Номер провадження: 22-ц/785/8094/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Одеської міської ради,
виконавчого комітету Одеської міської
ради про визнання незаконним та
скасування рішення органу місцевого
самоврядування та визнання недійсним
свідоцтва про право власності, за
апеляційною скаргою виконавчого
комітету Одеської міської ради на
заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 22. 05. 2014 р.,

в с т а н о в и л а:

29. 01. 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Одеської міської ради,
виконавчого комітету Одеської міської
ради про визнання незаконним та
скасування рішення виконавчого
комітету Одеської міської ради від 25. 11.
2004 р. № 710 в частині, що стосується
оформлення права власності на
нежитлове підвальне приміщення площею
63,2 кв. м., розташованого за адресою
АДРЕСА_1, і визнання недійсним
свідоцтва про право власності від 28. 08.
2008 р. серія САС № 189221 про право
власності на це нежитлове приміщення,
яке є допоміжним приміщенням і за
законом є об'єктом права спільної
власності співвласників
багатоквартирного будинку, а не
комунальною власністю.

Заочним рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 22. 05. 2014 р.
зазначений позов задоволено.

В апеляційній скарзі виконавчого
комітету Одеської міської ради
ставиться питання про скасування
рішення суду як незаконного та
необґрунтованого, зокрема тому, що
позивач не є представником усіх
співвласників, на час прийняття
рішення органом місцевого
самоврядування і оформлення свідоцтва
про право комунальної власності щодо
спірного приміщення це приміщення
позивачу не належало, і він не був
власником квартири в будинку, де
знаходиться спірне приміщення на час
ухвалення рішення органу місцевого
самоврядування. Зазначається, що
співмешканці багатоквартирного
будинку можуть користуватися вказаним
приміщенням без будь-якої реєстрації
права власності на це приміщення.

В судовому засіданні ОСОБА_3,
представник ОСОБА_2, просив відхилити
апеляційну скаргу, рішення суду вважає
правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання осіб, які беруть
участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, судова колегія
приходить до наступного.

Задовольняючи позов про визнання
незаконним та скасування рішення
органу місцевого самоврядування та
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на спірне приміщення суд
першої інстанції виходив з доведеності
позову, за яким спірне приміщення є
допоміжним, має належати на праві
власності співвласникам
багатоквартирного будинку, що підлягає
судовому захисту, у зв'язку з чим
рішення органу місцевої влади стосовно
цього приміщення та свідоцтво про
право комунальної власності на це
приміщення не відповідають вимогам
закону.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист
цивільних прав та інтересів шляхом
звернення до суду за захистом.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів, зокрема, можуть бути
визнання незаконним рішення органу
місцевого самоврядування і визнання
недійсним правочину.

Ст. 393 ЦК України визначено, що правовий
акт органу місцевого самоврядування,
який не відповідає законові і порушує
права власника, за позовом власника
майна визнається судом незаконним та
скасовується. Власник майна, права
якого порушені внаслідок видання
правового акта органом місцевого
самоврядування, має права вимагати
відновлення того становища, яке
існувало до видання цього акту.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим законно, якщо
незаконність його набуття не
встановлена судом.

Згідно зі ст. 10 п. 2 Закону «Про
приватизацію державного житлового
фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку. Допоміжні приміщення
(кладовки, сараї і т. ін.) передаються у
власність квартиронаймачів
безоплатно і окремо приватизації не
підлягають.

За рішенням Конституційного Суду
України № 4-рп/2004 від 02. 03. 2004 р.
допоміжні приміщення (підвали, сараї,
кладовки, горища, колясочні і т.ін.)
передаються безоплатно у спільну
власність громадян одночасно з
приватизацією ними квартир (кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього. Власник (власники)
неприватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
співвласником (співвласниками)
допоміжних приміщень нарівні з
власниками приватизованих квартир.

За рішенням Конституційного Суду
України № 14-рп/2011 від 09. 11. 2011 р. власники
квартир дво- або багатоквартирних
житлових будинків та житлових
приміщень у гуртожитку, незалежно від
підстав набуття права власності на
такі квартири, житлові приміщення, є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою.

