АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/1454/14-ц 22-ц/774/1802/К/14
Справа № 210/1454/14-ц
Провадження №22-ц/774/1802/К/14
суддя Чайкін О.В.
Категорія - 26 ( ІІІ )
Суддя-доповідач -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді: Турік В.П.

суддів: Грищенко Н.М.,
Остапенко В.О.

при секретарі: Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційними скаргами
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
та відповідача Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 12 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про
відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

представник відповідача Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області - Чупла
Ірина Сергіївна, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (далі -
Відділення Фонду), та просила суд
стягнути з відповідача 70 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що 05.03.2004 року при
виконанні трудових обов`язків
пожежника пожежної частини ВАТ
«Південний гірничо-збагачувальний
комбінат» отримав виробничу травму, в
зв'язку з чим було складено акт за
формою Н-1 про нещасний випадок на
виробництві та висновком МСЕК від
30.06.2004 року первинно встановлено стійку
втрату професійної працездатності у
розмірі 70 % з 30 червня 2004 року, який при
наступних переоглядах змінювався, а
при останньому переогляді 18.02.2014 року
було визначено у розмірі 40% з наступним
переоглядом 01.02.2015 року.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 12 червня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення Фонду на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 20 000 грн. без урахування
утримання податку з доходів фізичних
осіб, в решті позову відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок
держави.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить
питання про зміну рішення суду в
частині визначеного судом розміру
моральної шкоди, посилаючись на
невідповідність висновків обставинам
справи та неврахування судом того, що
позивач є молодою людиною та через
отриману травму кульгає і не може
займатися спортом чи фізичним
навантаженням, пов'язаним з
навантаженням на ногу, що змушує його
вести пасивний спосіб життя. Позивач
постійно страждає від тягнучих болів
у попереку з іррадіацією по задній
поверхні ніг, болів у п'ятах, онімінні
ніг та для нього є дуже складним
підйом-спукс по сходам, посадка та
поїздка у громадському транспорті та
ходьба по похилій поверхні.

Крім того, на утриманні позивача
знаходяться троє неповнолітніх дітей,
яких він виховує сам, адже його дружина
померла у березні 2012 року.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
відмову позивачу в задоволенні
позову, оскільки судом порушено
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, судом необґрунтовано
було відмовлено в задоволенні
клопотань Відділення Фонду про
призначення медико-соціальної
експертизи для встановлення факту
спричинення позивачу моральної шкоди.
Крім того, довідка МСЕК про відсоток
втрати працездатності є лише підставою
для розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди, а не
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Судом не враховано, що
саме на органи МСЕК покладений
обов'язок встановлення факту
заподіяння моральної шкоди потерпілим
на виробництві, однак позивач такого
документу суду не надав, як не надав і
доказів на підтвердження спричинення
йому моральної шкоди та саме у розмірі,
який він визначив. Також судом не
враховано, що строк позовної давності
по вказаним категоріям справ становить
три місяці, а рішенням Конституційного
суду України від 09 вересня 2010 року
визнано неконституційними положення
п.2 ст. 15 ЦПК України щодо віднесення
спорів про соціальні виплати
непрацездатним громадянам, виплати за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням до цивільної
юрисдикції.

Крім того, судом не взято до уваги
рішення Конституційного Суду України
№10-п/2008 від 22.05.2008 р., відповідно до
якого визнано конституційними всі
зміни до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV, внесені ЗУ №717-V від 23.02.2007р.,
щодо виключення норм про виплату
моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що пожежний
відомчої пожежної охоронної частини
№32 ВАТ «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат»
ОСОБА_2 о 13 годині 27 хвилин 05 березня 2004
року при виконанні робіт з тушіння
пожару у квартирі АДРЕСА_1 впав з
висоти 3-3,5 метрів та отримав травму
поперекового відділу хребта, закритий
компресійний оскольчатий перелом тіла
L-1 хребта без порушення функцій
спинного мозку, забій обох п'яток, про
що було складено акт № 4 про нещасний
випадок на виробництві.

Висновком МСЕК від 30.06.2004 року первинно
йому було встановлено стійку втрату
професійної працездатності у розмірі 70
% з 30 червня 2004 року з наступним
переоглядом 01.07.2005 року (а.с. 56).

При наступному переогляді МСЕК від
07.07.2005 року позивачу визначено ступінь
втрати професійної працездатності у
розмірі 45% та визнано інвалідом третьої
групи з переоглядом 01.07.2006 року.

При переогляді МСЕК від 05.10.2005 року
позивачу визначено ступінь втрати
професійної працездатності у розмірі
60% та підтверджено третю групу
інвалідності, які залишились
незмінними при переоглядах 12.09.2006 року,
29.01.2008 року та 03.02.2009 року.

При переогляді МСЕК від 09.03.2010 року
позивачу визначено ступінь втрати
професійної працездатності у розмірі
40% та підтверджено третю групу
інвалідності, які залишились
незмінними при переоглядах 22.02.2011 року,
20.03.2012 року, 19.02.2013 року та 18.02.2014 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи та дійшов правильного висновку
про відшкодування позивачу моральної
шкоди у зв'язку з отриманою ним
виробничою травмою.

Цей висновок суду відповідає
положенням ст.ст. 21, 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачці вперше стійкої
втрати працездатності, якими
передбачено, що відшкодувати заподіяну
працівникові моральну шкоду, отриману
внаслідок ушкодження його здоров'я за
наявності факту заподіяння цієї шкоди,
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Зазначений висновок суду узгоджується
також із рішенням Конституційного Суду
України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року,
відповідно до якого громадяни, котрим
встановлена стійка втрата професійної
працездатності, мають право на
стягнення на їх користь моральної
шкоди.

Факт заподіяння моральної шкоди
позивачу у зв'язку з виробничою травмою
встановлений в судовому засіданні.
Позивач переніс зменшення обсягу
трудової діяльності, змушений був
пройти стаціонарний курс лікування,
переносить фізичні страждання,
позбавлений нормальних життєвих
зв'язків, що вимагає додаткових зусиль
для організації його життя, тому доводи
відповідача в апеляційній скарзі щодо
відсутності підстав для відшкодування
моральної шкоди позивачці у зв'язку з
відсутністю висновку ЛКК щодо
наявності моральних страждань у
позивачки є необґрунтованими й
суперечать ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в редакції, що діяла на
час виникнення правовідносин між
сторонами, так як такий висновок
відповідного медичного органу є
необхідним тільки для тих працівників,
яким заподіяно моральної шкоди, яка не
спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності.

Узгоджується рішення суду із рішеннями
Конституційного Суду України №6-рп/2007
від 09.07.2007, №10-п/2008 від 22.05.2008 р., якими
зокрема встановлено, що законом про
Державний бюджет не можна вносити
зміни до інших законів, зупиняти їх дію
чи скасувати їх з об'єктивних причин, це
створює протиріччя у законодавстві і
як наслідок - скасування та обмеження
прав і свобод людини і громадянина.

Враховуючи вищенаведене, доводи
Відділення Фонду про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог безпідставні, оскільки
право на відшкодування моральної шкоди
виникло у позивача у червні 2004 року,
тобто до набрання чинності, як Законом
України «Про державний бюджет України
на 2006 рік», так і Законами України «Про
державний бюджет України на 2007 та 2008
роки», якими було зупинено дію чинності
норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам,
заподіяної внаслідок втрати
профпрацездатності на 2006, 2007 роки, а на
2008 рік - дію цих норм припинено.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі відповідача про те, що в даному
випадку саме на органи МСЕК покладений
обов'язок встановлення факту
заподіяння моральної шкоди позивачці є
безпідставними та такими, що
суперечать «Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК
встановлює даний факт щодо потерпілих
на виробництві, яким не було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності, в той час як позивачу з
червня 2004 року встановлено стійку
втрату професійної працездатності.

Доводи представника відповідача про
те, що судом не взято до уваги
пропущення позивачем тримісячного
строку для звернення до суду за
захистом свого порушеного права, не
відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК
України, який встановлює, що позовна
давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що даний спір не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства суперечить положенням п.1
ч.1 ст.15 ЦПК України, оскільки даний спір
виник з приводу відшкодування
моральної шкоди, спричиненої при
виконанні трудових обов`язків.

Разом з тим, при вирішенні питання про
розмір відшкодування моральної шкоди
заподіяної позивачу, не врахував
роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» і не обґрунтував розмір
моральної шкоди в сумі 20 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія
суддів, беручи до уваги характер і
тривалість фізичних і моральних
страждань позивача, істотність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, конкретні обставини по
справі, і наслідки, що наступили, та
приймаючи до уваги той факт, що травму,
яка призвела до втрати професійної
працездатності на 70%, позивач отримав
при тушінні пожежі внаслідок чого було
врятовано двох малолітніх дітей та
двох жінок похилого віку, вважає
необхідним змінити рішення суду в
частині визначеного судом розміру
моральної шкоди і збільшити її з 20 000
гривень до 30 000 гривень.

В іншій частині рішення суду
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст.
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 12 червня 2014 року в
частині розміру моральної шкоди,
стягнутої з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області на користь
ОСОБА_2 змінити, збільшивши цей розмір
з 20 000 (двадцяти тисяч) гривень до 30 000
(тридцяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: