Справа №489/1975/14-ц 23.10.2014 23.10.2014 23.10.2014
Провадження №22-ц/784/2880/14
Провадження № 22ц/784/2880/2014
Головуючий у першій інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В. та Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового засідання
Богуславській О.М.,

за участю: представника позивача
Подоляка В.Г.,

відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи Мар’янко
Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Миколаївській
області,

приватного нотаріуса Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,

Акціонерного товариства «Укіо Банкас»

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 22 вересня 2014 року

за позовом

акціонерного товариства «Укіо Банкас»
(далі АТ «Укіо Банкас») до приватного
нотаріуса Миколаївського міського
нотаріального округу (далі - приватний
нотаріус) ОСОБА_4, треті особи без
самостійних вимог Головне управління
Міністерства доходів і зборів у
Миколаївській області (далі - Головне
управління Міндоходів у Миколаївській
області), приватне акціонерне
товариство «ПЗУ Україна», приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Українській страховий дім»
про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и л а:

В березні 2014 року АТ «Укіо Банкас»
звернувся з позовом до приватного
нотаріуса ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної шкоди.

Позивач зазначав, що на депозитному
рахунку відповідача знаходились
грошові кошти в розмірі 1179369 грн. 60 коп.,
які 10 вересня 2009 року перераховано
ліквідаційною комісією ЗАТ «ТК МГЗ»
для подальшого отримання позивачем.

27 грудня 2012 року ним було направлено
відповідачу заяву про переведення
вказаних коштів на рахунок в ПАТ «ВТБ
Банк». Однак, ПАТ «ВТБ Банк» після
отримання цих коштів повернув їх на
депозитний рахунок відповідача як
помилково зараховані.

27 вересня 2013 року відповідач
перерахував зазначені кошти в
Державний бюджет Ленінського району м.
Миколаєва.

Посилаючись на те, що відповідач
безпідставно перерахував кошти в
бюджет, позивач просив стягнути на його
користь з відповідача на відшкодування
заподіяної шкоди 1179369 грн. 60 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 вересня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Сторони не погодились з рішенням та
оскаржили його.

В апеляційній скарзі АТ«Укіо Банкас»,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального
права, просило рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Головне управління Міндоходів у
Миколаївській області та ОСОБА_4,
посилаючись на невідповідність
висновків суду в мотивувальній частині
рішення щодо визнання дій відповідача
по перерахуванню спірних коштів в
Державний бюджет, просили змінити
рішення, виключивши такий висновок з
мотивувальної частини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги ОСОБА_4 та Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
підлягають задоволенню частково, а
апеляційна скарга АТ «Укіо Банкас»
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
нотаріус неправомірно перерахувала
грошові кошти позивача до Державного
бюджету, однак позивачем не доведено
заподіяння шкоди та не використано
механізм ст. 1212 ЦК України щодо
повернення коштів.

Проте з таким висновком в повній мірі
погодитись не можна.

Згідно ст. 537 ЦК України, ст. 85 Закону
України «Про нотаріат» боржник має
право виконати свій обов'язок шляхом
внесення належних з нього кредиторові
грошей у депозит нотаріуса. Про
надходження грошових сум і цінних
паперів нотаріус повідомляє кредитора
і на його вимогу видає йому грошові
суми і цінні папери.

Судом встановлено, що 10 вересня 2009 року
на депозитний рахунок приватного
нотаріуса ОСОБА_4, відкритий в АБ
«Південний», надійшли грошові кошти
від ліквідатора ЗАТ «ТК МГЗ» в сумі 1179369
грн. 60 коп. для виплати АТ «Укіо Банкас».

16 жовтня 2009 року ОСОБА_4 направила АТ
«Укіо Банкас» повідомлення про
надходження коштів, в якому також
роз'яснила порядок та строки їх
отримання. Таке повідомлення позивач
отримав 27 жовтня 2009 року (т. 1 а.с. 69).

Згідно п. 10.2 глави 21 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
(далі - Порядок), затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 296/5 від
22 лютого 2012 року, невитребувані з
депозиту грошові суми та цінні папери,
що підлягають передачі фізичним та
юридичним особам, зберігаються в
депозиті державної нотаріальної
контори або приватного нотаріуса
протягом трьох років і після
закінчення встановлених термінів їх
зберігання підлягають перерахуванню
до Державного бюджету України в
порядку, установленому чинним
законодавством України.

Колегія суддів вважає, що використаний
в даній нормі термін «невитребувані
грошові суми» означає, що грошові суми
не були отриманні на вимогу.

Такого висновку колегія дійшла
виходячи з тлумачення слова
«витребувати» - як одержати що-небудь
на вимогу, яке міститься в Словнику
української мови в 11 томах (1970-1980) (том 1,
1970. - стор. 517).

Аналогічне тлумачення терміну
«невитребувані» як «не отримані»,
вживається в цивільному праві - в
статті 1061 ЦК України.

Так, в частині 6 цієї норми зазначено, що
проценти на банківський вклад
виплачуються вкладникові на його
вимогу зі спливом кожного кварталу
окремо від суми вкладу, а невитребувані
у цей строк проценти збільшують суму
вкладу, на яку нараховуються проценти,
якщо інше не встановлено договором
банківського вкладу.

