АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1
інстанції - ГалаганВ.І.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк», яка подана
представником КРАПІВЦЕВОЮ Оленою
Олександрівною, на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11 липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» про стягнення депозитних
коштів,

встановила:

В червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з вказаним позовом, в якому
просить стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк»
суму вкладу за договором банківського
вкладу «Депозит Плюс» від 12.02.2014 року у
розмірі 400 000 грн. та суму нарахованих
відсотків за період з 12.02.2014 року по
03.06.2014 року у розмірі 1326 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 липня 2014 року позов
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача суму
боргу - 400 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ПАТ КБ «Приватбанк» -
Крапівцева О.О. подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення, порушення
та неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Вказувала, що суд першої інстанції не
дав належної правової оцінки доказам
позивача щодо укладання депозитного
договору, оскільки в матеріалах справи
знаходиться незавірена копія чеку від
12.02.2014 року, а оригінали документів,
наданих позивачем, судом не оглядались.
Крім того, позивачем не підтверджено
знаходження спірних грошових сум на
депозитних рахунках. Вказувала, що
позивачем не дотримано порядку
звернення з вимогою щодо повернення
банківського вкладу.

Крім того, 31.03.2014 року Державною думою
Російської Федерації прийнятий Закон
«Про захист інтересів фізичних осіб,
які мають вклади у банках і
відокремлених структурних підрозділах
банків, зареєстрованих і (або) діють на
території Республіки Крим і на
території міста федерального значення
Севастополя». Відповідно до ст. 2
вказаного закону, цей закон регулює
відносини, пов'язані зі створенням
автономної некомерційної організації
«Фонд захисту вкладників» та
здійсненням компенсаційних виплат
фізичним особам, передбачених цим
Законом, шляхом придбання «Фондом
захисту вкладників» прав (вимог)
фізичних осіб за вкладами в кредитних
установах.

Відповідно до ст. 6, 7 Закону «Фонд
захисту вкладників» 21.04.2014 року на
своєму офіційному сайті, а 23.04.2014 року в
офіційних виданнях оголосив про
придбання у вкладників, прав (вимог) за
вкладами (рахунках).

Відповідно до ст. 7 Федерального Закону
від 02.04.2014 року «Про особливості
функціонування фінансової системи
Республіки Крим та міста федерального
значення Севастополя на перехідний
період», банком Росії прийняті рішення
про припинення з 21.04.2014 року діяльності
на території Республіки Крим та м.
Севастополя відокремлених структурних
підрозділів, серед яких ПАТ
«Приватбанк». Відповідно до вказаного
Закону припинення діяльності означає
заборону здійснення ними на території
Республіки Крим і м. Севастополя
банківських та інших операцій, за
винятком операцій, пов'язаних з
передачею активів і зобов'язань.

Вважає, що суду першої інстанції, в разі
встановлення факту укладання
договорів банківського вкладу з
відповідачем, необхідно було
дослідити питання щодо відсутності на
час ухвалення рішення придбання
Автономною некомерційною організацією
«Фонд захисту вкладників»
уповноваженим банком Фонду у нього
прав (вимог) за вкладами, повернення
яких вимагає позивач.

Відповідно до 1.1.5.7. Умов та правил
надання банківських послуг ПАТ КБ
«Приватбанк», банк не несе
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання своїх зобов'язань
за договором у випадку, якщо виконання
таких зобов'язань стає неможливим або
утруднене, або затримується зважаючи
на виникнення форс-мажорних обставин
(обставини непереборної сили).

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала апеляційну скаргу
та просила задовольнити. Представник
позивача вважав доводи апеляційної
скарги безпідставними та просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач ОСОБА_4 свої вимоги
обґрунтовувала тим, що 12.02.2014 року між
позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк»
укладено договір банківського вкладу
«Депозит Плюс», відповідно до умов
якого позивачем внесено на депозитний
рахунок відповідача грошові кошти в
сумі 400 000 грн., строком на шість місяців,
із сплатою 20% річних. Відповідно до п. 9
вказаного договору, сторони домовились
про можливість дострокового
розірвання договору з повідомленням
про це за два банківські дні до дати
розірвання договору.

В березні 2014 року позивач звернулась до
відділення ПАТ КБ «ПриватБанк»,
розташованого в м. Сімферополі по
вулиці Гоголя, 15, де їй відмовили у
розірванні договору без посилання на
поважні причини такої відмови, чим було
порушено права позивача як сторони за
договором банківського вкладу.
Відповідачем з 25.03.2014 року встановлено
1% річних за вкладами на вимогу. Тому,
враховуючи порушення відповідачем
умов договору, останній повинен
виплатити позивачу суму вкладу у
розмірі 400 000 грн. та суму нарахованих
процентів за 121 день за період з 12.02.2014
року по 03.06.2014 року, розраховану у
розмірі 1% від суми вкладу, що становить
1 326 грн. Однак, в порушення договірних
зобов'язань, на звернення позивача
відповідач у визначений договором
строк борг позивачу не повернув.

При вирішенні даного спору судом
першої інстанції встановлено, що 12
лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» укладено договір «вклад
«Депозит плюс» № SAMDNWFD200,
відповідно до п. 1 якого, ОСОБА_4 може
поповнювати свій вклад в будь-якому
відділенні ПриватБанку, Приват24, в
терміналах самообслуговування
ПриватБанку.

Згідно п.п. 4, 5 договору, дія договору
припиняється з виплатою всієї суми
вкладу разом із відсотками, належними у
відповідності з умовами договору. За
вимогою повернення частини вкладу,
зобов'язання обох сторін договору по
вкладу припиняються, та вклад
повертається. За бажанням на залишок
суми можливе оформлення нового
договору.

Зі змісту договору вбачається, що вклад
«Депозит Плюс» SAMDNWFD200 оформлено
12.02.2014 року; залишок на вкладі станом на
12.02.2014 року становить 400 000 грн.; вклад
оформлено на 6 шість місяців до 12.08.2014
року включно; Банком відкрито ОСОБА_4
особовий рахунок , на який
зараховується вклад; процентна ставка
по вкладу становить 18% річних; проценти
по вкладу зараховуються на
рахунок/карту ( зазначено номер); період
нарахування процентів по вкладу - 1
місяць.

12.02.2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» укладено додатковий
договір до договору № SAMDNWFD200,
відповідно до п. 1.1 якого Банк підвищує
процентну ставку по вкладу на 2% річних.

Позивачем виконано умови договору
вклад «Депозит Плюс» SAMDNWFD200 від
12.02.2014 року та внесено на особовий
рахунок грошовий вклад у розмірі 400 000
грн., що підтверджується квитанцією від
12.02.2014 року, копію якої долучено до
матеріалів справи. (а.с. 4)

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції вважав
правомірними вимоги про стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_4 суми
банківського вкладу за договором Вклад
«Депозит Плюс» № SAMDNWFD200 від 12.02.2014
року у розмірі 400 000 грн., оскільки
позивач скористалась своїм правом
дострокового розірвання договору
Вклад «Депозит Плюс» згідно пункту 11
договору, письмово повідомивши
відповідача про такий намір, що
підтверджено письмовою відповіддю
відповідача від 22.05.2014 року (а.с. 6), однак
відповідачем не здійснено наміру щодо
виконання умов договору та повернення
позивачу суми вкладу «На вимогу»,
розмір якого становить 400000 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
доказів, колегія суддів вважає, що
зазначені висновки є законними і
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення процентів за договором
банківського вкладу - не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ПАТ КБ «ПриватБанк» зводяться до того,
що у зв'язку з окупацією території
Автономної Республіки Крим Російською
Федерацією діяльність усіх
відокремлених підрозділів ПАТ КБ
«ПриватБанк» була припинена, тому
відповідач не повинен відповідати за
договором банківського вкладу,
укладеним на території АР Крим.

Проте колегія суддів вважає зазначені
доводи безпідставними враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України « Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території» тимчасово окупована
територія України є невід'ємною
частиною території України, на яку
поширюється дія Конституції та законів
України.

Статтею 1 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
визначено, що вклад (депозит) - це кошти
в готівковій або у безготівковій
формі, у валюті України або в
іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного
кодексу України за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно з положенням ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК
України договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

За договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
випадків, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

За умовами п. 9 договору Вклад «Депозит
Плюс» № SAMDNWFD200 від 12.02.2014 року,
укладеного між сторонами, у вкладника
та у банку є право достроково розірвати
даний договір, повідомивши про це один
одного за два банківські дні до дати
розірвання договору. При вимозі
вкладника про розірвання договору,
строк вкладу якого ще не минув, сума
вкладу повертається. За неповний строк
вкладу проценти виплачуються за
ставкою вкладу «До вимоги» за фактичну
кількість днів, минулих з дати
оформлення вкладу до дня розірвання
Договору.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що у
зв'язку з письмовою вимогою ОСОБА_4
від 06.05.2014 року про повернення
грошового вкладу, відповідач на
підставі умов договору та вимог закону
зобов'язаний повернути зазначений
вклад.

Доводи апеляційної скарги
представника відповідача про
відсутність в матеріалах справи
доказів, які підтверджують наявність
між сторонами укладеного договору,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки в суді апеляційної інстанції
представником позивача було
пред'явлено оригінал договору «вклад
«Депозит Плюс» від 12.02.2014 року та
оригінал касового чеку, виданого
ОСОБА_4 12.02.2014 року Кримським РУ ПАТ КБ
«ПриватБанк» про відкриття
депозитного рахунку та зарахування
суми в розмірі 400 000 грн. Наявні у
матеріалах справи копії цих доказів
відповідають пред'явленим оригіналам.

Посилання представника апелянта на те,
що ПАТ КБ «ПриватБанк» не повинен
повертати депозит, оскільки кошти
вносились у відділенні банку на
території АР Крим, яка на даний період
часу окупована, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки договір
вкладу «Депозит плюс» від 12.02.2014 року
був укладений між позивачем ОСОБА_4 та
ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною
особою, місцезнаходження якої
розташоване у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є
відокремлений підрозділ юридичної
особи, що розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює всі або
частину її функцій. Філії не є
юридичними особами. Вони наділяються
майном юридичної особи, що їх створила,
і діють на підставі затвердженого нею
положення.

Відповідно до п. 5 Постанови Правління
Національного Банку України від 06.05.2014
року № 260 «Про відкликання та
анулювання банківських ліцензій та
генеральних ліцензій на здійснення
валютних операцій окремих банків і
закриття банками відокремлених
підрозділів, що розташовані на
території Автономної Республіки Крим і
міста Севастополя», банки, в тому числі
ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані
припинити діяльність відокремлених
підрозділів банків, розташованих на
території Автономної Республіки Крим і
міста Севастополя, та протягом місяця з
дня набрання чинності цією постановою
забезпечити закриття таких
відокремлених підрозділів.

Статтею 58 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» передбачено, що
банк відповідає за своїми
зобов'язаннями всім своїм майном
відповідно до законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 є громадянкою України, її місце
проживання зареєстроване у АДРЕСА_1. На
даний час позивач проживає у м. Києві,
за місцем знаходження належного членам
її сім'ї нерухомого майна.

Зі змісту відповіді ПАТ КБ
«ПриватБанк» від 22.05.2014 року,
адресовану ОСОБА_4 на її звернення від
06.05.2014 року про розірвання депозитного
договору, за вищевказаною адресою,
вбачається, що відповідач визнавав як
факт наявності укладеного між
сторонами договору, так і своє
зобов'язання щодо повернення
депозитного вкладу (а.с. 6).

Посилання представника апелянта на те,
що вказаний лист від 22.05.2014 року містить
лише інформацію загального характеру і
не зобов'язує відповідача до вчинення
будь-яких дій, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки лист
містить посилання на номер договору
«Вклад «Депозит Плюс» № SAMDNWFD200»,
вказівку про те, що зазначені дані були
опрацьовані працівниками банку, та
роз'яснення щодо порядку його
розірвання.

Доводи представника апелянта про те, що
позивач мала довести, а суд - перевірити
факт неотримання позивачем від
створеного на території АР Крим «Фонду
захисту вкладників» коштів за даним
договором, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки оригінал
квитанції про внесення вкладу
знаходиться на руках у позивача.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено,
що боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
зобов'язання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 629ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено
недопустимість односторонньої відмови
від зобов'язання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом
допущено порушення матеріального та
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що
доводи апелянта не спростовують
наведеного і зроблених в рішенні суду
першої інстанції висновків, в зв'язку з
чим підстави для його скасування і
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: