НОМЕР_1,
об'єктом особистої власності ОСОБА_7,
суд першої інстанції виходив з того, що
автомобіль був придбаний ОСОБА_7 вже
після припинення шлюбних стосунків між
подружжям та за кошти, які належали
особисто відповідачу та були ним
отримані від спадкового майна.

Такі висновки суду ґрунтуються на
матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно із ч.3 ст.368 ЦК України та ч.1 ст.60
СК України, майно набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

Стаття 57 СК України передбачає, що
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (ч.1 ст.70 СК України).

Виходячи із змісту ст.60 СК України,
законодавець встановлює презумпцію
виникнення права спільної сумісної
власності щодо майна, набутого
подружжям у шлюбі.

Обов'язок з доведенням тієї обставини,
що майно, придбане у шлюбі є особистою
власністю одного з подружжя,
покладений на останнього.

Згідно з пунктами 23, 24, 30 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюбу,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Якщо за час окремого проживання
подружжя після фактичного припинення
шлюбних відносин спільне майно його
членами не придбавалося, суд
відповідно до ч.6 ст.57 СК України може
визнати особистою приватною власністю
дружини, чоловіка майно, набуте кожним
з них за цей період та за вказаних
обставин, і провести поділ тільки того
майна, що було їхньою спільною
власністю до настання таких обставин.

Як встановлено судом, сторони не
проживають разом з червня 2012 року.
Зазначене підтверджується як наявними
у справі письмовими доказами - актом
від 18.01.2013, копією позовної заяви ОСОБА_5
про стягнення аліментів (а.см.158) та
показаннями свідків. Спірний
транспортний засіб марки «Citroen Berlingo
3НГ», держаний номерний знак НОМЕР_1
було придбано в липні 2012 року та
зареєстровано в органах ВРЕВ 01 серпня
2012 року, тобто вже після припинення
сімейних відносин.

Оцінюючи зазначені докази у їх
сукупності, колегія суддів вважає
доведеними ті обставини, що сторони
фактично припинили шлюбні стосунки,
спільне проживання, ведення
господарства та придбання спільного
майна подружжям припинились з червня
2012 року, тому є доведеним той факт, що
ОСОБА_7 придбав спірний автомобіль за
час окремого проживання подружжя після
фактичного припинення шлюбних
відносин за його особисті кошти.

Отже доводи апеляційної скарги про те,
що спірний автомобіль був придбаний за
спільні кошти сім'ї є необґрунтованими
та недоведеними.

Щодо іншого майна, в розподілі якого
було відмовлено, через добровільний
його розподіл, то в цій частині підстав
для скасування рішення також не має,
оскільки майно - холодильник, пилосос
та пральна машина - було сторонами
розділено самостійно, у
позивача-відповідача ОСОБА_5
залишилася більша частина цього майна,
а підстав для стягнення компенсації за
частку яка перевищує вартість
поділеного майна немає, з врахуванням
того, що з позивачем залишилися
проживати двоє малолітніх дітей.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1
ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що доводи викладені в
апеляційній скарзі обґрунтованості
судових висновків не спростовують,
тому підстави для її задоволення
відсутні.

Судове рішення постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 18 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий:Судді: