Справа № 2110/2232/12
Ухвала

Іменем України

03.11.2014 року Дніпровський районний суд
міста Херсона у складі:

головуючого судді
Ратушної В.О..,

при секретарі
Андреєвій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у місті
Херсоні подання ВДВС Дніпровського РУЮ
у місті Херсоні про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, -

в с т а н о в и в :

03.11.2014 року до суду надійшло подання
щодо вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1. В обґрунтування
подання посилається на те, що на
виконанні відділу ДВС Дніпровського
РУЮ у м. Херсоні знаходиться виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2110/2232/12 виданого
23.08.2012 року Дніпровським районним судом
м. Херсона, про стягнення з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ПАТ
«Надра» заборгованості на загальну
суму 173776,20 грн.

10.07.2014р., винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
направлено боржнику та відповідно до
вимог Закону надано строк для
добровільного виконання рішення суду
до 17.07.2014 р.

На даний час боржником рішення суду не
виконано. Борг не сплачено.

За таких обставин просить встановити
тимчасове обмеження ОСОБА_1. у праві
виїзду за межі України до виконання
зобов`язання, покладеного на нього
рішенням суду, оскільки таке обмеження
передбачене ст. 6 Закону України “Про
порядок виїзду з України та в`їзду в
Україну громадян України».

Державний виконавець в судове
засідання не з`явився, надав до суду
клопотання, просив справу розглянути
без його участі.

Відповідно до ст. 377 ч. 2 ЦПК України суд
негайно розглядає подання без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Розглянувши подання, проаналізувавши
наявні в матеріалах справи докази, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
подання державного виконавця слід
відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Вирішення питання про обмеження у
виїзді за межі України можливе тільки у
порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК
України, та за поданням державного
виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону
України “Про виконавче провадження”,
у зв'язку з ухиленням боржника від
виконання судового рішення чи рішення
іншого органу, що перебуває на
виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України
“Про порядок виїзду з України і в'їзду
в Україну громадян України”).

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України (далі - ЦК),
відповідно до якої фізична особа має
право на свободу пересування. Фізична
особа, яка досягла шістнадцяти років,
має право на вільний самостійний виїзд
за межі України. Фізична особа може
бути обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України
“Про порядок виїзду з України і в'їзду
в Україну громадян України”
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті.

Зокрема п.2 ч.1 ст.6 цього закону
передбачено можливість тимчасового
обмеження у виїзді за межі України
громадянам, які мають неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання - до виконання
зобов'язань, або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачене міжнародним договором
України, або він ухиляється від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов’язань.

Поняття "ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням" варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Судом встановлено, що на виконанні
відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Херсоні знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2110/2232/12
виданого 23.08.2012 року Дніпровським
районним судом м. Херсона, про
стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1 на користь ПАТ «Надра»
заборгованості на загальну суму 173 776,20
грн.

10.07.2014 р., державним виконавцем
Комарицьким Р.В., винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
та направлено боржнику та відповідно
до вимог Закону боржнику надано строк
для добровільного виконання рішення
суду до 17.07.2014р.

Рішення суду до теперішнього часу не
виконано.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Відповідно до положень п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону України “Про виконавче
провадження” державний виконавець має
право звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням лише у разі
ухилення боржника від виконання цих
зобов'язань.

Однак, державним виконавцем не надано
жодних доказів того, що боржник
унеможливлює, ускладнює чи іншим чином
злісно ухиляється від виконання
рішення суду, та має намір вибути за
межі України саме з цією метою, також не
надано доказів стосовно відсутності
майна, на яке можна звернути стягнення,
адже державний виконавець не потрапив
до місця проживання боржника, про що
зазначив у своєму подані до суду, та
підтвердив наявністю акту про
відсутність боржника за місцем
проживання де зазначив, що зі слів
сусідів боржник за вказаною адресою не
проживає).

Крім того, в справі відсутні докази про
встановлення місце знаходження ОСОБА_1,
належне повідомлення боржника про
виконання зобов’язання.

Отже виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
подання державного виконавця слід
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
377-1 ЦПК України, ст.6, Закону України
“Про порядок виїзду з України і в'їзду
в Україну громадян України”, ст. 11
Закону України “Про виконавче
провадження”суд, -

у х в а л и в :

Подання ВДВС Дніпровського РУЮ м.
Херсона, про тимчасове обмеження у
праві виїзду ОСОБА_1, за межі України –
залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 5-ти денний
строк з дня винесення ухвали
апеляційної скарги з подачею до
апеляційної інстанції.

Суддя В.О.
Ратушна