АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/6177/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 635/2450/14-ц
Доповідач - Карімова
Категорія: визнання права власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного

суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді Карімової
Л.В.,.

суддів колегії: Бурлаки
І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі
Маковецькій О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в
особі її представника ОСОБА_4 на
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 25 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Мереф'янської міської ради
Харківського району Харківської
області, ОСОБА_5 про визнання права
власності на частину житлового будинку
в порядку спадкування за законом та в
порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом, який подалі
неодноразово уточнювала та в
остаточному варіанті просила визнати
за нею право власності на 11/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Крім того, просила визнати за нею
право власності на 1/5 частину
вищевказаного домоволодіння,
зареєстрованого за ОСОБА_5, в порядку
набувальної давності.

Посилалася на те, що її бабці ОСОБА_7
на пpaві власності належала 13 частина
вищевказаного житлового будинку. 16
грудня 1966 року ОСОБА_7 подарувала
ОСОБА_5 1/6 частину належного їй
будинку, який 06.09. 1967 р. зареєстрував
своє право власності на цю частину
нерухомого майна.

Після смерті ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщину як спадкоємці за
законом першої черги прийняли дочки
померлої: ОСОБА_8 шляхом подачі до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадку та ОСОБА_6, яка
фактично вступила в управління
спадковим майном, оскільки проживала
разом з спадкодавицею у спірному
будинку.

Після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3
її син ОСОБА_5 свої спадкові права
відповідно до закону не оформив.

Після смерті матері ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1., спадщину у
вигляді 1/6 частини вищевказаного
будинку фактично прийняла вона,
позивачка, оскільки проживала та була
зареєстрована в спірному будинку разом
з матір'ю.

Посилалася й на те, що з 1983 року вона
відкрито та безперервно володіє також
1/5 частиною цього ж житлового будинку,
яка належить ОСОБА_5, який в цьому
будинку не проживав, його не
обслуговував, комунальні послуги не
оплачував, з вимогою про повернення
належного йому майна до неї не
звертався.

Позивачка зазначала, що в березні
2014 року Державна нотаріальна контора
відмовила їй у видачі свідоцтва в
порядку спадкування за законом після
смерті матері, оскільки право
власності на нерухоме майно за нею не
зареєстровано.

Відповідачі ОСОБА_5 та
представник Мереф'янської міської
ради Харківського району Харківської
області позовні вимоги визнали в
повному обсязі за заявленими
підставами.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 25 липня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність тих обставин, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати це рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
її позову .

Вказує, що районним судом не
враховані надані нею докази щодо
реєстрації в БТІ часток спірного
будинку за її матір'ю та відповідачем
ОСОБА_5 на підставі судового рішення
про перерозподіл ідеальних часток, а
відповідач ОСОБА_5 не заперечував проти
обставин володіння нею належною йому
часткою будинку, і її позов також
визнаний другим відповідачем.

Зазначає, що судом неправильно
застосовані до виниклих правовідносин
вимоги ст.ст. 529,548,549 ЦК УРСР, ст.. 1268 та
ст.. 344 ЦК України.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, що з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції - зміні, виходячи
з наступного.

Відповідно до частин 2 та 3 статті
213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
засіданні.

Між тим оскаржуване рішення суду
першої інстанції в повному обсязі не
відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка
після смерті матері ОСОБА_6 прийняла у
спадщину частину спірного будинку,
однак не надала доказів, які б
безумовно підтвердили, що ОСОБА_6 у 1967
році успадкувала після смерті ОСОБА_7
частину будинку саме в розмірі 11/100
частин, і цю ж частину будинку
успадкувала після смерті ОСОБА_6
позивачка.

Відмовляючи ОСОБА_3 у
задоволенні позову в частині визнання
права власності в порядку набувальної
давності на 1/5 частину будинку, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не надано доказів набуття
нею такого права відповідно до вимог ч.1
ст.. 344 ЦК України, а факт утримання
нерухомого майна, користування ним та
сплата комунальних послуг є обов'язком
володільця цього майна.

Судова колегія вважає, що
висновки суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_3 про визнання права власності на
1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку набувальної давності
ґрунтуються на законі і матеріалах
справи, а висновки суду в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 в
частині визнання права власності на
11/100 частин цього будинку в порядку
спадкування за законом є помилковими, і
рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню.

Як встановлено районним судом та
підтверджується матеріалами справи
ОСОБА_7 на пpaві приватної власності
належала 1/3 частина житлового будинку
АДРЕСА_1.

Згідно нотаріально посвідченого
договору дарування від 16 грудня 1966 року
ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_5 1/6 частину
належного їй будинку з відповідною
частиною надвірних будівель.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після
смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у
вигляді 1/6 частини вказаного житлового
будинку, яку відповідно до ст.ст. 529,549 ЦК
УРСР, яка діяла на час відкриття
спадщини, як спадкоємці першої черги за
законом прийняли дві дочки померлої:
ОСОБА_8 шляхом подачі до нотаріальної
контори заяви про прийняття спадку та
ОСОБА_6, яка фактично вступила в
управління спадковим майном, оскільки
проживала разом з спадкодавицею на час
її смерті у спірному будинку та була
зареєстрована в ньому, і їх частки
спадковому майні складали по 1/12 частин
кожній.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, її син
ОСОБА_5 поховав матір, однак матеріали
справи не містять доказів про те, що він
в установлений законом строк здійснив
дії, передбачені ст.ст. 529,549 ЦК УРСР щодо
прийняття спадщини після смерті
матері, тому відповідно до ст. 530, 549 ЦК
УРСР спадкове майно у вигляді 112
частини спірного будинку успадкувала
сестра померлої - ОСОБА_6, доля якої в
спадковому будинку склала 1/6 частини.

Згідно рішення Харківського
районного суду Харківської області від
05.10.1990 р. за № 2-1843/90 були
перерозподілені ідеальні частки у
праві власності на жилий будинок
АДРЕСА_1 і визнано за ОСОБА_7 право
власності на 11/100 частин цього будинку
замість раніше належної їй 1/6 частини,
а за ОСОБА_5 визнано право власності на
1/5 частин цього будинку замість раніше
належної йому 1/6 частини, також
перерозподілені частки інших
співвласників будинку.

Вказане рішення суду набуло
законної сили та не скасовано і не
змінено в установленому законом
порядку.

На підставі вказаного рішення
суду право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 станом на 31 грудня 2012
року зареєстровано в БТІ за ОСОБА_5 та
за ОСОБА_7 у визначених судом частках.

Після смерті ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1., відкрилася
спадщина у вигляді 1/6 частини вказаного
житлового будинку, яку відповідно до
ст. 549 ЦК УРСР як спадкоємець першої
черги за законом прийняла дочка
померлої ОСОБА_3, яка фактично
вступила в управління спадковим
майном, оскільки проживала разом з
спадкодавицею на час її смерті у
спірному будинку та була зареєстрована
в ньому.

З урахуванням рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 05.10.1990 р. частка
ОСОБА_3 в спадковому майні повинна
складати не 1/6 частину будинку, а 11/100
частин.

Таким чином, суд першої
інстанції, правильно встановивши
обставини справи щодо наявності у
ОСОБА_3 права на спадкування за законом
після смерті матері ОСОБА_6, помилково
зазначив в рішенні, що частка
останньої в спірному будинку не
визначена.

У зв'язку з цим судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення
районного суду в цій частині підлягає
скасуванню, а позов ОСОБА_3 -
задоволенню шляхом визнання за нею
право власності на 11/100 частин
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_6

Відповідно до вимог ст.. 344 ЦК
України право власності на майно за
набувальною давністю набувається
тільки у тому разі якщо власник майна
тривалий час не виявляв наміру визнати
річ своєю, тобто погодився з її
втратою.

Між тим матеріали справи не
містять достовірних доказів того, що
належне відповідачу ОСОБА_5 майно у
вигляді 1/5 частини спірного будинку
вибуло від нього, оскільки презумпція
правомірності фактичного володіння
(ст. 397 ЦК України ) не може порушувати
прав власника майна .

Районним судом обгрунтовано
зроблений висновок про те, що оплата
ОСОБА_3 комунальних послуг,
користування будинком та його ремонт
не є відповідно до ст.ст. 316, 317, 397 ЦК
України змістом права власності, а є
лише його окремими ознаками.

У зв'язку з наведеним судова
колегія вважає, що рішення районного
суду в цій частині відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
що є підставою для відхилення
апеляційної скарги, доводи якої в цій
частині рішення суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3. ч.1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 25 липня 2014
року змінити, скасувавши його в частині
відмови у задоволенні позову ОСОБА_3
про визнання права власності на
частину житлового будинку в порядку
спадкування за законом.

Позов ОСОБА_3 в цій частині
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право
власності на 11/100 частин житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині рішення районного
суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: