28 жовтня 2014 року Київський
районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Діденко С.А..,
при секретарі - Коломойцеві М.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа -приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3
про визнання договору іпотеки
недійсним, та за позовом третьої особи
з самостійними вимогами ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа
-приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3 про
визнання договору іпотеки недійсним,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 та просила суд визнати
іпотечний договір від 23.05.2014р.,
посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_3 укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований у
реєстрі під №1387, недійсним.
Свої позовні вимоги вона
обгрунтувала тим, що 23.05.2014р. між нею
(Іпотекодавцем за договором) та
відповідачем (Іпотекодержателем) було
укладено договір іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3,
зареєстрований у реєстрі за №1387.
Відповідно до умов п.2 Договору
Іпотекодавець передає в іпотеку
Іпотекодержателю нерухоме майно:
нежитлові приміщення першого поверху
№29, 29-а, 31, 31-а, 32 в літ. «А-6» загальною
площею 124,5кв.м., які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п.1
Договору даний договір іпотеки було
укладено в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_5 за договором позики
від 23.05.2014р., укладеним між ОСОБА_5 та
Іпотекодержателем, посвідчений ПН ХМНО
ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за №1385.
Відповідно до умов оскаржуваного
договору іпотеки нею було виконано
його умови, а саме -внесено в рахунок
погашення зобов'язання боржника
-ОСОБА_5 за договором позики від 23.05.2014р.,
посвідченим ПН ХМНО ОСОБА_3 за р.№1385,
грошову суму у розмірі 1294647,50грн. для
передачі ОСОБА_2 Вважає, що вказаний
договір іпотеки має бути визнано
недійсним у зв'язку з тим, що Договір
іпотеки був укладений із порушенням
п.5.7 Кредитного договору, укладеного
між нею та ПАТ «Дельта Банк». 11.01.2014р.
між нею та ПАТ «Дельта Банк» було
укладено кредитний договір №К-5649694.
Відповідно до умов п.5.7 Кредитного
договору позичальник (позивач по
справі) зобов'язується без попередньої
письмової згоди Кредитора (ПАТ «Дельта
Банк») не укладати правочинів по
одержанню нових позик і кредитів, а
також не укладати правочинів щодо
розпорядження належним позичальнику
будь-яким майном (у тому числі частиною
майна) не виступати поручителем по
зобов'язаннях третіх осіб, не
здійснювати будь-яких дій, які б
заважали або шкодили дотриманню і
належному виконанню позичальнику
будь-якої умови договору. Таким чином,
позивач не мав право укладати
оскаржуваний договір без попередньої
письмової згоди на таке укладання від
ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк»
такої згоди не надавав. В даному
випадку основним зобов'язанням є
договор позики від 23.05.2014р., укладений
між ОСОБА_5 та відповідачем,
посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за №1385. В
оскарженому договорі не зазначено
порядку та умов повернення позики
ОСОБА_5, на забезпечення виконання
якого й був укладений даний
оскаржуваний договір. До відома
Іпотекодавця не доведено всіх істотних
умов того зобов'язання, за яким ним
надано майнову поруку шляхом надання в
іпотеку майна, таким чином не виконано
вимог ст.18 Закону України «Про
іпотеку», що є обов'язковим для
виконання. Відповідно до ст.18 Закону
України «Про іпотеку» у разі
відсутності в іпотечному договорі
однієї з вказаних істотних умов, він
може бути визнаний недійсним на
підставі рішення суду.
У процесі розгляду справи третя особа з
самостійними вимогами ОСОБА_4 подала
заяву, у якій просила визнати іпотечний
договір від 23.05.2014р., зареєстрований в
реєстрі під №1387, посвідчений ПН ХМНО
ОСОБА_3 та укладений між ОСОБА_2 та
Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що
за умовами оскаржуваного договору
ОСОБА_1 передала в іпотеку ОСОБА_2
нежитлові приміщення 1-го поверху №
29,29а, 31, 31а,32 в літ. «А-6» загальною площею
124,5 кв. м., які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 у якості забезпечення
виконання зобов'язання ОСОБА_5, РН0КПП
НОМЕР_1, за договором позики від 23.05.2014р.,
укладеним з ОСОБА_2 Права власності на
дане приміщення належало ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу
нежитлових приміщень від 07.ll.2013р.,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі під №
1320. Відповідно до рішення Київського
районного суду м. Харкова по справі №
640/9187/14-ц від 23.07.2014 року було
визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень
від 07.11.2013р., укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, зареєстрований
в реєстрі під № 1320 та визнано за ОСОБА_7
право власності на нежитлові
приміщення першого поверху нежитлові
приміщення 1-го поверху №29,29а,31,31а,32 в
літ.«А-6» загальною площею 124,5 кв. м., які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
будь-яких правових наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна сторона
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину. Тобто
власником даного приміщення вона
вважається з моменту набуття на нього
права власності, тобто з 01.11.2010р. й до
ОСОБА_1 дане право не переходило.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодавець - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання
власногозобов'язання або зобов'язання
іншої особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про
іпотеку», предметом іпотеки можуть
бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за таких умов:
нерухоме майно належить іпотекодавцю
Тому, вона, як власник нежитлових
приміщень 1-го поверху № 29, 29а, 31, 31а,32 в
літ. «А-6» загальною площею 124,5 кв. м., які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, не має
будь-якого відношення до зобов'язань
ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_1, за договором
позики від 23.05.2014р., укладеним з ОСОБА_2,
а так само не надавала будь-якої згоди
на передання в іпотеку вищезазначених
нежитлових приміщень, тобто, вона не є
ні боржником, ні майновим поручителем,
крім того,майно було передано в іпотеку
не власником майна, отже, наявність
обтяження на вищезазначеному
майні,порушує її права, як власника
У судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася,
подала заяву про слухання справи у її
відсутність, просила позов
Третя особа, що заявляє самостійні
позовні вимоги -ОСОБА_4 у судове
засідання не з'явилася, надала заяву, у
якій просить розглядати справу без її
участі, позовні вимоги підтримала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився був повідомлений
належним чином про час та дату слухання
справи. Враховуючи згоду позивача на
розгляд справи в порядку заочного
розгляду, суд вирішує справу у
відповідності до вимог ст. 224, 225 ЦПК
Третя особа - приватний нотаріус
ХМНО ОСОБА_3 у судове засідання не
Суд, вчинивши дослідження
матеріалів справи, вважає, що позов
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підлягає задоволенню
за наступних підстав.
23.05.2014р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, та
зареєстрований у реєстрі за №1387,
відповідно до умов якого ОСОБА_1 як
Іпотекодавець передає в іпотеку
відповідачу нерухоме майно: нежитлові
приміщення першого поверху №29, 29-а, 31,
31-а, 32 в літ. «А-6» загальною площею
124,5кв.м., які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_5 за договором позики
від 23.05.2014р., який укладено між ОСОБА_5
та ОСОБА_2 (а.с3-4).
Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 23.07.2014 року договір
купівлі-продажу від 07.11.2013р., нежитлових
приміщень першого поверху №29, 29-а, 31,
31-а, 32 в літ. «А-6» загальною площею
124,5кв.м., які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, зареєстрований
в реєстрі під № 1320 було визнано
недійсним та визнано за ОСОБА_7 право
власності на відповідні нежитлові
приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
будь-яких правових наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна сторона
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Недійсний правочин є таким на час його
вчинення. Відповідно, власником
нежитлових приміщень першого поверху
№29, 29-а, 31, 31-а, 32 в літ. «А-6» загальною
площею 124,5кв.м., які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. на час укладення
договору іпотеки ОСОБА_1 з ОСОБА_2
залишалася ОСОБА_4

Відповідно до змісту ст..317 ЦК України
право розпорядження майном належить
його власнику

ОСОБА_1 , передавши відповідні
нежитлові приміщення в іпотеку в
забезпечення забов'язань гр.. ОСОБА_5
розпорядилася майном, яке їй не
належало.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6
ст.203 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Таким чином, Іпотечний договір від
23.05.2014р., який було укладено ОСОБА_1, з
ОСОБА_2 та посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_3
зареєстрований у реєстрі під №1387 є
таким, що суперечить вимогам
цивільного законодавства України, і
визнається судом -недійсним.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 224,225 ЦПК
України, Законом України «Про іпотеку»,
ст.ст.203, 215, ч.1ст. 216, ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_4 -
задовольнити.

Визнати іпотечний договір від 23.05.2014р.,
посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_3, укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований у
реєстрі під №1387, недійсним.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачем протягом
10 днів з часу отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом 10 днів після його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час його проголошення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

СУДДЯ