Справа № 2012/2-296/11
№2/639/506/14
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі:головуючого судді
Іванової І.В.

за участю секретарів Козир К.М. ,
Корнєєвої І.В., Железнової Ю.М.,
Гончаренко К.В. Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визначення порядку користування
земельною ділянкою, зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою ,
визначення порядку користування
земельною ділянкою, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди , суд-

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2010 року до суду
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3
про встановлення порядку користування
земельною ділянкою домоволодінні , яке
розташоване в АДРЕСА_1, усунення
перешкод в користуванні власністю.

21 липня 2010 року позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 надав позовну
заяву у порядку ст. 31 ЦПК України та
просив його позов задовольнити, у
задоволені зустрічного позову
-відмовити.

22 квітня 2010 року відповідачка
ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним
позовом про встановлення порядку
користування земельною ділянкою
домоволодінні , яке розташоване в
АДРЕСА_1, усунення перешкод в
користуванні власністю.

Ухвалою Жовтневого районного
суду м. Харкова від 23 лютого 2011 року
було закрито провадження по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, яка розташована за
адресою АДРЕСА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст.
205 ЦПК України.

Ухвалою судової колегії
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 4 квітня 2011 року , ухвалу Жовтневого
районного суду м. Харкова від 4 квітня
2011 року скасовано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3
померла.

Ухвалою від 27 лютого 2013 року
провадження у справі було зупинено до
прийняття спадкоємцями спадщини після
смерті ОСОБА_3.

4 листопада 2013 року
провадження у справі відновлено.

25 лютого 2014 року спадкоємиця
ОСОБА_3, ОСОБА_2 надала до суду
зустрічний позов про усунення
перешкод в користуванні власністю та
земельною ділянкою, визначення порядку
користування земельною
ділянкою,відшкодування збитків у
розмірі 800 грн. та стягнення моральної
шкоди.

Ухвалою суду від 4 березня 2014
року до участі у справі як
правонаступника відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_3, було
залучено ОСОБА_2.

У обґрунтування своїх
позовних вимог позивач за первісним
позовом посилається на те, що йому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом , посвідченого
державним нотаріусом Другої
Харківської державної нотаріальної
контори ОСОБА_4 від 13 травня 2009 року,
належить 32/50 частини домоволодіння
АДРЕСА_1 . 18/50 частин вказаного
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель належало
ОСОБА_3, на теперішній час спадкодавцю
ОСОБА_2 , відповідачці по первісному
позову. З приводу користування
земельною ділянкою постійно виникають
конфлікти. Так, ОСОБА_3 на даний час
прибудувала тамбур, викопала та вже
поклала фундамент , зробила собі льох -
усе це під його стіною, по якій
проходить газова труба. Вона
намагається продати свою частину
домоволодіння ,приходять покупці, які
бачать маленьку хвіртку і вважають , що
уся земельна ділянка у дворі належить
ОСОБА_3 /правонаступник ОСОБА_2./ , тоді
як вони роками ходять в одну хвіртку,
користуються спільним двором. ОСОБА_3
робила усі перебудови на спільній
земельній ділянці, так як порядок
користування такою не визначено.
Просить визначити порядок
користування земельною ділянкою
відповідно до 3 варіанту висновку
експертизи від 13.08.2014 року, згідно якої
частина земельної ділянки площею 42,36
кв. м. залишається в загальному
користуванні, йому виділяється в
користування земельна ділянка площею
440,32 кв. м., позивачці за зустрічним
позовом виділяється земельна ділянка
площею 247,48 кв. м.., усунути перешкоди в
користуванні власністю, що чинить
йому відповідачка по володінню,
користуванню та розпорядженню
житловим будинком АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач
за зустрічним позовом підтримав свої
позовні вимоги, та надав пояснення
відповідні вищенаведеному. Проти
задоволення зустрічного позову
заперечував.

У обґрунтування зустрічного
позову позивачка ОСОБА_2, посилається
на те, що в зв'язку зі смертю
відповідачки ОСОБА_3 її
правонаступником є вона, ОСОБА_2,її
донька, яка належним чином прийняла
спадщину після смерті матері, подавши
заяву в нотаріальну контору у
встановлений законом строк. Дійсно ,
позивачу за первісним позовом на
підставі свідоцтва про право на
спадщину , виданого 13 травня 2009 року
Другою ХДНК належить 32/50 частин
домоволодіння з надвірними будівлями,
розташованого в АДРЕСА_1. ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу
від 6.06.1996 року , посвідченого державним
нотаріусом П'ятої Харківської
державної нотаріальної контори
належало 18/50 частин даного
домоволодіння з надвірними будівлями.
Між позивачем і ОСОБА_3 виникли
неприязні стосунки на підставі
користування земельною ділянкою. Це
було пов'язано з тим, що позивач за
первісним позовом самоуправно
неодноразово пересував паркан /сітку -
«рабицю»/, який розмежував їх
земельні ділянки, всілякий раз
зсовувавши його в бік ділянки ОСОБА_3.
Після звернення до суду ОСОБА_1 зовсім
зняв огорожу , що підтверджується
постановою Жовтневого РВ ХМУ від 07.07.2010
року про відмову у порушенні
кримінальної справи. Житловий будинок
з надвірними будівлями в 1957 році
належав : ОСОБА_5 -5/8 частин, ОСОБА_6 ,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 по 1/8 частини , що
підтверджується актом БТІ від 11.02.1957
року. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відмовилися від
своїх часток на користь ОСОБА_6. Таким
чином домоволодіння стало належати :
ОСОБА_5 -5/8 частин, ОСОБА_6 - 3/8 частини.
Паво власності на частку померлого
ОСОБА_6 перейшло до його сина ОСОБА_7, а
згодом до позивача ОСОБА_1. Після
ОСОБА_5 право власності перейшло до
дружини , після неї до її сестри, а
згодом перейшло до ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу, а зараз до
неї на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 25 квітня 2014
року. Так, як ОСОБА_6 / частина будинку
з надвірними будівлями після якого
перейшла у власність позивачу за
первісним позовом/ в 1962 та інших роках
зробив прибудови до своєї частини
будинку , вистроївши їх на залишеній
рішенням суду спільній земельній
ділянці площею 223 кв.м., то позивач
ОСОБА_1 користується більшою частиною
спільної земельної ділянки, на якій
вистроєні прибудови. В зв'язку з
прибудовами було перерозподілено
ідеальні частини і замість 3/8 частин
за ОСОБА_6 було визвано 32/50 частини , а
за ОСОБА_5 замість 5/8-18/50 частин
будинку. Користування і розпорядження
земельною ділянкою між співвласниками
визначається пропорційно розміру
часток в спільній власності на будинок
/споруду/. Наступні зміни в розмірі
часток в спільній власності на жилий
будинок та надвірні будівлі, які
виникли в результаті прибудови,
перебудови, надбудови, де дають право
для зміни встановленого порядку
користування та розпорядження
земельною ділянкою. Згода про порядок
користування земельною ділянкою є
обов'язковою і для особи , яка згодом
придбала відповідну частину в
спільній сумісній власності на
житловий будинок. ЇЇ мати бажала
продати свою частку в спільній
частковій власності, в зв'язку з чим
згідно з вимогами чинного
законодавства попередила про це
відповідача заявою через нотаріуса,
час відповіді на яку сплив в кінці
квітня 2010 року . Вочевидь , не бажаючи
скористатися правом на покупку
належній їй частини домоволодіння
/так як для цього непотрібно було з
визначати порядок користування
земельною ділянкою/, позивач вигадав
заявлені ним вимоги, і не дав за життя
її матері скористатися своїм правом
на продаж своєї частки , хоча позивач
ОСОБА_1 мав змогу заявити позов і
визначити порядок користування
земельною ділянкою з новим власником
її частки будинку. За ухвалою суду було
проведено експертизу, яка надала
чотири варіанти розподілу земельної
ділянки. На думку позивачки за
зустрічним позовом найбільш
ізольованим одне від одного між
позивачем та нею , є варіант №3
експертизи від 14.06.2012 року, відповідно
до якої у загальне користування
співвласників виділяється земельна
ділянка площею 72,0 кв. м., у її
користування земельна ділянка площею
385,0 кв. м. , позивачу за первісним
позовом земельна ділянка площею 221,0 кв.
м.. Згідно цього варіанту є можливість
для кожного не зустрічатися кожного
дня при вході та виході з будинку і для
кожного є можливість при необхідності
заїхати автомобілем до входу в свою
частину будинку. Майже 4 роки її сім'я
вимушена звертати я до юристів ,
родичів для усунення негативних
наслідків дій позивача. Порушено уклад
її життя та останні роки життя її
матері.. Вони не мали коштів для
лікування ОСОБА_3 . Також було
витрачено на оформлення КП «ХМБТІ»
технічного паспорту для відчуження 1/50
частин домоволодіння 800 грн. . Все це
спричинили моральні страждання. Діями
ОСОБА_1 їй спричинено моральну шкоду,
яку вона оцінює в 8 000 грн.

У судовому засіданні
представники позивачки за зустрічним
позовом , зустрічний позов підтримали у
повному обсязі та надали пояснення
відповідні вищенаведеному. Проти
задоволення первісного позову
заперечували .

Суд, вислухав пояснення сторін
та їх представників , дослідивши
матеріали цивільної справи,
інвентарної справи, вважає, що позовні
вимоги , як за первісним , так і за
зустрічним позовом не обґрунтовані та
не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу , в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини , на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків ,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом та
підтверджується документально , право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1
належить на праві власності та
зареєстровано на ім'я : ОСОБА_1 - 32/50
частини на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом ,
посвідченого державним нотаріусом
Другої Харківської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4 від 13
травня 2009 року, р.№2-229 , ОСОБА_2 - 18/50
частини , на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 25
квітня 2014 року , виданого державним
нотаріусом Пїятої Харківської
державної нотаріальної контори
Рібкіною О.М., р. №01.

Як вбачається з матеріалів
інвентарної справи на домоволодіння
АДРЕСА_1 ,житловий будинок з надвірними
будівлями в 1957 році належав : ОСОБА_5 -5/8
частин, ОСОБА_6 , ОСОБА_3, ОСОБА_6 по 1/8
частини , що підтверджується актом БТІ
від 11.02.1957 року. ОСОБА_6 та ОСОБА_3
відмовилися від своїх часток на
користь ОСОБА_6. Домоволодіння стало
належати : ОСОБА_5 -5/8 частин, ОСОБА_6 - 3/8
частини. Право власності на частку
померлого ОСОБА_6 перейшло до його сина
ОСОБА_7, а згодом до позивача ОСОБА_1.
Після ОСОБА_5 право власності перейшло
до дружини , після неї до її сестри, а
згодом перейшло до ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу, а зараз до
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 25 квітня 2014
року. Так, як ОСОБА_6 в 1962 та інших роках
зробив прибудови до своєї частини
будинку , було перерозподілено
ідеальні частини і замість 3/8 частин
за ОСОБА_6 було визвано 32/50 частини , а
за ОСОБА_5 замість 5/8 -18/50 частин
будинку.

Відповідно до рішення нарсуда
Жовтневого району м. Харкова від 21.01.1959
року, первісна частка ОСОБА_5 складає
5/8 частин, ОСОБА_6 - 3/8 частин.

Відповідно до листа КП «МБТІ»
від 21.07.2010 року №4148 житловий будинок з
надвірними будівлями за адресою
АДРЕСА_1 по праву власності
зареєстровано за ОСОБА_1-32/50 частини ,
ОСОБА_3 18/50 частини. Згідно матеріалів
архівної справи БТІ, при
інвентаризації в 1955 році вулиця була
вказана як Любачевського, а при
інвентаризації в 1963 році була вказана
як Лобачевського. Згідно рішення
Жовтневої райради від 28.01.1963 році долі
перерозподілені в таких частках :
ОСОБА_6 - належить 16/25 /32/50/ частини
житлового будинку з надвірними
будівлями, ОСОБА_5 - належить 9/25 /18/50/
частини житлового будинку з надвірними
будівлями.

Таким чином , первісними ідеальними
частками для кожного з співвласників,
сторін у справі є долі котрі існували
на 1959 рік: для ОСОБА_1 - 3/8 частини
домоволодіння; для ОСОБА_2 - 5/8 частини
домоволодіння.

На розгляд суду експертами були
запропоновані наступні варіанти
визначення порядку користування
вищевказаною земельною ділянкою:
чотири варіанта порядку користування
земельною ділянкою відповідно до
судової будівельно - технічної
експертизи №261/566 від 14.06.2012 року /а.с.
187-232/, три варіанта порядку
користування земельною ділянкою
відповідно до судової
будівельно-технічної експертизи від
13.08.2014 року /а.с.165-174 том.2/.

Вказані вище варіанти , які були
запропоновані експертами , були
досліджені у судовому засіданні.

Позивач за первісним позовом просив
визначити порядок користування
земельною ділянкою за вказаною вище
адресою згідно 3 варіанта судової
будівельно-технічної експертизи від
13.08.2014 року, згідно якої частина
земельної ділянки площею 42,36 кв. м.
залишається в загальному користуванні
співвласників . ОСОБА_1 пропонується
виділити в користування земельну
ділянку площею 440,32 кв. м.. Так як
частина земельної ділянки залишається
в загальному користуванні , площа
земельної ділянки в особистому
користуванні складає 419,14 кв. м., у тому
числі під будівлями. ОСОБА_2
пропонується виділити в користування
земельна ділянку площею 247,48 кв. м.. Так
як частина земельної ділянки
залишається в загальному
користуванні, площа земельної ділянки
в особистому користуванні складає 226,5
кв. м., у тому числі під будівлями.

Як вбачається з даного варіанту
визначення порядку користування
земельною ділянкою , такий експертом
надано з урахуванням належності
сторонам на праві власності часток
після перерозподілу , який відбувся
після 1962 року.

Відповідно до Постанови ПВСУ №7 від 16
квітня 2004 року, при переході права
власності на будівлі та споруди за
цивільно- правовими угодами,
укладеними до 1 січня 2002 року , згідно з
положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК
України ,до набувача від відчужувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження . Після 31 грудня 2001 року в
таких випадках право власності на
земельну ділянку або її частини могло
переходити відповідно до ст. 120 ЗК
України 2001 року на підставі цивільно-
правових угод, а право користування -
на підставі договору оренди, укладених
відповідно відчужувачем або набувачем
До особи, яка придбала житловий
будинок , будівлю або споруду після 31
грудня 2003 року , згідно зі ст. 377 ЦК
України, а з часу внесення змін до ст.
120 ЗК України від 27 квітня 2007 року - і
згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило
право власності на земельну ділянку ,
на якій вони розміщені, без зміни її
цільового призначення, у розмірах,
встановлених договором, а якщо
договором це не було визначено , до
набувача переходило право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком , будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування. При переході права
власності на будівлі та споруди до
фізичних або юридичних осіб, які не
могли мати у власності земельні
ділянки, до них переходило право
користування земельною ділянкою.

Оскільки відповідно до вказаного вище
варіанту , співвласникам, сторонам у
справі виділяються земельні ділянки ,
що не відповідають їх первісним
ідеальним часткам, такий не може бути
прийнятий судом . Такий варіант
користування земельною ділянкою у
вказаному вище домоволодінні не
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2
просить суд визначити порядок
користування земельною ділянкою
відповідно до 3 варіанту експертизи від
14.06.2012 року, відповідно до якої у
загальне користування співвласників
виділяється земельна ділянка площею
72,0 кв. м., у її користування земельна
ділянка площею 385,0 кв. м. , позивачу за
первісним позовом земельна ділянка
площею 221,0 кв. м…

Суд не може прийняти зазначений
варіант, оскільки таким зачіпляються
інтереси ОСОБА_1, так як сарай літер «Л»
, який належить останньому ,
залишається на земельній ділянці , яка
виділяється ОСОБА_2 у користування.

За таких обставин , суд не приймає
доводи позивачки по зустрічному
позову, що сарай літер «Л» ветхій та не
підлягає оцінки, оскільки ОСОБА_1 є
власником сараю, а тому має право ним
розпорядитися . Зносити сарай «Л»
ОСОБА_1 заперечує, пояснюючи,що у
подальшому має намір його облаштувати.

Представники позивачки за
зустрічним позовом також підтвердили,
що сарай літер «Л» належить ОСОБА_1 , та
він ним користується.

Аналізуючи інші варіанти порядку
користування земельною ділянкою у
вищевказаному домоволодінні , які
запропоновані експертами , суд також
вважає їх такими, які не можуть бути
прийняті .

Так, відповідно до варіантів 1,2
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 14.06.2012 року , експертом
пропонуються варіанти, які також
ущемляють інтереси ОСОБА_1, оскільки по
1 варіанту частина сараю літер «Л» , а
по 2 варіанту сарай літер «Л» повністю
залишається на земельній ділянці ,яка
виділяється у користування ОСОБА_2.

Варіанти 1,2 висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
13.08.2014 року передбачають виділення у
користування співвласникам земельних
ділянок , не відповідно їх первісним
ідеальним часткам у праві власності ,
як передбачено чинним законодавством ,
а відповідно часткам які стали
належати на праві власності попереднім
власникам, а згодом і сторонам у справі
, після перерозподілу ідеальних часток,
у зв'язку з прибудовами. Як зазначалося
вище такий варіант порядку
користування земельною ділянкою,
суперечить вимогам чинного
законодавства..

Що стосується позовних вимог
ОСОБА_1 стосовно усунення перешкод в
користуванні власністю по володінню ,
користуванню та розпорядженню
житловим будинком АДРЕСА_1 , то такі не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного .

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу , в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначені позовні вимоги були
заявлені позивачем за первісним
позовом 22 березня 2010 року. Так, у
описовій частині позову, позивач за
первісним позовом посилається на те, що
ОСОБА_3 на даний час прибудувала
тамбур, викопала та вже поклала
фундамент, зробила собі льох - усе це
під його стіною, по якій проходить
газова труба.

З приводу зазначених позовних
вимог сторони у судовому засіданні, яке
відбулося 21 листопада 2011 року надавали
пояснення, була призначена судова
будівельно-технічна експертиза.

Після проведення 14 червня 2012
року експертизи, ОСОБА_1 позовні вимоги
у цій частині не уточнював та не
доповнював.

Як пояснили у судовому засіданні
представники позивачки за зустрічним
позовом , льох «Г» було збудовано ще
ОСОБА_5 , про що свідчить акт БТІ, але
цей льох було занедбано.

Пояснення представників
позивачки за зустрічним позовом
підтверджуються актом обстеження від
11 лютого 1957 року /а.с.30-31 том 1/, з якого
вбачається, що льох «Г» побудований на
кошти ОСОБА_5, генеральним планом
/схема/ від 18 вересня 1955 року/а.с.32 том1/,
на якому нанесено льох літер «Г»
негативно впливають на цілісність
цієї будівлі та не відповідають
будівельним нормам.

Як вбачається з висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
14.06.2012 року з технічної точки зору
самочинно побудовані фундамент /з
цоколем/ та льох біля несучої стіни
житлової прибудови літер «А1-1» яка
належить ОСОБА_1., негативно впливають
на цілісність цієї будівлі та не
відповідають будівельним нормам.

Разом з тим , з висновку вказаної
вище експертизи вбачається, що на
цілісність несучої стіни житлової
прибудови літер «А1-1» впливає
сукупність факторів: викладених у
досліджені з першого питання та також
наявність неорганізованого водостоку
і відсутність замощення , для
улаштування якого існують перешкоди .

Як вбачається з п. 4 висновку
вказаної вище експертизи дахи усіх
будівель та споруд домоволодіння по
АДРЕСА_1 не обладнані конструкціями
організованого водовідводу
/водостоку/ мається неорганізований
водостік. З цього висновку вбачається,
що зі сторони ОСОБА_1 також маються
порушення , які впливають на
цілісність несучої стіни житлової
прибудови літер «А1-1».

Експертом не вказано, що більш
впливає на цілісність несучої стіни
житлової прибудови літер «А1-1»,
відновлений ОСОБА_3 льох «Г» ,
побудований фундамент три-чотири роки
тому, чи наявність неорганізованого
водовідводу та водостоку на дахах усіх
будівель та споруд домоволодіння по
АДРЕСА_1 протягом багатьох років.

Як встановлено судом рішенням
суду від 21 січня 1959 року за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про реальний поділ
порядку користування домоволодінням
та земельною ділянкою, було
встановлено порядок користування
земельною ділянкою у спірному
домоволодінні . Порядок користування
земельною ділянкою за даним рішенням
зазначено у генеральному плані від 18
вересня 1955 року.

Вищевказані документи були
отримані ОСОБА_3 від продавця при
покупці 18/50 частин домоволодіння ,
АДРЕСА_1 6 червня 1996 року та
дотримувалася порядку користування
земельною ділянкою та домоволодінням
відповідно до рішення суду від 18
вересня 1955 року, у зв'язку з чим і
заявлялося клопотання про закриття
провадження у справі в частині
визначення порядку користування
земельною ділянкою.

Аналізуючи вищенаведене , суд
не вбачає перешкод зі сторони
відповідачки за первісним позовом у
користуванні ОСОБА_1 своєю власністю, а
саме 32/50 частинами домоволодіння
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1/у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2/у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої , членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3/у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку зі знищенням чи
пошкодженням її майна;/4 у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою , яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків , встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до п 5 Постанови № 4
від 31 березня 1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» /із
змінами, внесеними згідно постанови
ПВСУ №5 від 25 травня 2001 року та №1 від 27
лютого 2009 року /, відповідно до
загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про

відшкодування моральної /немайнової /
шкоди підлягають : наявність такої
шкоди, протиправність діянні її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд , зокрема , повинен
з'ясувати чи підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру , за яких
обставин чи якими діями/бездіяльністю/
вони заподіяні.

У обґрунтування вимог в частині
стягнення моральної шкоди позивачка за
зустрічним позовом посилається на те,
що майже 4 роки її сім'я вимушена
звертати я до юристів , родичів для
усунення негативних наслідків дій
позивача. Порушено уклад її життя та
останні роки життя її матері. Вони не
мали коштів для лікування ОСОБА_3 .

Суд вважає, що позивачкою за
зустрічним позовом не доведено, що
діями або бездіяльністю позивача за
первісним , їй завдано моральної шкоди.

При зверненні до суду ОСОБА_1
скористався своїм правом звертатися до
суду за захистом свого немайнового
або майнового права та інтересу, що
передбачено ст. 16 ЦК України. Тривалий
розгляд справи пов'язаний з
проведенням ряд експертиз на що
необхідно час.

Крім того , після звернення ОСОБА_1
до суду з вищевказаним позовом ,
позивачка ОСОБА_3 через місяць
звернулася до суду зустрічним позовом ,
який розглядався разом з позовом
ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода , завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі,яка її завдала.

Позивачка за зустрічним позовом
просила стягнути на її користь 800 грн. у
відшкодування збитків за оформлення
КП «ХМБТІ» технічного паспорту для
відчуження 18/50 частин домоволодіння
ОСОБА_3, посилаючись на те,що даний
паспорт не було реалізовано при
оформленні договору купівлі-продажу ,
оскільки ОСОБА_1 пред'явив зазначений
позов до суду.

Суд вважає, що зазначені позовні
вимоги не обґрунтовані , оскільки вини
ОСОБА_1 у тому , що технічний паспорт не
було реалізовано відповідачкою за
первісним , немає. Звернення ОСОБА_1 до
суду з вищевказаним позовом
ґрунтується на вимогах Закону, а саме
ст. 16 ЦК України.

Оскільки сторонам у справі було
відмовлено у задоволені позову , не
підлягають стягненню судові витрати
понесені ними.

Керуючись ст. 3,4, 8,10,15,57-59,
60,66,209,212-215,218,294 ЦПК України , суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити
у повному обсязі.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2
- відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області протягом 10
днів з дня проголошення , особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя І.В.
Іванова

-