АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Пономаренко
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою заступника прокурора м. Києва
Гоголя В. на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 30 травня 2014
року у справі за позовом першого
заступника прокурора Шевченківського
району м. Києва, який діє в інтересах
ОСОБА_2, до Публічного акціонерного
товариства «Банк «Таврика» про
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

24 березня 2014 року перший заступник
прокурора Шевченківського району м.
Києва в інтересах ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Банк «Таврика», у
якому просив стягнути з ПАТ «Банк
«Таврика» на користь ОСОБА_2
заборгованість в розмірі 22 749 дол. США
та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 дол.
США, вирішити питання про розподіл
судових витрат. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що 02 липня 2012 року
між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Таврика» був
укладений договір банківського
строкового вкладу "Пенсійний" №
ПСД(366)67, за умовами якого ОСОБА_2 вніс
800,00 дол. США з процентною ставкою 10,3 %
річних. 21 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та
ПАТ «Банк «Таврика» був укладений
договір банківського строкового
вкладу "Пенсійний" №ПСД(366)341, за яким
ОСОБА_2 вніс 19 827,00 дол. США з процентною
ставкою 10,3 % річних. Після закінчення
строку зберігання кошти по договору №
ПСД (366) 41 з нарахованими відсотками в
сумі 21869,18 дол. США, а також кошти по
договору № ПСД (366) 67 з нарахованими
відсотками в сумі 880,00 дол. США
повернуто ОСОБА_2 не було. ОСОБА_2 було
повернуто лише 200 000,00 грн. та залишилася
заборгованість по поверненню грошових
коштів за вказаними договорами в
іноземній валюті: за договором
№ПСД(366)41 складає 21869,18 доларів США, за
договором №ПСД(366)67 складає 880 дол. США.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 травня 2014 року у
задоволенні позову першого заступника
прокурора Шевченківського району м.
Києва в інтересах ОСОБА_2 було
відмовлено.

14 липня 2014 року заступник прокурора м.
Києва Гоголь В. подав апеляційну скаргу
на вказане рішення, у якій, посилаючись
на неправильне застосування норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову. В обґрунтування
заявлених вимог апелянт вказав, що суд
першої інстанції не застосував при
вирішенні спор ст.ст. 526, 530, 629, 1058 та 1074
ЦК України, а тому дійшов до
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позову. Також апелянт
вказав, що рішенням Окружного
адміністративного суду м. Києва у
червні 2014 року скасовано рішення
правління Національного банку України
щодо ліквідації ПАТ «Банк «Таврика».

У судовому засіданні прокурор Горіна
Р.М. та Авраменко М.В. апеляційну скаргу
підтримали і просили її задовольнити.

Представник ПАТ «Банк «Таврика» -
Пасацький Ю.О. апеляційну скаргу просив
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 21 серпня 2012 року між
ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Таврика» було
укладено договір банківського
строкового вкладу «Пенсійний» (366-550)
№ПСД(366)341, відповідно до якого ОСОБА_2
було перераховано на строковий рахунок
ПАТ «Банк «Таврика» грошові кошти у
сумі 19 827,00 дол. США із процентною
ставкою 10,3 % річних строком до 22.08.2013
року.

Також, між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк
«Таврика» 02 липня 2012 року було укладено
договір банківського строкового
вкладу «Пенсійний» (366-550) №ПСД(366)67,
відповідно до якого ним було
перераховано на строковий рахунок ПАТ
«Банк «Таврика» 800 дол. США із
процентною ставкою 10 % строком до 03.07.2013
року; договір банківського строкового
вкладу «Пенсійний» (366-550) № ПСГ(366)283,
відповідно до якого, ОСОБА_2 було
перераховано на строковий рахунок ПАТ
«Банк «Таврика» 25000,00 грн. із
процентною ставкою 22 % строком до 03.07.2013
року; договір банківського строкового
вкладу «Тавриці-21№Т212424 від 03.05.2012 року,
відповідно до якого ОСОБА_2 було
перераховано на строковий рахунок ПАТ
«Банк «Таврика» 34 000,00 грн. із
процентною ставкою 21, 5 % строком до
05.05.2013 року; договір банківського
строкового вкладу №ТВ303 від 06.03.2012 року,
відповідно до якого ОСОБА_2 було
перераховано на строковий рахунок ПАТ
«Банк «Таврика» 100 000,00 грн. строком до
02.09.2012 року (а.с. 15, 16, 17, 18-19, 20-21).

У зв'язку із віднесенням АТ "БАНК
«ТАВРИКА» до категорії
неплатоспроможних з 21 грудня 2012 року по
20 березня 2013 року в АТ "БАНК «ТАВРИКА»
здійснювалася тимчасова
адміністрація.