Судом встановлено, що видане на
підставі рішення виконавчого комітету
Одеської міської ради від 25. 11. 2004 р. № 710
свідоцтво про право власності на
нежитлове підвальне приміщення від 28.
08. 2008 р., видане виконавчим комітетом
Одеської міської ради, посвідчує, що
приміщення загальною площею 63,2 кв. м.,
розташоване в АДРЕСА_1 і відображене у
технічному паспорті від 18. 07. 2008 р.
належить територіальній громаді м.
Одеси в особі Одеської міської ради на
праві комунальної власності.

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу від 01. 02. 2008 р.,
посвідченого ОСОБА_4, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, зареєстрованого
в реєстрі за № 1007 і право власності
позивача зареєстровано КП «ОМБТІ та
РОН» 11. 02. 2008 р. під № 200 в книзі 674пр-100.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 стало
відомо, що виконавчим комітетом
Одеської міської ради на підставі
рішення виконавчого комітету Одеської
міської ради від 25. 11. 2004 р. № 710 було
видано свідоцтво про право власності
на нежитлове підвальне приміщення від
28. 08. 2008 р. серія САС № 189221, за яким право
комунальної власності на нежитлове
підвальне приміщення загальною площею
63,2 кв. м., що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 належить територіальній
громаді міста Одеси в особі Одеської
міської ради і вказане свідоцтво було
зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що
підтверджується Витягом про державну
реєстрацію прав від 15. 09. 2008 р.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 1339
від 07. 04. 2014 р., проведеної експертом
Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз,
встановлено, що підвальне приміщення
площею 63,2 кв. м, що розташоване по
АДРЕСА_1, використовується для
експлуатації будинку, дане приміщення
не відноситься до нежилих приміщень
багатоквартирного будинку, а
відноситься до допоміжних приміщень,
призначених для забезпечення
експлуатації будинку та побутового
обслуговування мешканців будинку.

Вказані обставини підтверджені
матеріалами справи і сторонами не
оспорюються.

Аналіз матеріалів справи, вищевказаних
правових положень і встановлених
обставин справи свідчить про те, що суд
першої інстанції правильно прийшов до
висновку, за яким спірне приміщення є
допоміжним, має належати на праві
власності співвласникам
багатоквартирного будинку, що підлягає
судовому захисту, у зв'язку з чим
рішення органу місцевої влади стосовно
цього приміщення та свідоцтво про
право комунальної власності на це
приміщення не відповідають вимогам
закону.

Наведене спростовує доводи
апеляційної скарги виконавчого
комітету Одеської міської ради. При
цьому, апеляційний суд зазначає, що за
викладених обставин не мають правового
значення твердження в апеляційній
скарзі про те, що позивач не є
представником усіх співвласників, на
час прийняття рішення органом
місцевого самоврядування і оформлення
свідоцтва про право комунальної
власності щодо спірного приміщення це
приміщення позивачу не належало, і він
не був власником квартири в будинку, де
знаходиться спірне приміщення на час
ухвалення рішення органу місцевого
самоврядування, а також посилання на
рішення Одеської обласної ради від 25. 11.
1991 р. «Про розмежування державного
майна між власністю обласної ради, міст
обласного підпорядкування і районів
області», за яким у комунальну
власність територіальної громади м.
Одеси був переданий весь житловий і
нежитловий фонд місцевих рад в рамках
територіальних меж м. Одеси, оскільки з
урахуванням цього рішення проводилася
приватизація житлового фонду у м. Одесі
саме відповідними органами місцевого
самоврядування м. Одеси на підставі
Закону «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19. 06. 1992 р. (з
подальшими змінами), який визначає
правові основи приватизації житла, що
знаходиться в державній власності,
його подальшого використання і
утримання.

Виходячи з матеріалів справи і
викладених обставин у їх сукупності
апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції правильно та обґрунтовано
задовольнив позов ОСОБА_2 до Одеської
міської ради, виконавчого комітету
Одеської міської ради про визнання
незаконним та скасування рішення
органу місцевого самоврядування та
визнання недійсним свідоцтва про право
власності.

Відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1,
308 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, порушень норм
матеріального та процесуального права
не допустив, а наведені в апеляційній
скарзі доводи висновки суду не
спростовують, в зв'язку з чим рішення
суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317,
319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу виконавчого
комітету Одеської міської ради
відхилити, а рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 22. 05. 2014 р.
залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич