АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/5015/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1829/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю
відповідача, представників сторін та
третьої особи,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 та Хмельницького
академічного обласного театру ляльок
на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 липня 2014 року за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, які діють у
власних інтересах та інтересах
малолітнього ОСОБА_4, Хмельницького
академічного обласного театру ляльок,
з участю третіх осіб органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Хмельницької міської ради,
Житлово-експлуатаційної контори №6 про
виселення, вселення, визнання
недійсним ордеру та зустрічним позовом
Хмельницького академічного обласного
театру ляльок до ОСОБА_2 про визнання
ордера частково недійсним, визнання
особи такою, що втратила право на
користування житлом.

Заслухавши доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 в своїх
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням шляхом
виселення відповідачів та вселення її
з дітьми. Посилалася на те, що 22 травня
2007 року колишньому чоловіку позивачки
ОСОБА_5 та їй було видано ордер на
зайняття житлової площі 27 кв.м. в
квартирі АДРЕСА_1, що має статус
гуртожитку. 07 червня 2007 року на цій
площі позивач та ОСОБА_5 здійснили
реєстрацію місця свого проживання, а в
подальшому і своїх дітей ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. В
кінці листопада 2013 року позивач деякий
час була відсутня за місцем проживання
у зв'язку із захворюванням матері, а
коли повернулася, то виявила, що у
квартирі в одній із кімнат, що займала
її сім'я, проживають ОСОБА_3, ОСОБА_1 та
їх малолітній син ОСОБА_4, які крім
цього здійснили реєстрацію свого місця
проживання, та не допускають до
помешкання позивачку та її дітей.
Оскільки згоди на вселення до
приміщення відповідачів позивачка не
надавала, просила їх виселити із
займаного приміщення без надання
іншого житла.

В подальшому позивач, доповнивши
позовні вимоги, просила також визнати
недійсним ордер від 26.11.2013 року на
житлову площу у квартирі АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_1 та членів її
сім'ї, залучивши в якості
співвідповідача Хмельницький
академічний обласний театр ляльок.
Посилалася на те, що цей ордер в
порушення ст. 58 ЖК був виданий не на
вільне, а на займане її сім'єю жиле
приміщення.

У липні 2014 року Хмельницький
академічний обласний театр ляльок
звернувся до суду із зустрічним
позовом, в якому просив визнати
недійсним ордер № 2 від 22.05.2007 року,
виданий ОСОБА_5 на право зайняття з
сім'єю гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 на
житло в частині надання жилої площі 27
кв.м. та визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право на користування
кімнатою у гуртожитку, з тих підстав, що
вона не проживає у приміщенні понад
шість місяців без поважних причин.
Посилався на те, що ОСОБА_5 не видавався
ордер на жилу площу з двох кімнат, йому
було виділено одну кімнату, друга
кімната згідно колективного договору
виділена іншій особі, тому його сім'я
зайняла іншу кімнату самовільно. Крім
того, на момент отримання кімнати в
гуртожитку ОСОБА_2 приховала від
адміністрації театру, що має у
власності квартиру.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 28 липня 2014 первісний позов
задоволено частково. Визнано недійсним
ордер на житлову площу в гуртожитку від
26 листопада 2013 року, виданий на ім'я
ОСОБА_1 та членів її сім'ї на зайняття
житлової площі в гуртожитку у квартирі
АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_1,
малолітнього ОСОБА_4 із житлової
кімнати площею 16 кв.м., що в квартирі
АДРЕСА_1 з наданням їм іншого
приміщення житлової кімнати площею 9
кв.м. у квартирі АДРЕСА_2, яку вони
займали до вселення у вищезазначену
квартиру.

Вселено ОСОБА_2 та її малолітніх дітей
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 до кімнати площею 16 кв.м. у
квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
відмовлено в повному обсязі.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
рішення суду незаконним та
необґрунтованим, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 та задовольнити позов
Хмельницького академічного обласного
театру ляльок в повному обсязі. Вважає
хибним висновок суду про відсутність
підстав для визнання ОСОБА_2, такою, що
втратила право на користування
спірним житлом, адже встановлено, що
вона з червня 2013 року добровільно
припинила проживати на спірній жилій
площі, а проживала в квартирі АДРЕСА_3.
Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_2
на момент заселення в гуртожиток
театру ляльок мала власне житло в м.
Хмельницькому, потім здійснила
відчуження цього житла на користь
інших осіб, чим штучно погіршила своє
житлове становище.

В апеляційній скарзі Хмельницький
академічний обласний театр ляльок
вважає рішення суду незаконним та
необґрунтованим, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову театру в повному
обсязі. Суд не врахував, що ОСОБА_5 не
видавався ордер на жилу площу з двох
кімнат, йому було виділено одну
кімнату. Про існування ордеру від 22
травня 2007 року на зайняття двох кімнат
адміністрація театру дізналася лише
після звернення ОСОБА_2 до суду, а тому
висновок суду про сплив строків
давності вважають необґрунтованим.
Суд першої інстанції не дав оцінки
тому, що в ордері не зазначено даних
щодо спільного рішення адміністрації
та профкому як підстави його видачі, а
також, що на момент отримання кімнати в
гуртожитку ОСОБА_2 приховала від театру
факт володіння квартирою. Суд
безпідставно відхилив докази на
підтвердження непроживання ОСОБА_2 в
гуртожитку з червня 2013 року. Крім того,
не врахував, що ОСОБА_5 колективом
театру було вирішено переселити в
інший гуртожиток.

В засіданні апеляційного суду
представники театру та ОСОБА_1
підтримали апеляційні скарги з
викладених у них мотивів.

Представник позивача просила
відхилити апеляційні скарги як
безпідставні. Представник ЖЕК № 6
покладається на думку суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, а також порушення
або неправильне застосування норм
матеріального та процесуального
права.

В силу ч.1 ст.127 ЖК для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання можуть
використовуватися гуртожитки.

Порядок надання жилої площі в
гуртожитках визначається
законодавством Союзу РСР, цим Кодексом
та іншими актами законодавства
Української РСР. Жила площа в
гуртожитку надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету і комітету
комсомолу (ч.1-2 ст. 128 ЖК).

Статтею 129 ЖК визначено, що на підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Аналогічні норми містять пункти 9, 10
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208.

Встановлено, що рішенням
виконкому Хмельницької міської ради
від 11.12.1981 року № 263 трикімнатна
квартира АДРЕСА_1 виділена під
гуртожиток та закріплена за театром
ляльок.

Відповідно до договору від 26.01.1982 року,
укладеного між
житлово-експлуатаційним об'єднанням
Центрального району м. Хмельницького
та Хмельницьким театром ляльок,
останній отримав по ордеру під
гуртожиток робітників і службовців
квартиру АДРЕСА_1, та вправі заселяти
приміщення на свій розсуд.

За даними ордера № 2 від 22.05.2007 року
Хмельницький обласний театр ляльок
надав працівнику театру ОСОБА_5 право
на зайняття сім'єю з 2 осіб (з дружиною
ОСОБА_2.) жилої площі 27 кв.м в гуртожитку
за адресою АДРЕСА_1.

На підставі цього ордера сім'я
ОСОБА_5 вселилася в зазначений
гуртожиток і фактично займала дві жилі
кімнати площею 16,90 кв.м та 9,60 кв.м,
сплачуючи квартплату та плату за
комунальні послуги з розрахунку за 27
кв.м жилої площі.

07.06.2007 року за цією адресою
позивач ОСОБА_2 та її чоловік
зареєстрували своє місце проживання. З
дати народження їхні діти ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 зареєстровані також за цією
адресою - 26.07.2007 року та 15.01.2010 року
відповідно.

26.11.2013 року на підставі рішення
профкому театру ляльок (протокол № 9)
від 22.11.2013 р. ОСОБА_1 на сім'ю з трьох
осіб видано ордер на вселення в
гуртожиток по АДРЕСА_1 без зазначення
жилої площі приміщення, на підставі
якого вони вселилися в кімнату площею
16,9 м2, яку фактично займала сім'я
ОСОБА_2 29 листопада 2013 року за цією
адресою зареєстровано місце
проживання ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їхнього
малолітнього сина ОСОБА_4.

Наведені обставини
підтверджуються матеріалами справи і
фактично не оспорюються сторонами.

Відповідно до ст.59 ЖК ордер на жиле
приміщення може бути визнано
недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючи дійсності відомостей про
потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень.

Встановлено, що ордер на ім'я ОСОБА_1 на
жилу площу в гуртожитку по АДРЕСА_1
видано за відсутності належної
підстави - відповідного спільного
рішення адміністрації організації та
відповідного профспілкового комітету
згідно з вимогами ч. 2 ст. 128 ЖК, п.п. 9-10
Примірного положення про гуртожитки,
оскільки вказана у ордері підстава -
рішення № 9 від 22.11.2013 року фактично є
рішенням виключно профспілкового
комітету театру, що вбачається з
протоколу його засідання (а.с.43, 44).

При цьому виданий ордер всупереч
встановленій формі, визначеній
додатком до Примірного положення про
гуртожитки, не містить даних щодо
номера кімнати гуртожитку та її
розміру, тобто розміру наданої жилої
площі, що має наслідком невизначеність
щодо жилої площі, на яку мають право
вселитися ОСОБА_1 та її сім'я.

Таким чином зазначений ордер підлягає
визнанню недійсним як виданий з
порушенням встановленого порядку і
рішення в цій частині є обґрунтованим.

Разом з тим, хибним є висновок суду
першої інстанції про порушення права
ОСОБА_2 та її дітей на користування
жилим приміщенням внаслідок вселення
в жилу кімнату площею 16,9 кв.м сім'ї
ОСОБА_1, оскільки судом при цьому
неповно з'ясовано обставини справи та
не застосовано матеріальний закон, що
підлягав застосуванню.

Так, ордер № 2 від 22.05.2007 року на ім'я
ОСОБА_5, на який посилалася в
обґрунтування свого права ОСОБА_2, у
порушення вимог ч. 2 ст. 128 ЖК, п.п. 9-10
Примірного положення про гуртожитки,
не містить даних щодо підстави його
видачі - спільного рішення профкому та
адміністрації театру.

Згідно пояснень представників театру
таке рішення не приймалося і в архіві
театру відсутнє.

Як встановлено апеляційним судом,
рішенням зборів колективу театру від
07.05.2007 року, протокол № 2 (а.с. 146-147),
ухвалено поселити в гуртожиток по
АДРЕСА_1 ОСОБА_5 і ОСОБА_12

На цей час згідно довідки ЖЕК № 6 від
03.02.2014 р. № 265 (а.с.8) третю кімнату цього
гуртожитку займали ОСОБА_13 з сином, що
зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, з
23.10.1997 року.

Рішення зборів колективу театру від
07.05.2007 року щодо вселення в цей
гуртожиток і ОСОБА_12 підтверджено
також пунктом 7.9. укладеного між
трудовим колективом і адміністрацією
театру колективного договору,
зареєстрованого 06.11.2007 року (а.с.45-54).

З матеріалів інвентаризаційної справи
на житловий будинок АДРЕСА_1
встановлено, що квартира АДРЕСА_1 в
цьому будинку має три жилих кімнати
площею відповідно 11,6 кв.м, 16,90 та 9,60
кв.м.

Таким чином окрема жила площа 27 кв.м в
цій квартирі відсутня, така жила площа
не може бути утворена і шляхом
складання площі двох жилих приміщень
(кімнат).

Висновок суду першої інстанції про те,
що надана сім'ї ОСОБА_5 житлова площа 27
кв.м включає в себе дві жилі кімнати
площею 11 кв. м та 16 кв. м, ґрунтується на
припущенні і не відповідає фактичним
обставинам справи.

Тому колегія суддів констатує, що
зазначений ордер також виданий з
порушенням встановленого порядку, що в
силу закону є підставою для визнання
його недійсним.

За відсутності спільного рішення
профкому та адміністрації театру про
надання жилої площі в цьому
гуртожитку, колегія суддів констатує,
що право ОСОБА_2 та її дітей на
користування жилою площею, на яку
вселилася сім'я ОСОБА_1, не доведено,
тому відсутні підстави стверджувати
про порушення такого права внаслідок
вселення відповідачів за первісним
позовом.

З врахуванням наведеного колегія
суддів дійшла висновку, що вимога
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні жилим примішенням
гуртожитку - квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення сім'ї ОСОБА_1 та вселення
ОСОБА_2 і її дітей не підлягає
задоволенню, відтак рішення в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у позові.

Частиною 2 ст. 59 ЖК передбачено, що
вимогу про визнання ордера недійсним
може бути заявлено протягом трьох
років з дня його видачі.

Ордер ОСОБА_5 та членам його сім'ї
видано 22.05.2007 року, тому саме з цього
часу почався перебіг строку позовної
давності й закінчився 23.05.2010 року.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" від 12 квітня 1985 р. N 2 (з
подальшими змінами і доповненнями) суд
задовольняє обґрунтовані вимоги,
визнавши причини пропуску цього строку
поважними.

З матеріалів справи вбачається, що
позов пред'явлено лише у липні 2014 р.,
тобто через 4 роки після спливу строку
позовної давності, при цьому обставини,
на які послався позивач як на
поважність причин пропуску строку
позовної давності, такими не є.

Поважними причинами пропуску строку
позовної давності вважаються такі
обставини, за яких своєчасне звернення
до суду з позовом про захист прав стає
неможливим або утрудненим.

Оскільки оспорюваний ордер виданий
адміністрацією театру, то доводи
апеляційної скарги про те, що
адміністрація не могла знати про його
видачу та про користування сім'єю
ОСОБА_5 двома кімнатами гуртожитку, є
безпідставними.

Тому суд обґрунтовано застосував
позовну давність, про що просила
сторона відповідача і на підставі ч.4
ст. 267 ЦК внаслідок спливу позовної
давності відмовив у позові в цій
частині.

Доводи апеляційних скарг про наявність
підстав для визнання ОСОБА_2, такою, що
втратила право користування спірним
житлом, також є безпідставними.

Так, відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

В силу ч.ч. 1-2 ст. 71 ЖК при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Частиною 3 цієї статті передбачено
випадки збереження жилого приміщення
за тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців,
перелік яких не є вичерпним.

Згідно акта від 05.12.2013 року,
складеного представниками
адміністрації та профкому театру
(а.с.41), ОСОБА_2 з червня 2013 року не
проживає в квартирі АДРЕСА_1.

Разом з тим, дані цього акта
спростовуються показаннями свідка
ОСОБА_5, за якими ОСОБА_2 тимчасово у
зв'язку погіршенням їхніх стосунків
проживала у матері, проте регулярно
перебувала в квартирі, свої речі не
забирала, що свідчить про те, що остання
не вибувала з свого місця проживання.
На це вказує і факт щомісячної сплати
вартості комунальних послуг та плати
за користування жилою площею 27 кв.м, що
не заперечували в судовому засіданні
представники сторін.

Суд першої інстанції у
відповідності до ст. 212 ЦПК дав належну
оцінку доказам у справі в частині цих
вимог і обґрунтовано відхилив
показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 як
суперечливі і такі, що не містили
фактичних даних по суті спору.

Таким чином висновок суду про те,
що тимчасова відсутність ОСОБА_2 за
місцем проживання не доведена
достатніми та допустимими доказами, є
обґрунтованим, рішення суду в частині
зустрічного позову ґрунтується на
повно, всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційних скарг не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
Хмельницького академічного обласного
театру ляльок задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 28 липня
2014 року про задоволення первісного
позову в частині виселення ОСОБА_3,
ОСОБА_1, малолітнього ОСОБА_4 та
вселення ОСОБА_2 і її малолітніх дітей
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_2 в частині вимог про
усунення перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_3, ОСОБА_1, малолітнього ОСОБА_4 та
вселення ОСОБА_2 та її малолітніх дітей
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішенння набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції:
Бондарчук В.В. Провадження №
22-ц/792/1829/14

Доповідач: Грох Л.М.
Категорія: 44