ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4561/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді Шклянки
М.П.

при секретарі Яківчук
М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя, припинення
та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачки про поділ
спільного майна подружжя, припинення
та визнання права власності. При цьому
позивач посилався на те, що з
відповідачкою вони перебували у шлюбі
з 10.08.1999 року. 21.11.2012 року Дарницьким
районним судом м.Києва шлюб між ними
було розірвано. Маючи намір на
придбання трикімнатної квартири
АДРЕСА_1, він взяв в березні 2005 року у
своєї матері в борг 18000 дол. США та 30000
дол. США ним було взято в кредит. 9000 були
їхніми з позивачкою заощадженнями..
11.03.2005 року був укладений договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
він придбав трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, вартість якої становила 301935
грн. що еквівалентно 57000 дол. США.. Тоді ж
був укладений іпотечний договір. З
метою дострокового погашення
кредитного договору, він 08.07.2005 року
продав належну йому на праві приватної
власності квартиру АДРЕСА_5. Квартиру
було продано за 37000 дол. США. Отримані
кошти він вніс по кредитному договору,
а решту 7000 дол. повернув в рахунок боргу
ОСОБА_4. і на даний час у нього
залишився борг перед матір'ю. Вважає, що
вказана спірна квартира, з урахуванням
всіх коштів сплачених за неї, повинна
бути визнана на праві власності за ним.
Частка ж відповідачки в спільному
майні становить 8/100 від 9000 дол. - коштів
спільно нажитих під час шлюбу. Тому
просив постановити рішення, яким
визнати за ним право власності на 92/100
частини спірної квартири, за
відповідачкою право власності на 8/100
частини квартири та припинити її право
власності, стягнувши з нього грошову
компенсацію в сумі 43702 грн., що
еквівалентно 4505,40 дол.США.

В судовому засіданні позивачка свої
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі просила позов задовольнити.

Представники відповідачки в
судовому засіданні проти прозову
заперечували, посилаючись на
незаконність та необгрунтованість
вимог відповідача та його
представника, та просили в позові
відмовити. При цьому просили суд
зауважити, що всі придбання і витрати
подружжя за час шлюбу являється
спільною сумісною власністю подружжя,
в тому числі і кредитні зобов'язання.

Суд вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні,
шлюб між сторонами було зареєстровано
10.08.1999 року відділом реєстрації актів
громадянського стану Бахмацького
районного управління юстиції, актовий
запис№85.

Відповідно до рішення Дарницького
районного суду м.Києва від 21.11.2012 року
шлюб між сторонами було розірвано.

11.03.2005 року був укладений договір
купівлі-продажу квартири, відповідно
до якого ОСОБА_2 придбав квартиру
АДРЕСА_1., вартість квартири становить
301935 грн., що еквівалентно 57000 дол.США.
Тобто, як вбачається з матеріалів
справи вказана квартира була придбана
позивачем в період перебування у шлюбі
з відповідачкою.

Як зазначає позивач, що маючи намір на
придбання трикімнатної спірної
квартири він 09.03.2005 року взяв у ОСОБА_5,
своєї матері у борг 18 000 доларів США, що
підтвердив це борговою розпискою (а.с.6),
11.03.2005 року З0 000 доларів США позивачем
було взято у кредит та в зв'язку з цим
укладено іпотечний договір відповідно
до якого в іпотеку було передано спірну
квартиру (а.с.8.), а 9 000 доларів США були з
пояснення позивача їх з відповідачкою
спільними заощадженнями.

Вказані обставини підтвердила в
судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка
зазначила, що дійсно позичила сину
кошти на придбання квартири, які він їй
ще не повернув.

Як повідомили в судовому засіданні
представники відповідачки, які діяли
по дорученню, на той час спільні
заощадження родини дійсно складали
близько 9000 доларів США. Крім того, у
власності позивача перебувала
однокімнатна квартира АДРЕСА_5, в якій
родина проживала та грошові кошти від
продажу якої (близько 35000 - 37000 доларів
США) планувалось витратити на
придбання нової квартири. В подальшому
позивачем вказана квартира була
продана, що підтверджується договором
купівлі-продажу від 08.07.2005 року (а.с.10).

Оскільки коштів на придбання нової
квартири у сторін не вистачало,
сторонами було прийнято рішення про
позичення недостаючи коштів у батьків
позивача, що і було зроблено.

Відповідно до ст..60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст..63 СК України, дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Частини 1 та 2 ст. 65 СК України
визначають, що дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою, а при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного
кодексу України, договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Враховуючи, що позичені у батьків
позивача грошові кошти, кошти отримані
позивачем в кредит та кошти отримані
внаслідок продажу власної квартири
були використані для придбання
спільного майна родини - спірної
квартири, обов'язки з погашення цього
боргу покладаються і на позивача, і на
відповідача рівною мірою, про що
відповідачка не заперечує..

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями 69
-72 Сімейного кодексу України та ст. 372
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України).

Ст..69 СК України передбачає, що дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Ст.70 СК України, у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Враховуючи норми, визначені
законодавцем, суд приходить до
висновку, що майно набуте сторонами під
час шлюбу, являється їх спільною
сумісною власністю, а всі боргові
зобов'язання позивача, які він брав на
себе для забезпечення придбання
спірної квартири були здійснені ним в
інтересах сім'ї та також являються
спільними борговими зобов'язаннями.

Згідно п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» (далі -
Постанова № 11), до складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 541 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
солідарний обов'язок боржників бо
солідарна вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 543 ЦК України, виконання
солідарного обов'язку у повному обсязі
одним із боржників припиняє обов'язок
решти солідарних боржників перед
кредитором.

Частина 1 ст. 544 ЦК України визначає, що
боржник, який виконав солідарний
обов'язок, має право на зворотну вимогу
(регрес) до кожного з решти солідарних
боржників у рівній частці, якщо інше не
встановлено договором або законом, за
вирахуванням частки, яка припадає на
нього.

Виходячи з викладеного суд вважає за
необхідне поділити спільне майно
подружжя та визнати за кожним з них
право власності на ? частину спірної
квартири АДРЕСА_1 в м.Києві..

Що стосується вимог позивача про
позбавлення відповідачки права
власності на її частку у спільному
майні подружжя, суд вважає, що в даному
випадку в позові необхідно відмовити,
виходячи з наступного.

За положеннями ст. 365 ЦК України, право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим: 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, шо припинення права особи на
частку в спільному майні поза її волею
за рішенням суду на підставі позову
інших співвласників (співвласника)
можливе за наявності будь-якої з
обставин, передбачених п.п. 1 -З ч.І ст.365
ЦК України, за умови, що таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику, вирішується
в кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та
особливостей об'єкта, який є спільним
майном.

Отже, суд вважає, що задоволення вимоги
позивача про припинення права
власності відповідача на частину
спірної квартири, завдасть істотної
шкоди її інтересам та членам її сім'ї, а
саме: двом спільним з позивачем дітям ,
у зв'язку з чим приходить до висновку
про відмову в позові в цій чатині..

На підставі викладеного та
керуючись ст. 5,10,11.212-218 ЦПК України на
підставі ст. 60,63,69,70,71 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя, припинення
та визнання права власності
задовольнити частково.

Розділити майно, яке є спільною
сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя: