Номер провадження: 22-ц/785/7206/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Виноградової Л.Є.,
Сегеди С.М.

при секретарі: Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк Національний кредит»
до ОСОБА_3 та ТОВ «Надія» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Національний кредит» та ТОВ
«Надія» про визнання кредитного
договору частково недійсним, за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит» на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 23 квітня 2014 року, -

встановила:

26 серпня 2010 року Публічне
акціонерне товариство «Банк
Національний кредит» звернулось до
суду із позовом до ОСОБА_3 та ТОВ
«Надія» про стягнення заборгованості
за кредитним договором № 02-67/14 від
25.01.2008 року в сумі 598 428,17 грн.

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Національний кредит» та ТОВ
«Надія» про визнання кредитного
договору частково недійсним, який в
подальшому було уточнено.

Свої вимоги мотивував тим, що
кредитний договір носив для ОСОБА_3
формальний характер, підписаний ним на
наполеглеве прохання з боку
керівництва ТОВ «Надія», де він
працював з 26.08.2004 року на посаді
механіка.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит» було відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір
кредиту № 02-67/14 від 25.01.2008 року,
укладений між ОСОБА_3 та Публічним
акціонерним товариством «Банк
Національний кредит» в частині
зазначення ОСОБА_3 як позичальника за
даним договором кредиту.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство «Банк
Національний кредит» подало
апеляційну скаргу у якій просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Банк Національний кредит»
у повному обсязі, а у задоволенні
позовних вимог зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовити, також стягнути з
ОСОБА_3 на користь Банку судовий збір за
подачу апеляційної скарги в сумі 1827
грн.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги, пояснення
сторін, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу такою, що
підлягає задоволенню.

Задовольняючи зустрічний позов і
відмовляючи у задоволенні первинного
позову, районний суд виходив з того, що
для відповідача ОСОБА_3 договір
кредитування носив формальний
характер, він уклав його без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлені цим правочином.

Однак погодитись з такими висновками
районного суду не можна, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд неправильно
застосував норми матеріального закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаній нормі права рішення суду не
відповідає.

Апеляційним судом встановлено, що між
ОСОБА_3 та ПАТ «Банк національний
кредит» 25 січня 2008 року було укладено
кредитний договір (а.с. 13 - 17) згідно до
якого банк надав позичальнику ОСОБА_3
кредит у сумі 494000 грн. під 15% річних з
кінцевим терміном повернення до 23
січня 2015 року. 16 травня 2008року у
названий договір внесено зміни -
збільшено процентну ставку по кредиту
до 18% річних (а.с. 20), а сукупна вартість
кредиту визначена у 514004 грн. 26 коп.

22 грудня 2008 року до основного
кредитного договору внесено зміни і
сукупна вартість кредиту визначена у
530207 грн. 30 коп.

Згідно до графіка погашення
заборгованості (а.с. 18, 19) перший платіж
на погашення кредиту боржник повинен
був внести 31 січня 2008 року.

За належне виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору поручилось ТОВ
«Надія» згідно з договором поруки від 25
січня 2008 року (а.с.29 - 30).

Відповідачі не виконували належним
чином свої зобов»язання та не
дотримуються терміну повернення
наданого кредиту, внаслідок чого
створилась заборгованість у розмірі 598
428,17 грн.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1054,
1055 ЦК України, за кредитним договором
банк зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Кредитний
договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України ,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язань,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Посилання позивача за зустрічним
позовом на те, що грошей від банку він
не отримував і боржником банку себе не
вважає, не відповідають фактичним
обставинам справи.

Так згідно умов кредитного договору
від 25січня 2008 року саме ОСОБА_3 уклав
кредитний договір згідно до якого банк
зобов'язався надати йому 494000 грн на
придбання автомобіля на умовах,
визначених кредитним договором, який
ОСОБА_3 підписав, та у процесі виконання
якого неодноразово звертався до
керівництва банку про зміну порядку
його виконання через важкий
матеріальний стан, що склався
внаслідок світової економічної кризи.

У відповідності до умов кредитного
договору Банк перерахував
підприємству ТОВ «Надія» кредитні
кошти на придбання ОСОБА_3 автомобіля
АУДІ - 6, оскільки саме це підприємство
повинно було здійснити поставку
автомобіля ОСОБА_3

Отримавши автомобіль, ОСОБА_3 25 січня 2008
року уклав з Банком договір застави
майнових прав, у якому вказав, що
автомобіль є його власністю і він
передає його як забезпечення свого
зобов'язання по кредитному договору
від 25січня 2008 року.

Дії позивача свідчать про те, що
отримання кредиту та придбання
автомобіля за рахунок кредитних коштів
відповідало його внутрішній волі, а
значить він розумів наслідки укладення
оспорюваного договору і бажав їхнього
настання.

Судова колегія за зазначених обставин
вважає, що відсутні підстави для
визнання недійсним договору
кредитування від 25 січня 2008 року в
частині зазначення ОСОБА_3
позичальником по договору кредиту, а
тому у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовляє.

Водночас судова колегія вважає таким,
що підлягає задоволенню позов Банку
про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ
«Надія» заборгованості по кредиту у
сумі 598428грн 17коп, та судових витрат по
сплаті державного мита - 1700 грн та
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу- 120 грн
по 910 грн з кожного.( 1700+120) : 2)., та судовий
збір за подачу апеляційної скарги по 913
грн. 50 коп з кожного. (1827:2).

Оскільки суд першої інстанції допустив
порушення вимог матеріального і
процесуального права, рішення
місцевого суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати у
розмірі 1700 грн. судового збору та 120
грн. витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи сплачені
позивачем при зверненні з позовом до
суду та 1827 грн. судового збору
сплаченого позивачем при зверненні з
апеляційною скаргою.

Керуючись: п. 2 ч. 1 ст. 307; п.п. 3, 4 ст. 309; 316;
317 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит» - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 квітня 2014 року - скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позов
Публічного акціонерного товариства
«Банк Національний кредит» до ОСОБА_3
та ТОВ «Надія» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ТОВ «Надія»
солідарно на користь публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит» суму
заборгованості за Кредитним договором
№ 02-67/14 від 25.01.2008 року в сумі 598 428,17 грн.,
в тому числі: заборгованість за
кредитом - 357 277 грн.; прострочена
заборгованість за кредитом - 92680 грн.;
прострочені проценти - 118126,85 грн.;
прострочена комісія - 5831,52 грн.; пеня за
несвоєчасне повернення кредиту та
сплату процентів - 16612,67 грн.; 3% річних -
2542,34 грн.; індекс інфляції - 5 357,79 грн.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Банк Національний кредит»
та ТОВ «Надія» про визнання кредитного
договору частково недійсним відмовити.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит» з ОСОБА_3 та ТОВ
«Надія» судові витрати, з кожного по
1823,50 грн.

Рішення апеляційного суду
набирає чинності негайно з моменту
його проголошення, але може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області:

Н.А. Кононенко

Л.Є. Виноградова

С.М. Сегеда