Відповідно до Постанови Національного
банку України від 20 березня 2013 року № 97
"Про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «БАНК «ТАВРИКА» виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято
рішення від 20 березня 2013 року № 17 про
початок здійснення процедури
ліквідації Публічного акціонерного
товариства "БАНК "ТАВРИКА" з 21 березня
2013 року та рішення від 20 березня 2013 року
№ 18 про призначення уповноваженої
Фонду на ліквідацію АТ "БАНК «ТАВРИКА» -
начальника відділу тимчасової
адміністрації та ліквідації
неплатоспроможних банків Соловйову
Н.А. (а.с.31-33).

Рішення № 5, прийнятим Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 13.02.2014 року
продовжено процедуру ліквідації АТ
"БАНК "ТАВРИКА" (а.с.34).

14 березня 2014 року Виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб прийнято Рішення №13, згідно якого
призначено уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію АТ "БАНК "ТАВРИКА"
провідного економіста з
бухгалтерського обліку та аналізу
господарської діяльності відділу
запровадження процедури тимчасової
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Лемеша М.В.
(а.с.35).

28 березня 2013 року ОСОБА_2 подав заяву
про визнання його кредитором та
включення до реєстру кредиторів, що
була розглянута в порядку, визначеному
ст. 49 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб", За
результатами розгляду звернення
ОСОБА_2 було повідомлено, що його вимога
включена до реєстру акцептованих вимог
кредиторів та підлягає задоволенню в
сумі 143 519,29 грн. у 4 чергу відповідно до
ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
(а.с.29-30).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача як кредитора банку вже
є визнаними та будуть задовольнятися
відповідно до Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
так як відкликання ліцензії ПАТ «Банк
«Таврика» та прийняття рішення про
ліквідацію банку прийнято 21 березня 2013
року, тобто у період дії цього Закону.

Так, процедура повернення вкладу у разі
ліквідації банку встановлена
спеціальним Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», за положеннями якого з дня
призначення Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
припиняються всі повноваження органів
управління банку та наступають
наслідки, встановлені ст. 46 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб». Уповноважена
особа Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб затверджує перелік вимог
кредиторів, після чого задоволення цих
вимог здійснюється в порядку
черговості, встановленої ст. 52
вказаного Закону. Зокрема, вимоги
вкладників - фізичних осіб у частині, що
перевищує суму, виплачену Фондом,
погашаються у четверту чергу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» основним
завданням Фонду є забезпечення
функціонування системи гарантування
вкладів фізичних осіб та виведення
неплатоспроможних банків з ринку. На
виконання свого основного завдання
Фонд у порядку, передбаченому цим
Законом, здійснює такі функції: веде
реєстр учасників Фонду; здійснює
заходи щодо організації виплат
відшкодувань за вкладами в разі
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку; здійснює процедуру виведення
неплатоспроможних банків з ринку, у
тому числі шляхом здійснення
тимчасової адміністрації банків,
організовує відчуження активів і
зобов'язань неплатоспроможного банку,
продаж неплатоспроможного банку або
створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону
встановлено, що Фонд гарантує кожному
вкладнику банку відшкодування коштів
за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти
в розмірі вкладу, включаючи відсотки,
нараховані на день прийняття рішення
Національним банком України про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних та початку
процедури виведення Фондом банку з
ринку, але не більше суми граничного
розміру відшкодування коштів за
вкладами, встановленого на дату
прийняття того рішення, незалежно від
кількості вкладів в одному банку. Сума
граничного розміру відшкодування
коштів за вкладами не може бути меншою
200 тис. грн.

Отже, суд першої інстанції правильно
виходив з того, що вимоги позивача вже є
визнаними та будуть задовольнятися
відповідно до Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб». З огляду на викладене, колегія
суддів не приймає до уваги посилання
апелянта на те, що суд першої інстанції
не застосував при вирішенні спор ст.ст.
526, 530, 629, 1058 та 1074 ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги в тій частині, що
рішенням Окружного адміністративного
суду м. Києва у червні 2014 року скасовано
рішення правління Національного банку
України щодо ліквідації ПАТ «Банк
«Таврика», так як будь-яких доказів на
підтвердження вказаних обставин суду
не надано.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову в частині
стягнення моральної шкоди, так як
умовами договорів, укладених між
сторонами, відшкодування моральної
шкоди за порушення зобов'язань не
передбачено.

Отже, рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 30 травня 2014
року є законним і обґрунтованим. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Києва Гоголя В.- відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді