АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські
комунікаційні системи» на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 25.06.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські
комунікаційні системи» про стягнення
зарплати, компенсації за невикористану
відпустку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до суду 27.11.2012 із
вказаним позовом, з урахуванням
уточнень просила стягнути з
відповідача невиплачену заробітну
плату за квітень 2011 року в розмірі 818,44
грн., компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі 691,24 грн., судові
витрати. В позовній заяві вказано, про
те, що позивач працювала у відповідача
на посаді секретаря, наказом від 21.04.2011
її було звільнено з 29.04.2011. Проте, не був
проведений остаточний розрахунок, а у
документах ТОВ про їх отримання вона не
розписувалась.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 25.06.2014 задоволені
позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українські комунікаційні системи»
про стягнення зарплати, компенсації за
невикористану відпустку.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські
комунікаційні системи» на користь
ОСОБА_1, невиплачену їй зарплату у
розмірі 818 грн. 44 коп., 691 грн. 24 коп.
компенсації за невикористану
відпустку, а також судові витрати у
вигляді оплати за проведення судової
почеркознавчої експертизи у розмірі 900
грн. 48 коп., а всього - 2410 грн. 16 коп.

Справа № 759/1660/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц-796/10766/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Наборзняк М.І.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Вважаючи
рішення суду незаконним та
необґрунтованим, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
заявлених позовних вимог в повному
обсязі. Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та невірним
застосуванням норм матеріального
права. Відповідач вказує на те, що судом
не було вжито заходів щодо належного
виклику представника підприємства до
суду, а тому суд прийшов до хибного
висновку про те, що відповідач не
виплатив позивачу заробітну плату,
оскільки Відповідач не надав
достовірних доказів про протилежне, не
виявивши бажання приймати участь у
розгляді справи.

В основу спірного судового рішення
покладено висновок почеркознавчої
експертизи № 241 від 04.09.2012, проведеної
Державним науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром
МВС України у справі, яка розглядалась
іншим складом суду, в якому начебто
встановлена неналежність підписів на
відомостях про отримання грошей за
квітень 2014 року позивачу. Проте
відповідач наполягає на тому, що
позивач у день її звільнення 29.04.2011
отримала всі належні їй кошти -
заробітну плату та компенсацію за
невикористану відпустку, на доказ чого
надавалися копії платіжної та
розрахунково-платіжної відомостей.

На підставі викладеного вважає
задоволення позовних вимог
необґрунтованим, рішення суду першої
інстанції таким, що не відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, а також
фактичним обставинам справи, просить
його скасувати, а позовні вимоги
залишити без задоволення.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, повідомивши
про відпустку представника та
неможливість забезпечення участі
іншого. Проте, доказів на підтвердження
перебування представника у відпустці
суду не надано, не вказано і причини
неможливості забезпечення участі
іншого представника. За наведених
обставин, колегія суддів не вбачала
підстав для визнання причин неявки
представника відповідача поважними та
задоволення клопотання про
відкладення розгляду справи.

Позивач, будучи належним чином
повідомленою про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явилась,
причини неявки суду не повідомила.

Тому, в порядку ч. 2 ст.305 ЦПК України,
неявка сторін у справі не перешкоджає
розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді Соколової
В.В., перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність та обґрунтованість
рішення суду в межах апеляційного
оскарження, колегія суддів виходить з
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того,
щовідповідач не спростував висновок
судової почеркознавчої експертизи від
04.09.2012 року за № 241, проведеної
Державним науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром
МВС України, в якому зазначено про те,
що підписи у наданих відповідачем
документах за квітень 2011 року і
отримання нею компенсації за
невикористану відпустку виконані
іншою особою. Оскільки відповідно до
загальновідомих обставин та вимог
бухгалтерського обліку належним
документом про отримання зарплати,
інших виплат за місцем роботи є
платіжна відомість з підписом
отримувача (працівника), а такі в
матеріалах справи відсутні, то
тверджень позивача про не проведення
такої виплати і наявність боргу щодо
неї вважав обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції в повній мірі
відповідають обставинам справи та
вимогам чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст.115 КЗпП України заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.4 ст.83 цього Кодексу за
бажанням працівника частина щорічної
відпустки замінюється грошовою
компенсацією. При цьому тривалість
наданої працівникові щорічної та
додаткових відпусток не повинна бути
менше ніж 24 календарних дні.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на
роботу з 03.08.2009 в ТОВ «Українські
комунікаційні системи»(далі ТОВ «УКС»)
на посаду секретаря на умовах
строкового трудового договору на строк
перебування секретаря Джемесюк Л.П. у
відпустці у зв'язку з вагітністю та
пологами, а також у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення
трирічного віку.

Наказом № 63-К від 22.04.2011 ОСОБА_1
звільнення з посади з 29.04.2011 у зв'язку з
закінченням строку трудового договору,
відповідно до п.2. ст. 36 КЗпП України.

Вказані обставини були встановлені
рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 24.10.2012, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 25.12.2012. Даним рішення позовні вимоги
ОСОБА_1 до ТОВ «УКС» про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу були задоволені
частково. Зобов'язано ТОВ «УКС» у
відповідності до вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП
України працевлаштувати ОСОБА_1 на
цьому або іншому підприємстві на
роботу, яку вона може виконувати.
Стягнуто з ТОВ «УКС» середній
заробіток за три місяці з дня
закінчення строкового трудового
договору в розмірі 2547 грн. /а.с.42-46/.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
компенсації за невикористану
відпустку та стягнення заборгованості
по заробітній платі за квітнень 2011
року, які є предметом даного розгляду,
були виділені в окреме провадження
ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 24.10.2012 із справи № 2-6584/11 за
позовом ОСОБА_1 до ТОВ «УКС»про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, компенсацію за невикористану
відпустку, заборгованості по
заробітній платі /а.с.24/.

Як вбачається з Висновку експерта
Державного науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
МВС України № 241 від 04.09.2012, експертиза
була проведена на підставі ухвали
Святошинського районного суду м. Києва
від 26.06.2012 у цивільній справі № 2-6584/11.

Тобто в рамках розгляду справи № 2-6584/11
за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «УКС» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, компенсацію за невикористану
відпустку, заборгованості по
заробітній платі судом була призначена
судово-почеркознавча експертиза щодо
з'ясування питання чи виконаний підпис
на відомостях про виплату коштів
ОСОБА_1, а згодом вимоги про стягнення
компенсації за невикористану
відпустку та стягнення заборгованості
по заробітній платі за квітнень 2011 року
виділені в окреме провадження.

А отже доводи апеляційної скарги, що
судом першої інстанції безпідставно
покладений в основу рішення висновок
експерта, проведеної у справі, яка
розглядалась іншим складом суду не
заслуговують на увагу, оскільки
фактично експертиза призначена в
рамках розгляду даних позовних вимог.

Згідно висновку експерта підписи від
імені ОСОБА_1 в графах: «ОСОБА_1.» в
відомості на виплату грошей № НЗП - 000007
за квітень 2011 року, відомості на
виплату грошей № ВЗП - 000009 за квітень 2011
року - виконані не ОСОБА_1, а іншою
особою /а.с.18-23/.

В ході розгляду справи відповідач
заперечував проти даного експертного
висновку, в зв'язку з чим судом першої
інстанції 26.07.2013 було задоволено
клопотання представника відповідача
та призначено повторну почеркознавчу
експертизу /а.с.128-129/.

Оскільки відповідачем не була
здійснена повна оплата вартості
експертизи, матеріали справи були
повернуті експертною установою без
виконання 20.03.2014 /а.с.141/.

В ході розгляду справи, як в суді першої
інстанції, так і апеляційному суді,
відповідачем будь-яких конкретних
доводів щодо невідповідності
дослідження дійсності не було наведено
і висновок експерта не був
спростований належними і допустимими
доказами, як того вимагають положення
ЦПК України.

За наведених обставин, твердження
представника відповідача про
необ'єктивність та упередженість
експерта при підготовці даного
висновку є непереконливими. Зазначений
висновок містить повні і зрозумілі
відповіді на поставлені питання, а тому
обґрунтовано взятий до уваги суду в
якості належного доказу. Відповідно,
посилання відповідача, як на доказ
виконання обов'язку щодо виплати
позивачу заробітної плати за квітень
2011 року та компенсації за
невикористану відпустку, на відомості
на виплату грошей № НЗП - 000007 за квітень
2011 року, відомості на виплату грошей №
ВЗП - 000009 за квітень 2011 року є
безпідставними, так як спростовуються
експертним висновком.

Доводи апеляційної скарги щодо
стягнутих судом сум також не
заслуговують на увагу.

Згідно заявлених позовних вимог
заборгованість по заробітній платі
становить 818,44 грн.. За даними наданими
відповідачем, а саме відомості на
виплату грошей № ВЗП - 000009 за квітень 2011
року ними позивачу була нарахована
заробітна плата саме в розмірі 818,44 грн..
В апеляційній скарзі відповідач
вказує, що заробітна плата позивача за
квітень 2011 року з урахуванням
утриманих податків має становити 803,02
грн..

Що стосується компенсації за
невикористану щорічну відпустку, то
позивачем була заявлена сума 691,24 грн.,
відповідач вказує на 452,57 грн.

Суд першої інстанції прийняв до уваги
розрахунок позивача, оскільки вважав
за достовірне обчислення розміру
компенсації за невикористану
відпустку із мінімальної зарплати на
відповідний період (з серпня 2010 року по
квітень 2011 року) яка, була передбачена
законодавством про бюджет України на
2010-2011 роки. Так як, із матеріалів справи
вбачається, що позивачу було
встановлено місячну зарплату (оклад) на
рівні мінімальної зарплати в Україні.

Як роз'яснив Верховний Суд України в п.
6 Постанови Пленуму від 24.12.1999 № 13,
справляння і сплата прибуткового
податку з громадян є відповідно
обов'язком роботодавця та працівника,
суд визначає зазначену суму без
утримання цього податку й інших
обов'язкових платежів, про що зазначає
в резолютивній частині рішення.

А отже різниця в сумах, яка пов'язана з
утриманням податків, не є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
стягує із відповідача на користь
позивача судові витрати. До них суд
відносить понесені і витрати на оплату
судової експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що
витрати по проведенню
судово-почеркознавчої експертизи
здійснені позивачем в сумі 900,48 грн., що
підтверджується розрахунком № 033142-365
від 15.08.2012 /а.с.166/. А тому обґрунтовано
стягнуті з відповідача на користь
позивача.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Всупереч вказаній нормі та положенням
ст. 60 ч. 1 ЦПК України відповідачем не
було надано належних і допустимих
доказів на спростування заявлених
позовних вимог. Разом з тим апеляційна
скарга переважно мотивована неповним
з'ясуванням судом обставини справи в
зв'язку з відсутністю доказів, що
виходячи з положень ЦПК України є
обов'язком сторін у справі, зокрема
відповідача, а повноваження суду
стосуються оцінки наданих сторонами
доказів.

Отже висновок суду першої інстанції
про доведеність заявлених позовних
вимог відповідає обставинам справи.

Посилання відповідача на не належне
повідомлення про розгляд справи в суді
першої інстанції не заслуговують на
увагу.

Так, в силу ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

З наведеного вище вбачається, що
рішення суду відповідає обставинам
справи та вимогам чинного
законодавства.

Згідно матеріалів справи представник
відповідача брав участь в розгляді
справи, проте після повернення справи з
експертної установи 20.03.2014, судові
повідомлення направлені на адресу
відповідача були повернуті поштовим
відділенням з відміткою «за
закінченням терміну зберігання». Про
призначення розгляду справи на 25.06.2014
відповідач був повідомлений телефоном,
про що свідчить довідка /а.с.151/, що
допускається нормами процесуального
закону, а саме ч. 6 ст. 74 ЦПК України.

Необхідно також звернути увагу, що
положеннями ч. 3 ст. 27 ЦПК України
встановлений обов'язок осіб, які беруть
участь у справі добросовісно
здійснювати свої процесуальні права і
виконувати процесуальні обов'язки.

А тому враховуючи тривалість розгляду
справи (з 05.10.2011), яка до того ж
стосується трудових правовідносин,
для яких встановлений скорочений
строк, колегія суддів вважає вказані
доводи апеляційної скарги формальними
міркуваннями, які не можуть бути
підставами для скасування рішення.

За наведених обставин, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що суд першої інстанції повно
та всебічно з'ясував обставини справи,
дав їм належну правову оцінку. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду. Рішення суду
відповідає вимогам чинного
законодавства, наданим доказам,
обставинам справи і підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія суддів
апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українські комунікаційні системи» -
відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 25.06.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: