Справа № 206/1979/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08 жовтня 2014 року Самарський районний
суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Маймур Г.Я,

за участю секретаря
Бердиклічевої Т.Р,

представника позивача
ОСОБА_1,

представників третіх осіб
ОСОБА_2,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи:
Дніпропетровська міська рада, ОСОБА_6
про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно за
власником земельної ділянки, суд -

ВСТАНОВИВ:

2 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_5, треті особи:
Дніпропетровська міська рада та ОСОБА_6
про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно за
власником земельної ділянки.

Позивач обґрунтував позов тим, що 14
червня 2007 року він за договором
купівлі- продажу придбав земельну
ділянку площею 0,455га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, а 2 листопада 2007 року
він отримав Державний акт про право
власності на зазначену земельну
ділянку. Згодом з'ясувалося що на його
земельній ділянці ОСОБА_5 збудовано
житловий будинок із господарськими
спорудами.

Згідно рішення суду за відповідачем
визнано право власності на
домоволодіння без додаткових актів
введення в експлуатацію. Після цього
домоволодіння під НОМЕР_1
зареєстровано у БТІ, а згодом за
договором купівлі-продажу передано у
власність ОСОБА_6

Рішенням Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 20.09.2012 року
зобов'язано ОСОБА_6 за власний рахунок,
знести усі будівлі та споруди із його
земельної ділянки, відновити її стан та
передати у його розпорядження. На
теперішній час рішення суду не
виконано.

У позовній заяві зазначено, що на
підставі вимог ст.376 ЦК України суд може
визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній.

Позивач просить визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, а саме
садибний житловий будинок АДРЕСА_1,
кадастровий № :09:032:0044.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав і
пояснив, що відповідач ОСОБА_5
самочинно забудував земельну ділянку і
що дійсно позивач не будував
зазначений садибний житловий будинок
із будівлями та спорудами, але будівлі
знаходяться на його земельній ділянці.
Представник позивача просив
задовольнити позов на підставі ч.5 ст.376
ЦК України. Він також стверджував, що
по АДРЕСА_2 садиби не існує, а за адресою
АДРЕСА_1 відповідач всі споруди
зобов»язаний знести. Тобто адреса
земельної ділянки і даних БТІ не
сходяться, а змінити адреси неможливо.
А ОСОБА_6 придбав сусіднє
домоволодіння. Окрім того, він просив
не стягувати судові витрати.

Справа розглянута у відсутності
відповідача, який багаторазово
повідомлений про час та місце розгляду
цивільної справи, а також зроблено
повідомлення в газеті, але в судове
засідання він не з"явився.

Представник Дніпропетровської міської
ради заперечувала проти позовних
вимог, оскільки немає ніяких ознак
самочинного будівництва. Позивач обрав
неправильний спосіб захисту.

Представник ОСОБА_6 заперечував проти
позовних вимог і пояснив, що відсутні
правові підстави для задоволення
позову. Позивач не будував цей будинок.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази що в
матеріалах справи,, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_5 належала земельна ділянка
площею 0,455 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 та яку на підставі
договору купівлі-продажу від 14 червня
2007 року було продано ОСОБА_4 (а.с. 105).

2 листопада 2007 року ОСОБА_4 видано
Державний акт про право власності на
зазначену земельну ділянку під
кадастровим № :09:032:0044 (а.с.12).

ОСОБА_5 на зазначеній земельній ділянці
без відповідних дозволів та узгоджень
виконано будівництво домоволодіння,
яке складається з житлового будинку
«А-2» площею 204,2 м2, сараю «Б» площею 18,3
м2, гаражу «В» площею 41,5 м2 та споруд №
1- 9, та І - V.

Рішенням Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 20.11.2006 року,
визнано за ОСОБА_5 право власності на
зазначене домоволодіння.

Відповідно до листа КП ДМ БТІ ДОР від
14.07.2014р. №17655 та договору купівлі
-продажу домоволодіння від 29.01.2008р.
посвідченого приватним нотаріусом ДМО
ОСОБА_7 зареєстрованого в реєстрі №238
власником спірного домоволодіння є
третя особа ОСОБА_6.(а.с. 78-80).

Також судом встановлено, що ухвалою
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.12.2013р. по справі
№206/7285/13-ц встановлено, що розташування
спірного домоволодіння на земельній
ділянці ОСОБА_4 є наслідком помилки
геодезистів та працівників земельного
кадастру, а відповідно до технічного
паспорту будинку спостерігається
самовільний захват земель державної
власності (а.с.95).

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2.06.2014р.
по справі №206/544/14-ц. також встановлено
факт помилки землевпорядних органів
при підготовці технічних документів
при зазначені меж земельних ділянок
(а.с.101-103).

Із ухвали Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
18.03.2014р. по справі №804/94/14 вбачається, що
в зазначеному суді знаходиться
адміністративний позов ОСОБА_6 до
Управління Держземагенства у м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області, треті особи ТОВ «Основа»,
ОСОБА_8 та ОСОБА_4 про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії.
Підставою для позову є помилка у
Державному земельному кадастрі, яка не
була виправлена відповідачем за заявою
позивача. Так, внаслідок зазначеної
помилки за даним Державним земельним
кадастром житловий будинок під номером
НОМЕР_2 знаходиться на земельній
ділянці НОМЕР_3, а на земельній ділянці
НОМЕР_1 знаходиться житловий будинок
НОМЕР_4, в свою чергу - земельна ділянка
НОМЕР_4 вільна від забудови. 18.03.2014р.
ухвалою суду було задоволено
клопотання позивача про зупинення
провадження для виготовлення
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок у натурі (на
місцевості) (а.с.98-100).

За правилом ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, за загальним правилом
особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України, право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, лише за умови надання
земельної ділянки у встановленому
порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК
України).

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_4 про
визнання права власності на садибний
житловий будинок із будівлями та
спорудами порушує право власності
ОСОБА_6 на дане домоволодіння, оскільки
ОСОБА_6 набув права власності на спірне
домоволодіння відповідно до договору
купівлі-продажу, а не у зв'язку із
самочинним будівництвом.

За таких підстав не можливе
застосування ч.5ст.376 ЦК України, а як
наслідок позов не ґрунтується на
нормах права тобто є противоправним.

Відповідно до ч.1 ст.ст.3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом, звернути
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, який здійснюється
судом у спосіб, визначений законами
України.

Цивільним процесуальним засобом, яким
забезпечується реалізація права на
звернення до суду, є позов, тобто
матеріально-правова вимога до суду
заінтересованої особи (позивача) про
здійснення правосуддя в цивільній
справі на захист прав, свобод чи
інтересів, порушених чи оспорюваних
іншою особою (відповідачем).

Таким чином, сторонами в цивільній
справі є особи, які перебувають між
собою в матеріальних правовідносинах,
в яких суб'єктивному праву одного
відповідає суб'єктивний обов'язок
іншого й матеріально-правовий спір між
якими є предметом судового розгляду.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться
в п.п.9,10,14 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що відповідно до статті 26
Закону № 2780-ХІІ спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (ч. 1 ст.15 ЦК, ч. 1 ст. З ЦПК
України). У зв'язку із цим звернення до
суду з позовом про визнання права
власності на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

На підставі частини третьої статті 376
ЦК суд може задовольнити позов про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно на земельній
ділянці, що не надавалася у власність
чи користування особі, яка збудувала
його, якщо їй у встановленому законом
порядку було передано земельну ділянку
у власність або надано у користування
під уже збудоване нерухоме майно
відповідно до її цільового
призначення, та за умови, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу
(частина третя статті 375 ЦК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом під час розгляду
справи в їх сукупності та розглядаючи
позов в межах заявлених позовних вимог
і на підставі наданих сторонами
доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд приходить до висновку про
недоведеність вимог за позовом та
відмову у його задоволенні в заявлений
позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 373-376 ЦК України,
ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 130, 205, 208, 209, 212-125, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_5 про визнання
за ним як власником земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер №:09:032:0044 та
право власності на нерухоме майно, як
самочинно збудоване на ній, а саме
садибний житловий будинок НОМЕР_2 з
усіма приналежними будівлями та
спорудами - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення через Самарський
районний суд м. Дніпропетровська.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий суддя:

Г.Я. Маймур