Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника третьої особи

ОСОБА_1

представника позивача

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засідання цивільну справу за позовом
ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третяособа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - ОСОБА_7 про звернення стягнення ,
-

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третяособа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_7 про звернення стягнення .

Свій позов позивач мотивував тим, що
відповідно до укладеного договору
№mkmoga 00000031 від 11.04.2008 року ОСОБА_7 11.04.2008
року отримав кредит у розмірі 61930.00
[Долар США] зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,48 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 10.04.2028 року.

Згідно умов зазначеного договору
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, Позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати. У зв'язку з
зазначеними порушеннями зобов'язань за
кредитним договором Третя особа ОСОБА_7
станом на 03.09.2013 року має
заборгованість - 88409,64 [Долар США].

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і Відповідачі 11.04.2008 року
уклали договір іпотеки № mkmoga00000031
(надалі - договір іпотеки). Згідно з
договором іпотеки Відповідачі надали в
іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок
загальною площею 148,10 м , житловою
площею 25,80 кв.м, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Майно належить
Відповідачам на праві власності на
підставі свідоцтва про право
власності. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
дорівнює 434 300 грн. 00 коп.

Так, позивачем виконано всі умови
договору, однак відповідачем взяті
зобов»язання порушено, у зв»язку з чим,
позивач просив суд в рахунок погашення
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки.

У судовому засіданні представник
позивача позов з наведених у ньому
мотивів підтримав та просив суд такий
задовільнити.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, не повідомивши суд про
причини неявки, хоча про час та місце
судового розгляду були повідомлені
належним чином.

Представник третьої особи в судовому
засіданні проти позову заперечив,
просив суд відмовити в задоволенні
такого.

Заслухавши думку представника
позивача, представника третьої особи,
вивчивши та перевіривши в судовому
засіданні матеріали справи, оцінивши
допустимість та належність кожного
доказу , суд вважає, що позов не є
обґрунтований і до задоволення не
підлягає з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що відповідно до укладеного договору
№mkmoga 00000031 від 11.04.2008 року ОСОБА_7 11.04.2008
року отримав кредит у розмірі 61930.00
[Долар США] зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,48 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 10.04.2028 року.

Згідно умов зазначеного договору
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, Позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати. У зв'язку з
зазначеними порушеннями зобов'язань за
кредитним договором Третя особа ОСОБА_7
станом на 03.09.2013 року має
заборгованість - 88409,64 [Долар США].

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і Відповідачі 11.04.2008 року
уклали договір іпотеки № mkmoga00000031
(надалі - договір іпотеки). Згідно з
договором іпотеки Відповідачі надали в
іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок
загальною площею 148,10 м , житловою
площею 25,80 кв.м, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Майно належить
Відповідачам на праві власності на
підставі свідоцтва про право
власності. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
дорівнює 434 300 грн. 00 коп.

Так, позивачем виконано всі умови
договору, однак відповідачем взяті
зобов»язання порушено .

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
заборгованість відповідача становить
- 706393,04 грн .

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов`язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.527 ЦК України, боржник
зобов`язаний виконати свій обов`язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов`язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України,
порушення зобов"язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов"язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов"язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов`язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст.614 ЦК України, особа,
яка порушила зобов`язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.615 ЦК України,
одностороння відмова від зобов`язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов`язання.

Відповідно до ст.617 ЦК України, особа,
яка порушила зобов`язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов`язання, якщо доведе, що
це порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов`язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов`язками наділені обидві сторони
договору.

Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов`язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір
є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до ст.651 ЦК України, договір
може бути розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін, у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитор)
зобов`язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов`язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК
України наслідками порушення
відповідачем зобов'язань щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позикодавця достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

Відповідності до ст.23 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", у разі порушення
позичальником забезпеченого
обтяженням зобов'язання або договору,
на підставі якого виникло
забезпечувальне обтяження,
Заставодержатель вправі задовольнити
свої вимоги шляхом звернення стягнення
на предмет обтяження. Звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
або в позасудовому порядку.

Згідно вимог ч.2 ст.25 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються, крім іншого,
початкова ціна предмета
забезпечувального обтяження для його
подальшої реалізації на публічних
торгах у порядку виконавчого
провадження.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про
іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рішенні суду
зазначаються і спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
публічних торгів із застосуванням
процедури продажу, встановленої ч.1 ст.38
цього Закону, яка передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі - покупцеві.

Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про
іпотеку»одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 ЗУ
«Про іпотеку»та ст.109 ЖК України
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців. Відповідач підлягає
виселенню з житла, яке є предметом
іпотеки.

Крім того, відповідно до ст.6 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», громадяни України, іноземці
та особи без громадянства реєструють
своє місце проживання. В статті 3 Закону
України «Про свободу пересування
вільний вибір місця проживання в
Україні»встановлено, що реєстрація - це
внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесенням цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу. Таким чином,
реєстрація фіксує офіційне місце
проживання особи. За цією адресою особа
має право проживати, на неї
надсилаються усі офіційні документи
відповідно до даних про реєстрацію
нараховуються усі комунальні послуги і
таке інше. Наявність осіб,
зареєстрованих по квартирі, на яку
звертається, негативно відобразиться
на її ціні, а також буде перешкоджати
реалізації цього предмета іпотеки.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі остаточного
рішення суду про позбавлення права
власності або права користування
житловим приміщенням.

Згідно ст.109 Житлового кодексу України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб,які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.
Постійне жиле приміщення, що
надається особі, яку виселяють, повинно
бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення, є
підставою для надання цим громадянам
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання відповідно до
статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

03 червня 2014 року набрав чинності Закон
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті", відповідно до ст.1 якого,
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до ст.4 вказаного Закону
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті", протягом дії цього Закону інші
закони України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

Проте, в судовому засіданні позивачами
суду не надано жодних документальних
підтверджень та в суді не доведено тих
обставин, що житло, яке є предметом
іпотеки і надано як забезпечення
кредиту в іноземній валюті не підпадає
під дію вказаного Закону, а саме: те, що
спірне житлове майно використовується
відповідачами не як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або не є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, і це житло не є місцем
постійного проживання відповідачів по
справі, а також що у позичальника або
майнового поручителя на праві
власності знаходиться інше нерухоме
житлове майно, тощо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає, що заявлені позовні вимоги
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення відповідачів та
третіх осіб не є законними, не
обґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК
України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, третяособа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - ОСОБА_7 про звернення стягнення
- відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

З повним рішенням суду сторони можуть
ознайомитись 20.10.2014 року

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Леміш О.М.