Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мазур Л.М., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства
«Автокразбанк» про стягнення грошових
коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 26 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 29 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, просила стягнути
з ПАТ «Автокразбанк» на її користь суму
внесених грошових коштів згідно з
договором банківського вкладу
(депозиту) від 28 лютого 2014 року № 170820 у
розмірі 30 тис. грн, проценти, нараховані
згідно з п. 2.1 договору, у розмірі 1452,48
грн, нараховані відсотки за
користування грошовими коштами у
розмірі 1222,79 грн, три проценти річних у
розмірі 150,16 грн та 1523,12 грн інфляційних
втрат.

В обґрунтування позову ОСОБА_6
вказувала на те, що 28 лютого 2014 року
між нею та ПАТ «Автокразбанк» було
укладено договір банківського вкладу
(депозиту) № 170820, відповідно до якого
банк відкрив їй депозитний рахунок та
прийняв від неї 80 тис. грн зі сплатою
відсотків за користування вкладом у
розмірі 24,5 % річних, строком на 1 місяць.
Відповідач своїх зобов'язань за
договором належним чином не виконав та
по закінченню строку договору не
повернув їй в повному обсязі вклад та
нараховані відсотки за користування
ним. Позивачу було повернуто лише
частину депозитних коштів у розмірі 50
тис. грн.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 26 червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 29 липня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить оскаржувані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом.

Судами встановлено, що 28 лютого 2014 року
між ОСОБА_6 та ПАТ «Автокразбанк»
було укладено договір банківського
вкладу (депозиту) № 170820.

Відповідно до п. 1.1 договору у порядку
та на умовах, визначених цим договором,
банк відкрив позивачу депозитний
рахунок та прийняв від неї кошти у
розмірі 80 тис. грн. Строк вкладу
становить 1 місяць, тобто до 28
березня 2014 року.

Пунктами 2.1, 2.4, 2.5 договору визначено, що
за користування вкладом банк нараховує
та сплачує вкладнику у валюті вкладу
плату у розмірі 24,5 % річних.

Нараховані проценти виплачуються
вкладнику в дату повернення вкладу,
визначену п. 1.1 цього договору, або в
день повернення вкладу з інших підстав,
передбачених цим договором та/або
законодавством України, шляхом
безготівкового перерахування банком
суми нарахованих процентів на рахунок
вкладника, визначений у п. 2.5 цього
договору.

Вклад повертається в дату повернення
вкладу, визначену п. 1.1 цього договору,
або в день повернення вкладу вкладнику
з інших підстав, передбачених цим
договором та або законодавством
України, шляхом безготівкового
перерахування на поточний рахунок
вкладника для проведення операцій з
використанням електронного платіжного
засобу відкритого у ПАТ
«Автокразбанк».

Відповідно до п. 3.1.4 договору банк
зобов'язується повернути вклад та
нараховані проценти вкладнику в дату
повернення, зазначену в п. 1.1 цього
договору, підтвердивши повернення
вкладу та нарахованих відсотків
видачею належним чином оформленої
квитанції банку та/або виписки з
рахунку.

12 вересня 2007 року між ПАТ
«Автокразбанк» та ОСОБА_6 було укладено
договір № 3903 про відкриття та
обслуговування банківської платіжної
картки, відповідно до умов якого банк
відкрив позивачу поточний рахунок у
гривні для обліку операцій з
банківською платіжною картою.

Пунктом 6.1 даного договору передбачено,
що договір може бути розірваний за
бажанням однієї із сторін з письмовим
повідомленням іншої сторони за умови
виконання сторонами зобов'язань за цим
договором у повному обсязі.

Після закінчення строку дії договору
банківського вкладу, вклад та
нараховані відсотки були перераховані
банком на поточний рахунок позивача,
відкритий у ПАТ «Автокразбанк».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що відповідач належним чином
виконав свої зобов'язання за договором
банківського вкладу (депозиту) від 28
лютого 2014 року № 170820.

З таким висновком судів погодитися не
можна, оскільки оскаржувані судові
рішення не відповідають вимогам статей
213, 214 ЦПК України щодо законності і
обґрунтованості.

Так, відповідно до частин 2, 3 ст. 213 ЦПК
України законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6
вказувала на те, що хоча відповідач і
перерахував, на виконання умов
договору банківського вкладу
(депозиту), на її поточний рахунок суму
вкладу разом із нарахованими
відсотками, проте вона не має змоги
зняти їх з рахунку, що унеможливлює
розпорядженням цим вкладом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору. За
змістом зазначеної норми закону та ст.
1058 ЦК України, яка регулює
правовідносини, що випливають з
договору банківського вкладу,
зобов'язання банку з повернення вкладу
вважається виконаним, коли вкладнику
буде надана реальна можливість
отримати та розпорядитися на свій
розсуд вкладом.

Таким чином, суд першої інстанції для
правильного вирішення даної справи,
встановивши, що відповідач, виконавши
умови договору банківського вкладу
(депозиту), - перерахував суму вкладу із
нарахованими відсотками на поточний
рахунок, повинен був з'ясувати, чи була
надана позивачу реальна можливість
отримати та розпорядитися на свій
розсуд цими коштами.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, суд у порушення вимог статей
303, 304 ЦПК України вказаних помилок суду
першої інстанції не усунув.

З урахуванням вказаного, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційний суд, переглядаючи справу,
не виконав своїх обов'язків, визначених
законом, неправильно застосував норми
процесуального права, не встановив
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, і
належним чином не перевірив доводів
апеляційної скарги ОСОБА_6

З огляду на викладене судове рішення
апеляційного суду не можна визнати
законним й обґрунтованим, тому його
необхідно скасувати з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий апеляційний
розгляд.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 29 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий судовий
розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. МазурСудді: А.О.
Леванчук А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Т.О. Писана