Справа №464/4021/14-ц
пр № 4-с/464/68/14
У Х В А Л А

09.09.2014 року

м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого Тімченко О.В.

за участі секретаря судових засідань
Макар Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м.Львові скаргу ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на дії державного
виконавця, -

в с т а н о в и в:

ПАТ по газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» звернулося до суду із
скаргою, в якій просить: визнати дії
державного виконавця Сихівського ВДВС
ЛМУЮ Боцій Н.Я. про повернення
виконавчого провадження
неправомірними; скасувати постанову
державного виконавця Сихівського ВДВС
ЛМУЮ Боцій Н.Я. про повернення
виконавчого провадження від 26.12.2013 р.;
зобов'язати державного виконавця
Сихівського ВДВС ЛМУЮ Боцій Н.Я.
відновити виконавче провадження на
підставі судового наказу №464/2965/13-ц від
28.03.2013 р. В обґрунтування скарги
покликається на те, що державним
виконавцем не вжито всіх заходів для
виконання виконавчого документа і не
виконано, покладені на нього обов'язки
відповідно до ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження», а відтак
постанова про повернення виконавчого
документа стягувачу є неправомірною.

У судове засідання представник
заявника не з'явився, подав суду заяву
про розгляд справи у його відсутності,
скаргу підтримує та просить
задоволити.

Представник суб'єкта оскарження -
Сихівського ВДВС Львівського МУЮ та
заінтересовані особи у судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином в порядку ст.ст.74-76 ЦПК України
викликалися, а тому суд вважає за
можливе розглянути справу у їх
відсутності на підставі наявних у ній
матеріалів.

У зв'язку із неявкою в судове засідання
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового засідання
технічними засобами не здійснюється
згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги та
з'ясувавши дійсні обставини справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить до наступного висновку.

За умовами ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи. Скаргу може бути
подано до суду безпосередньо або після
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби до начальника
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Скарга подається до
суду, який видав виконавчий документ
(ст.384 ЦПК України).

28.03.2013 р. Сихівським районним судом
м.Львова видано судовий наказ
№464/2965/13-ц, який в силу ст.17 Закону
України «Про виконавче провадження» є
виконавчим документом, про стягнення з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
солідарно на користь ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» заборгованості за спожитий
природний газ у розмірі 765,81 грн. та 114,70
грн. судового збору.

Постановою державного виконавця
Сихівського ВДВС Львівського МУЮ Боцій
Н.Я. від 26.12.2013 р. згаданий виконавчий
документ повернуто стягувачу на
підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України
«Про виконавче провадження» (ВП
№39913984). При цьому державним виконавцем
встановлено, що згідно з повідомленням
ЛВ РЕР ДАІ УМС у Львівській області за
боржником зареєстровані транспортні
засоби, на які накладено обмеження на
проведення реєстраційних операцій.
Однак, сума боргу не покриває вартості
проведення експертної оцінки даного
автомобіля та витрат на його
реалізацію. Керуючись п.7 ст.52 Закону
України «Про виконавче провадження»,
якщо сума, що підлягає стягненню за
виконавчим документом не перевищує
десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення на житло
боржника чи земельну ділянку не
здійснюється. Згідно з відповіддю ДПС
України - боржник як платник податків з
таким податковим номером чи за серією
паспорта на обліку в органах ДПС не
перебуває. Згідно з відповіддю ДПС
України інформація стосовно боржників
щодо сум доходу, нарахованого
(сплаченого) податковим агентом на
користь платників податку, та сум
утриманого з них податку в ДРФО
відсутня. Актом державного виконавця
встановлено, що за адресою, зазначеною
у виконавчому документі, ліквідного
майна боржника, на яке можливо звернути
стягнення, не виявлено, тому стягнути
борг не являється можливим.

Так, згідно з п.2 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження», на
підставі якого повернуто судовий наказ
стягувачу, визначено, що виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

У ст.1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно - правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Положеннями ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець у процесу
здійснення виконавчого провадження
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі
і обсязі, необхідних для виконання
за виконавчим документом, з
урахуванням стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Крім того, ч.7 ст.52 згаданого Закону,
передбачено, що, у разі якщо сума, що
підлягає стягненню за виконавчим
провадженням, не перевищує десяти
розмірів мінімальної заробітної плати,
звернення стягнення на єдине житло
боржника та земельну ділянку, на якій
розташоване це житло, не здійснюється.
У такому разі державний виконавець
зобов'язаний вжити всіх заходів для
виконання рішення за рахунок іншого
майна боржника.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Таким чином, враховуючи наявність в
матеріалах справи тільки акта
державного виконавця від 22.10.2013 р. про
те, що при виході на дільницю за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі, встановлено, що квартиру
ніхто не відчинив, суб'єктом оскарження
не доведено, що ним було вжито всіх
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчинено виконавчі дії по
виконанню судового наказу від 28.03.2013 р.,
виданого Сихівським районний судом
м.Львова.

Крім цього, ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
вичерпний перелік підстав для
повернення виконавчого документа,
однак при здійсненні державним
виконавцем відповідно до цього Закону
заходи щодо розшуку майна боржника,
виявились безрезультатними.

Таким чином, наявність в особи
невиконаних зобов'язань, покладених на
неї судовим наказом є підставою для
обмеження її у праві виїзду за межі
України. Однак, державним виконавцем не
було вжито заходів для виконання
покладених обов'язків відповідно до
ст.11 Закону України «Про виконавче
провадження.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті викладених вище норм
законодавства, суд приходить до
висновку про обґрунтованість скарги
ПАТ по газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» про неправомірність дій
державного виконавця Сихіського ВДВС
ЛМУЮ Боцій Н.Я. про поверненя
виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльності неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимоги
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

На підставі наведеного, вимоги скарги є
підставними та підлягають до
задоволення шляхом визнання дій
державного виконавця неправомірними,
скасування постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу та
зобов'язання державного виконавця до
вчинення дій щодо відновлення
виконавчого провадження.

Відповідно до ст.ст.1, 6, 11, 47, 50, 52 Закону
України «Про виконавче провадження» та
керуючись ст.ст.10, 60, 208, 210, 360-7, 383-387 ЦПК
України, -

п о с т а н о в и в :

скаргу задоволити.

Визнати дії державного виконавця
Сихівського ВДВС Львівського МУЮ Боцій
Н.Я. про повернення виконавчого
документа стягувачу неправомірними (ВП
№39913984).

Скасувати постанову державного
виконавця Сихівського ВДВС
Львівського МУЮ Боцій Н.Я. про
повернення виконавчого документа
стягувачу від 26.12.2013 р. (ВП №39913984).

Зобов'язати державного виконавця
Сихівського ВДВС Львівського МУЮ Боцій
Н.Я. вчинити дії щодо відновлення
виконавчого провадження на підставі
судового наказу №464/2965/13-ц, виданого
28.03.2013 р. Сихівським районним судом
м.Львова.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Сихівський районний суд м.Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
п'ятиденний строк з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
О.В.Тімченко