22-ц/775/1244/2014(м)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Ткаченко Т.Б.,

Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 04 липня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до державного
вищого навчального закладу
«Приазовський державний технічний
університет» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
компенсації втрати її частини в зв'язку
з порушенням строків її виплати та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 04
липня 2014 року ОСОБА_2 в задоволенні
позову до державного вищого
навчального закладу «Приазовський
державний технічний університет» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації втрати
її частини в зв'язку з порушенням
строків її виплати та відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, який просив скаргу
задовольнити, пояснення представника
державного вищого навчального закладу
«Приазовський державний технічний
університет» Курутіної Н.І., яка
просила залишити рішення суду без змін,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що
позивачем не доведено факту порушення
відповідачем законодавства при
нарахуванні та виплаті йому заробітної
плати.

Цей висновок суду є правильним і
підтверджується матеріалами справи.

Як встановлено судом, позивач з 26
листопада 2012 року по 30 червня 2013 року
працював викладачем предмета «Захист
Вітчизни» Маріупольського
механіко-металургійного коледжу
державного вищого навчального закладу
«Приазовський державний технічний
університет».

З тексту позовної заяви вбачається, що
спір між сторонами виник з приводу
неврахування відповідачем при
нарахуванні та виплаті заробітної
плати позивачеві його звання
спеціаліста вищої категорії та звання
військовий керівник методист.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КЗпП України при
укладенні трудового договору
громадянин зобов'язаний подати паспорт
або інший документ, що посвідчує особу,
трудову книжку, а у випадках,
передбачених законодавством, - також
документ про освіту (спеціальність,
кваліфікацію), про стан здоров'я та інші
документи.

З копії атестаційного листа від 11
жовтня 2007 року вбачається, що
позивачеві підтверджено
кваліфікаційну категорію «спеціаліст
вищої категорії» та звання «військовий
керівник методист» (а.с. 13).

Між тим, із заяви про прийняття на
роботу до державного вищого
навчального закладу «Приазовський
державний технічний університет» не
вбачається, що позивач повідомив
роботодавця про присвоєння йому вищої
кваліфікаційної категорії та надав в
підтвердження цього оригінал
атестаційного листа (а.с. 8, 41).

Не погоджуючись з ухваленим судом
першої інстанції рішенням, позивач
вказав, що судом безпідставно
відмовлено йому у допиті свідка ОСОБА_4,
яка б могла підтвердити надання ним при
прийомі на роботу атестаційного листа,
а тому просив допитати цього свідка в
судовому засіданні апеляційного суду.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Враховуючи вищезазначені вимоги
закону, в судовому засіданні 03 вересня
2014 року апеляційним судом було
задоволено клопотання позивача про
допит свідка ОСОБА_4 для чого було
зроблено перерву.

Між тим, позивач в наступне судове
засідання не з'явився, явку свідка не
забезпечив та подав заяву в якій просив
справу розглянути без його участі та
повідомив суд про відмову свідка
давати показання в суді не наполягаючи
на його допиті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
вважає, що позивач в порушення ч. 3 ст. 10
ЦПК України не надав належних та
допустимих доказів тому, що відповідач
був обізнаний про наявність у нього
вищої кваліфікаційної категорії, а
відтак не довів свого права на
отримання заробітної плати в більшому
розмірі, ніж нараховував відповідач.

Інші доводи апеляційної скарги не
приводять апеляційний суд до висновку
про порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права, які є підставами
до скасування рішення.

Підстави для перегляду рішення суду по
за межами доводів апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 04
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді