АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/4916/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1506/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Дубовій М.В.

з участю: представника апелянта
та відповідача

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1506/14
за апеляційною скаргою управління
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 19 травня
2014 року по цивільній справі за позовом
Хмельницької міської ради до ОСОБА_2 за
участі третьої особи без самостійних
вимог щодо предмету спору Державної
інспекції сільського господарства в
Хмельницькій області про
відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва,
заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія,

В С Т А Н О В
И Л А:

рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 19 травня 2014 року позовні
вимоги позивача задоволено, стягнуто
із ОСОБА_2 на користь Хмельницької
міської ради втрати
сільськогосподарського виробництва в
сумі 12 753 гривень та судовий збір в
сумі 243,60 гривень.

ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу на
рішення суду першої інстанції від 19
травня 2014 року.

Апелянти посилаються на те,
що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права -
ч. 3 ст. 20, ч. 2 ст. 207 Земельного кодексу
України.

Зокрема, при вирішенні спору
судом першої інстанції не враховано,
що відповідач ОСОБА_2 була і є власником
земельної ділянки площею 900 кв. метрів
сільськогосподарського призначення.

______________________________________________________________________Г
оловуючий у першій інстанції - Салоїд
Н.М. Справа № 22-ц/792/1506/14

Доповідач -Харчук В.М.
Категорія № 47

За заявою ОСОБА_2 рішенням
Хмельницької міської ради від 12 грудня
2012 року цільове призначення земельної
ділянки змінено із земель
сільськогосподарського призначення на
землі житлової і громадської забудови.

Земельна ділянка залишилась у
власності ОСОБА_2, лише використана нею
для будівництва та експлуатації
меблевого магазину.

Так як не відбулось фактичного
вилучення земельної ділянки
сільськогосподарського призначення у
попереднього власника, то відсутні
підстави до стягнення втрат
сільськогосподарського виробництва.

Відсутні фактичні та правові
підстави до стягнення зазначених втрат
і рішення суду першої інстанції є
незаконним та необґрунтованим.

Тому апелянти просять
скасувати рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 19 травня 2014
року, ухвалити нове рішення про відмову
позивачу у позові.

Судова колегія приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
апелянтів задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60, ч. 1
ст. 61, ст.ст. 212, 213, 214, 308 ЦПК України суд
вирішує цивільний спір на засадах
змагальності та диспозитивності не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона доказами
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, що беруть участь
у справі, виникає спір.

Доказування не може
грунтуватись на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами
(стороною) у справі, доказуванню не
підлягають.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному,
об»єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв»язок доказів у їх
сукупності.

Результати доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення судового
рішення суд вирішує, в тому числі, такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або у позові
відмовити, чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи та докази на їх підтвердження.

Суд апеляційної інстанції
відмовляє у задоволенні апеляційної
скарги, якщо суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 13, ч. 7
ст. 41 Конституції України земля в межах
території України, її природні ресурси
є об»єктами права власності
Українського народу.

Власність зобов»язує.

Відповідно до ч. 1, п.п. а), б), ж) ст. 19,
ч. 3 ст. 20, ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 22, ч.ч. 1 та 3 ст. 23,
ст. 38, ч.ч. 1, 3 та 4 ст. 207, ч.ч. 1 та 2 ст. 208
Земельного кодексу України в редакції
Закону України № 2768 від 25 жовтня 2001
року в редакції станом на 12 грудня 2012
року землі України за основним
цільовим призначенням поділяються на
категорії, в тому числі і на землі
сільськогосподарського призначення,
землі житлової та громадської
забудови, землі промисловості,
транспорту, зв»язку та іншого
призначення.

Зміна цільового призначення
земель провадиться органами місцевого
самоврядування або органами
виконавчої влади відповідно до їх
повноважень. Ці органи, в тому числі,
приймають рішення як про зміну
цільового призначення земель, так і про
надання земель в користування,
вилучення земель, і затверджують
проекти землеустрою.

Зміна цільового призначення
земель, які перебувають у власності
громадян або юридичних осіб,
здійснюється за ініціативою власників
у встановленому Кабінетом Міністрів
України порядку.

Використання власності не може
завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

Землями сільськогосподарського
призначення визнаються землі, надані
для виробництва сільськогосподарської
продукції. До цих земель належать землі
сільськогосподарського призначення
(рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та інше).

Ці землі надаються в користування
чи у власність громадянам для ведення
особистого селянського господарства,
садівництва, городництва, сінокосіння,
випасання худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Для житлового будівництва та
будівництва промислових об»єктів
надаються землі
несільськогосподарського виробництва.

Втратами
сільськогосподарського виробництва
визнають втрати сільськогосподарських
угідь, а також втрати, завдані
обмеженням у землекористуванні та
погіршенням якості земель, в тому числі
і у зв»язку з виключенням
сільськогосподарських угідь із
господарського обігу внаслідок
переведення земель з одного виду
землекористування в інший вид з іншим
цільовим призначенням.

У зв»язку з особливою цінністю
земель сільськогосподарського
виробництва для суспільства та держави
при переведенні їх в землі іншого
призначення такі втрати
сільськогосподарського виробництва
підлягають відшкодуванню та
компенсації особами, яким ці землі
надають в користування чи передають у
власність з переведенням земель в іншу
категорію землекористування.

Ці втрати компенсуються
незалежно від відшкодування збитків
власникам землі чи землекористувачам у
зв»язку з вилученням з їх законного
користування чи власності. Ці втрати
компенсуються не власникам земельних
ділянок чи землекористувачам, а
державі в особі визначених органів.

Розмір втрат та компенсації
визначається відповідно до постанови
КМ України «Про розміри та порядок
визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодування» № 1279 від 17
листопада 1997 року.

Від компенсації таких втрат
звільняються юридичні особи та
громадяни, в користуванні чи у
власності яких перебувають такі
земельні ділянки, лише у зв»язку зі
зміною цільового призначення
земельних ділянок із
сільськогосподарського призначення
для інших потреб та з іншою метою в разі
використання ділянок для будівництва
шкіл, дошкільних закладів, культових
споруд, під будівництво та
обслуговування житлових будинків та
інших потреб, забезпечення яких має
важливе значення для суспільства та
держави.

В таких випадках здійснення
будівництва зазначених об»єктів
провадиться без відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва.

До таких об»єктів не
відносяться об»єкти господарювання та
бізнесу, призначені для здійснення
підприємницької діяльності з метою
отримання прибутку, як то: будівництво
магазинів, кафе, ресторанів, тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була
власником земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
(рілля) для ведення особистого
селянського господарства площею 0,09 га
за адресою АДРЕСА_1.

У 2012 році ОСОБА_2 звернулась до
Хмельницької міської ради із заявою
про зміну цільового призначення цієї
земельної ділянки, так як прийняла
рішення побудувати на ній меблевий
магазин, виготовила проект землеустрою
з цього приводу.

Рішенням двадцять першої
сесії Хмельницької міської ради № 29
від 12.12.2012 року змінено цільове
призначення земельної ділянки із
земель сільськогосподарського
виробництва на землі житлової та
громадської забудови, затверджено
виготовлений проект та затверджено
розмір грошового відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва в
сумі 12 753 гривень, які запропоновано
сплатити ОСОБА_2 на відповідний
рахунок.

Зобов»язано ОСОБА_2 виготовити
Державний акт на право власності на
зазначену земельну ділянку зі зміненим
цільовим призначенням.

Однак, ОСОБА_2 не виконує рішення
Хмельницької міської ради і
відмовляється відшкодувати втрати
сільськогосподарського виробництва,
вважаючи, що відсутні правові підстави
для цього, чим порушує права міської
ради.

Рішення сесії Хмельницької
міської ради № 29 від 12.12.2012 року в цій
частині відповідач не оскаржувала і не
оскаржує.

Наведені обставини фактично
визнаються сторонами та повністю
підтверджуються дослідженими
письмовими доказами: витягом з рішення
сесії Хмельницької міської ради з
додатками (а.с.5-8), копіями претензій
Хмельницької міської ради (а.с.12-14),
копіями Державного акту на право
власності на земельну ділянку та
договору дарування цієї ділянки
(а.с.25-27).

Тому суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
розмір втрат сільськогосподарського
виробництва обрахований для ОСОБА_2 на
законних підставах і остання
зобов»язана в такому випадку ці втрати
компенсувати.

Суд правильно встановив
обставини справи, дав належну оцінку
доказам, які їх підтверджують, ухвалив
законне та обґрунтоване судове
рішення, підстави до скасування якого в
межах доводів апеляційної скарги
апелянта відсутні.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,

У Х В А
Л И Л А :

апеляційну скаргу управління ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 19 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: (підпис)
судді: (підписи)

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М. Харчук