Номер провадження: 22-ц/785/6571/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог орган опіки
та піклування Овідіопольської
райдержадміністрації Одеської області
про визнання особи, що втратила право
користування житловим будинком та
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом виселення,
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 18 березня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

31.10.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду
позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог орган опіки
та піклування Овідіопольської
райдержадміністрації Одеської
області, в якому просила визнати ОСОБА_3
та членів її сім'ї такими, що втратили
право на користування житловим
приміщенням та усунути перешкоди у
користуванні її власності шляхом
виселення відповідача - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та членів її сім'ї із
житлового будинку розташованого за
адресою: Одеська область, АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
посилалась на те, що вона на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 15.04.1989 року є
власником житлового будинку з
господарськими спорудами та будівлями
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Вказувала, що вона не може
реалізувати свої права власника майна
внаслідок перешкоди з боку
відповідачки, яка разом зі своєю сім;єю,
мешкає за вищевказаною адресою,
зареєстрована за вказаної адресою.
Добровільно знятись з реєстрації та
виселитись не бажає.

В судовому засіданні позивачка
вимоги підтримала.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилась.

Представник органу опіки та
піклування Овідіопольської РДА просив
справу розглянути відповідно до
діючого законодавства та відповідно до
захисту неповнолітніх дітей.

Рішенням Овідіопольського
районного суду Одеської області від 18
березня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 особою,
що втратила право користування
житловим будинком з господарськими
будівлями та спорудами, який
розташований за адресою: Одеська
область, АДРЕСА_1.

Зобов'язано усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_2 житловим будинком
з господарськими будівлями та
спорудами, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення з
вищевказаного будинку ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір сумі 460 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Рішення суду оскаржує представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

В суд апеляційної інстанції сторони
не з;явились, про час та місце судового
розгляду справи повідомлені належним
чином, про що свідчать повідомлення про
отримання повісток. Справа розглянута
у відповідності до вимог ч.2 ст.197 та ч.2
ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_3 втратила
право користування житловим будинком
с господарськими спорудами, який
розташований за адресою : АДРЕСА_1 та
треба усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_2 даним будинком шляхом
виселення з даного будинку ОСОБА_3

Колегія суддів частково погоджується
з такими висновками суду першої
інстанції.

Відповідно до ст.317 ЦК України
власникові належить права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України
визначено, що власник має право
звернутися до суду з вимогою про захист
порушеного права будь- яким способом,
що є адекватним змісту порушенного
права, який ураховує характер
порушення та дає можливість захистити
порушене право.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивачка
ОСОБА_2 на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 15 квітня 1989 року, який належними
чином зареєстрований у КП
«Овідіопольський РБТІ» є власником
житлового будинку з господарськими
спорудами та будівлями розташованого
за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1 (
а.с.9).

14.08.2008року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2
з позовом про визнання дійсним
договору купівлі- продажу нерухомого
майна.

Рішенням Балтського районного суду
Одеської області від 24.10.2008року
визнано, що укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 протокол про наміри від
19.09.2003року за змістом є договором
купівлі- продажу, визнано дійсним
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір
купівлі- продажу житлового будинку з
господарськими спорудами ,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на
вказаний будинок.

24.12.2008року згідно договору купівлі-
продажу ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_6 купив
будинок АДРЕСА_1 (а.с.101).

Рішенням колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Одеської області від
07.12.2011року за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 рішення Балтського районного
суду Одеської області від 24.10.2008року
було скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
протоколу про наміри № 36 від 19.09.2003року
за своїм змістом договором
купівлі-продажу, визнання дійсним
договору купівлі- продажу, визнання
права власності. ( а.с. 98-100).

В жовтні 2012року ОСОБА_2 звернулась до
Овідіопольського районного суду
Одеської області з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про витребування майна із
чужого володіння, та визнання права
власності .

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 24 січня
2013року витребувано з чужого
незаконного володіння ОСОБА_6 житловий
будинок з господарськими спорудами,
розташований за адресою АДРЕСА_1.
Скасовано у Реєстрі прав власності на
нерухоме майно записи про реєстрацію
права власності ОСОБА_6 на житловий
будинок АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2
право власності на житловий будинок з
господарськими спорудами, загальною
площею 65,5кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. ( а.с.7-8).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім;ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на
власний розсуд. Обмеження чи втручання
в права власника можливе лише з
підстав, передбачених законом.

Колегія суддів вважає, що оскільки
ОСОБА_3 перешкоджає ОСОБА_2
користуватись та розпоряджатись своїм
майном, то суд першої інстанції
правомірно вирішив усунути ці
перешкоди шляхом її виселення з
будинку.

Разом з тим рішення суду першої
інстанції в частині визнання ОСОБА_3
такою, що втратила право користування
житловим будинком підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні даних вимог,
оскільки ОСОБА_3 не набувала право
користування на спірний житловий
будинок. А ОСОБА_2 використала своє
право захисту відповідно до вимог
ст.391 ЦК України шляхом усунення
перешкод в користуванні своєю
власністю шляхом виселення ОСОБА_3 ,
що є підставою для зняття її з
реєстрації за вказаною адресою.

Суд першої інстанції обгрунтовано
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
стягнув з відповідачки на користь
позивачки судовий збір в сумі 460 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що в спірному будинку окрім ОСОБА_3
проживають її чоловік та п;ятеро
неповнолітніх дітей, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки суд першої
інстанції у задоволенні позову ОСОБА_2
про виселення членів сім;ї ОСОБА_3
відмовив, а ОСОБА_2 не подавала
апеляційну скаргу на дане рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не було вирішено питання про
надання сім;ї ОСОБА_3 іншого житла є
неспроможніми, оскільки вони не
грунтуються на законі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині усунення ОСОБА_2 перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення ОСОБА_3 з будинку є законним і
обгрунтованим , а рішення суду в
частині визнання ОСОБА_3 особою, що
втратила право користування житловим
будинком підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.2, 309 ч.1п.п.3,4,
316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 18 березня 2014
року в частині визнання особи, що
втратила право користування житловим
будинком скасувати та в цій частині
ухвалити нове рішення .

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання особи, що втратила право
користування житловим приміщенням
відмовити.

В іншій частині рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 18 березня 2014року
залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко
Судді

Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін