Справа № 266/4282/14-ц
Провадженя№ 2/266/1269/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

24 жовтня 2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Федотової
В.М.,

при секретарі Кравцові
С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Маріуполя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання втратившим
право користування житловим
приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
АДРЕСА_1, в обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що їй належить на
підставі реєстрації права власності
від 12.09.2013 року дана квартира. На момент
придбання квартири в ній були
зареєстровані відповідачі. В даній
квартирі відповідачі не мешкають,
особистих речей їх не має. Також
позивачка зазначила, що їй не відомо
фактичне місце мешкання відповідачів.
Просить визнати відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 такими, що втратили право
користування АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилась, але звернулась до суду з
заявою про розгляд справи без її
участі, за участі її представника.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4
до суду не з'явився, надав заяву про
розгляд справи без його участі, не
заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, хоча про час, місце та дату
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, хоча про час, місце та дату
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,

який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до наступних висновків.

Відповідно з ст.ст. 71, 72 ЖК України особа
визнається такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
внаслідок її відсутності протягом
шести місяців без поважних причин.

Судом встановлено, що відповідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 12.09.2013 року, ОСОБА_1 отримала
у спадщину від ОСОБА_5 АДРЕСА_1.(а.с.6)

Відповідно витягу № 9318769 від 12.09.2013
року з державного реєстру речових прав
на нерухоме майно, власником АДРЕСА_1 є
ОСОБА_1.(а.с.5)

Як вбачається з довідки № 255 КСН
«Меотида» від 26.09.2014 року, позивач
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_2, але фактично проживає
за АДРЕСА_1., також за цією адресою
зареєстровані ОСОБА_2, не проживає з 2007
року та ОСОБА_3, не проживає з 2010
року.(а.с.7).

Відповідно особового рахунку № 1992,
ОСОБА_1 є квартирозьомником АДРЕСА_1., в
квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3.
(а.с.4)

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на свій
розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ст.41 Конституції України та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод закріплено принцип
непорушності права власності, який
означає право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти ,
користуватися і розпоряджатися
належним йому майном, на власний розсуд
вчиняти щодо свого майна будь-які
угоди, відповідно до Закону України за
своєю волею, незалежно від волі інших
осіб, що також закріплено в статтях
316,317,319,321 Цивільного кодексу України.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає право власнику вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
правом володіння.

Права власника квартири визначені ст.
383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім"ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

У зв'язку з вищевикладеними підставами,
суд вважає можливим визнати
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування АДРЕСА_1.

Керуючись, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України,
ст..ст. 319, 321 ЦК України, ст.ст. 60, 213, 214, 215,
224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання втратившим право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою № 10 в будинку №
5 по провулку Дніпропетровському в м.
Маріуполі.

Визнати ОСОБА_3, 1990 року народження
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням - квартирою № 10 в
будинку № 5 по провулку
Дніпропетровському в м. Маріуполі.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідачів, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подано
апеляцію до апеляційного суду
Донецької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя:
Федотова В. М.