Отже, в розумінні вказаного вище пункту
10.2 Порядку, кошти які не були отримані
депонентом та залишились на
депозитному рахунку нотаріуса можуть
вважатись невитребуваними.

Із матеріалів справи вбачається, що на
депозитному рахунку відповідача
спірні грошові кошти зберігались понад
визначений трьохрічний строк, а саме,
протягом чотирьох років з 10 вересня 2009
року по 27 вересня 2013 року.

За цей час позивачем направлялось
відповідачу три заяви на отримання
грошей, які надійшли до нотаріуса 6
квітня 2011 року, 28 грудня 2012 року та 28
січня 2013 року. Однак жодна з таких заяв
не відповідала вимогам чинного
законодавства України щодо іноземного
інвестування.

Так, згідно п. 3.1 Положення про порядок
іноземного інвестування в Україну
(далі - Положення), затвердженого
постановою Національного банку
України № 280 від 10 серпня 2005 року,
повернення коштів іноземному
інвестору здійснюється резидентом з
поточного рахунку в національній
валюті на інвестиційний рахунок в
національній валюті іноземного
інвестора.

Як видно з заяв позивача, ним для
отримання спірних коштів зазначались
кореспондентські рахунки, відкриті в
ЗАТ «Приватбанк» та ПАТ «ВТБ Банк», на
які не можливо здійснити переведення
коштів за правилами п. 3.1 Положення. Про
неможливість переведення коштів на
зазначений банком кореспондентський
рахунок нотаріус письмово повідомила
позивача (т. 1 а.с. 115-116).

Зазначене також підтверджується
невдалою спробою перерахувати спірні
кошти на зазначений у заяві рахунок
позивача, відкритий в ПАТ «ВТБ Банк»,
яку 30 січня 2013 року здійснила філія АБ
«Південний» (т. 1 а.с. 119).

В цьому випадку, ПАТ «ВТБ Банк» після
отримання коштів від філії АБ
«Південний» повернув ці кошти на
рахунок нотаріуса у зв'язку з
ненаданням позивачем повного пакету
документів, які підтверджували б
відповідність операції режиму
функціонування інвестиційного рахунку
(т. 1 а.с. 120).

Отже, протягом чотирьох років з часу
зарахування на депозит нотаріуса
спірних коштів, АТ «Укіо Банкас» не
здійснив належних дій, передбачених
законодавством України, щодо
витребування цих коштів з депозиту.

Крім того, 9 вересня 2013 року на адресу
нотаріуса надійшов лист представника
АТ «Укіо Банкас» з проханням затримати
до 23 вересня 2013 року перерахування до
Державного бюджету України спірних
грошових коштів для вирішення питання
щодо отримання вказаної суми на
розрахунковий рахунок офіційного
представника АТ «Укіо Банкас» в
Україні. Також, представник банка
повідомив, що АТ «Укіо Банкас» на даний
час знаходиться у процедурі
банкрутства, а також позбавлений
можливості відкрити інвестиційний
рахунок для зарахування на нього
зазначених грошових коштів через
помилку, допущену ліквідаційною
комісією ЗАТ «ТК МГЗ» в протоколі
загальних зборів акціонерів та не
отримання банком цього протоколу (т. 1
а.с. 122).

Однак, до зазначеної дати (23 вересня 2013
року) позивачем також не здійснено
жодних дій щодо отримання спірних
коштів.

27 вересня 2013 року нотаріус
перерахувала зазначені кошти в
Державний бюджет Ленінського району м.
Миколаєва (т. 1 а.с. 127-128).

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що спірні кошти, які
перебували на депозитному рахунку
нотаріуса понад три роки, є
невитребуваними позивачем, а тому
перерахування нотаріусом цих коштів до
Державного бюджету України, не може
вважатись неправомірним в розумінні
положень пункту 10.2 глави 21 Порядку.

До того ж, нотаріусом вжито усіх
необхідних заходів для надання
позивачу можливості отримати спірні
кошти як у передбачений законодавством
трьохрічний строк, так і поза межами
цього строку.

За таких обставин, позов АТ «Укіо
Банкас» до приватного нотаріуса ОСОБА_4
про відшкодування матеріальної шкоди
не підлягає задоволенню в зв'язку з
недоведеністю позивачем
неправомірності дій відповідача.

Доводи представника позивача про те, що
після направлення банком заяв про
отримання спірних коштів, останні вже
не можуть вважатись «не витребуваними»
та мають залишатись на депозитному
рахунку нотаріуса необмежений строк на
зберіганні, є наслідком помилкового
тлумачення положень п. 10.2 глави 21
Порядку.

Оскільки суд першої інстанції відмовив
в задоволенні позову з інших підстав,
помилково вважаючи, що нотаріус
неправомірно перевела кошти до
Державного бюджету України, рішення
суду в частині підстав відмови в
задоволенні позову підлягає зміні
відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Миколаївській області,
приватного нотаріуса Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
задовольнити частково, а апеляційну
скаргу акціонерного товариства «Укіо
Банкас» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 вересня 2014 року в
частині підстав відмови в задоволенні
позову змінити.

Вважати підставою відмови в
задоволенні позову - недоведеність
неправомірності в діях приватного
нотаріуса Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4.

В іншій частині рішення залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: