Іванівський районний суд Одеської
Іванівський районний суд Одеської
Справа № 499/1134/14-ц
Провадження № 2/499/533/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"16" жовтня 2014 р.
смт.
Іванівка

Іванівський районний суд Одеської
області у складі головуючого судді
Кравчука О.О., учасника цивільного
провадження: секретаря судового
засідання Моторко О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання
малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовної
заявою до ОСОБА_2 в якій просила
визначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею, мотивуючи
свої вимоги тим, що вона з 19 серпня 2006
року по 05 листопада 2012 року перебувала
з відповідачем у зареєстрованому шлюбі
який в подальшому між ними було
розірвано. Під час перебування у шлюбі
позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину -
ОСОБА_3, яка після розірванню шлюбу
залишилася проживати разом з нею. Проте
починаючи з 28 липня 2014 року відповідач
без погодження з позивачем почав
утримувати дитину за місцем проживання
своїх батьків не повертаючи її матері.

Виходячи з вищенаведеного позивач
просить визначити місце проживання
малолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала в повному обсязі
просила задовольнити їх.

Відповідач в судовому засіданні
пояснив, що позовні вимоги позивача
визнає в повному обсязі та не заперечує
проти їх задоволення.

Представник служби у справах дітей
Іванівської районної державної
адміністрації в Одеській області не
заперечував в задоволенні позовних
вимог позивача мотивуючи свою позицію
наданим висновком комісії, за яким
рекомендовано визначити місце
проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з
матір'ю.

Встановивши зазначені обставини і
визначивши відповідно до них
правовідносини, суд вважає, що позовна
заява підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року №2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» пленум
роз'яснив, що у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року №5 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
правовідносини у справі до судового
розгляду» пленум роз'яснив, що у разі
визнання відповідачем (або його
представником за відсутності у
дорученні відповідних обмежень) позову
можливе лише ухвалення рішення про
задоволення позову, а не про
задоволення позову частково чи про
відмову в його задоволенні. Якщо для
цього немає законних підстав, суд
постановляє ухвалу про відмову в
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує розгляд справи.
Визнання позову повинно бути
безумовним.

В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року №14 «Про судове рішення у
цивільній справі» пленум роз'яснив, що
за змістом частини четвертої статті 174
ЦПК у разі визнання відповідачем
позову, яке не суперечить закону, не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд у мотивувальній частині
рішення може вказати лише про визнання
позову та прийняття його судом.

Вирішуючи питання про застосування
норм матеріального права, суд виходив з
такого.

Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно зі ст. 160 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. При
цьому беруться до уваги ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону
України «Про охорону дитинства» кожна
дитина має право на рівень життя,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку.

Згідно до ст. 14 Закону України «Про
охорону дитинства» діти та батьки не
повинні розлучатися всупереч їх волі,
за винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в інтересах
дитини і цього вимагає рішення суду, що
набрало законної сили. Під час вчинення
дій, пов'язаних з розлученням дитини з
одним або батьками, а також інших дій,
що стосується дитини, в порядку,
встановленому законом, судом
заслуховується думка та побажання
дитини.

Конвенцією про права дитини від 20
листопада 1989 року, ратифікованою
державою Україна постановою Верховної
Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991
року визнано, що дитині для повного і
гармонійного розвитку її особи
необхідно зростати в сімейному
оточенні, в атмосфері щастя, любові і
розуміння.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, затвердженої резолюцією
1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20
листопада 1959 року, визначено, що дитина
для повного і гармонійного розвитку її
особи потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, зростати під
опікою і під відповідальністю своїх
батьків і в усякому разі в атмосфері
любові і моральної і матеріальної
забезпеченості; малолітня дитини не
повинна, окрім тих випадків, коли є
виняткові обставини (відсутність
самостійного доходу, зловживання
спиртними напоями або наркотичними
засобами, аморальна поведінка, яка може
зашкодити розвиткові дитини), бути
розлученою зі своєю матір'ю.

У ст. 3 Конвенції про права дитини, яка
набрала чинності для України 27 лютого
1991 року, проголошено, що у всіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питанням соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Необхідність забезпечення інтересів
дитини підтверджується правовою
позицією, яку висловив Верховний суд
України в ухвалі від 02 березня 2011 року
по справі № 6-8165св08.

Вирішуючи справу керуючись
процесуальними нормами матеріального
права суд виходив з такого.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Таким чином, виходячи з наведених
матеріальних та процесуальних норм,
встановлених обставин слід
констатувати про відсутність
фактичних даних, що визнання
відповідачем позову порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб та
суперечить закону, тому позов підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,
суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання
малолітньої дитини - задовольнити.

Визнати місце проживання малолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачену суму судового збору в розмірі
243 гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Іванівський районний суд
Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду апеляційної
скарги.

СуддяО. О. Кравчук