Справа № 738/2514/14-ц
№ провадження 2/738/438/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської
області в кладі:

головуючого судді
Парфененко О.Я.

з участю секретаря Зубкович Н.Ф.

прокурорів Ярина О.О.,
Чеботарьова І.С.,

представника позивача Безлюдної
І.І.,

відповідача ОСОБА_2

pозглянувши у вiдкpитому судовому
засiданнi в місті Мена Чернігівської
області цивільну спpаву за позовом
прокурора Менського району
Чернігівської області в інтересах
держави в особі Менської виправної
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України в
Чернігівській області (№91) до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
комунально-побутові послуги та
харчування,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року прокурор
Менського району Чернігівської
області в інтересах держави в особі
Менської виправної колонії Управління
державної пенітенціарної служби
України в Чернігівській області (№91)
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
комунально-побутові послуги та
харчування. Позов мотивований тим, що
ОСОБА_2 засуджений вироком
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 30 березня 2010
року за ч.1 ст.115 КК України до 15 років
позбавлення волі. З 30 липня 2010 року
відбуває покарання в Менській ВК №91.
Посилаючись на положення ст..121, 122 КВК
України, відповідно до якого пенсія
засудженого перераховується за місцем
відбування покарання пенсіонером і з
неї відшкодовуються витрати на його
утримання у виправній колонії
(харчування, речове майно, комунальні
послуги), прокурор просить стягнути з
відповідача ОСОБА_2, який є пенсіонером
і який категорично відмовився
звернутися із заявою до Пенсійного
фонду України про переведення його
пенсії до установи, на користь
Менської ВК №91 12344,70 грн. у
відшкодування витрат на
комунально-побутові послуги та
харчування за період з 01 жовтня 2011 року
по 31 липня 2014 року.

Прокурор та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
посилаючись на викладені в позовній
заяві обставини, просили позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні, яке проводилось в режимі
відеоконференції, заявлені до нього
позовні вимоги визнав повністю.

Заслухавши пояснення прокурора,
представника Менської ВК №91,
відповідача ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи приходить до висновку
про задоволення позову, виходячи з
наступного.

За приписами ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначеними законами України.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 засуджений вироком
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 30 березня 2010
року за ч.1 ст.115 КК України до 15 років
позбавлення волі (а.с.7).

Відповідно до характеристики
засудженого ОСОБА_2, останній відбуває
покарання в Менській виправній колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України в Чернігівській області
№91 з 30 липня 2010 року, на виробництві
установи не працевлаштований, оскільки
досяг пенсійного віку (а.с.10).

Як вбачається з довідки № 9896/09.09.-10 від 18
вересня 2014 року, виданої Головним
Управлінням Пенсійного фонду України у
Львівській області ОСОБА_2 перебуває на
обліку у Пенсійному фонді як одержувач
пенсії відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» (а.с.5).

Відповідно до положень ч.1, 3 ст.121 КВК
України, особи, які відбувають
покарання у виправних колоніях, із
нарахованого їм заробітку, пенсій та
іншого доходу відшкодовують вартість
харчування, одягу, взуття, білизни,
комунально-побутових та інших наданих
послуг, крім вартості спецодягу та
спецхарчування. Із засуджених, які не
працюють (крім осіб, зазначених у
статті 115 цього Кодексу), вартість
харчування, одягу, взуття, білизни,
комунально-побутових та інших наданих
послуг утримується з коштів, які є на
їхніх особових рахунках. У разі
відсутності у засудженого коштів на
особовому рахунку виправна колонія має
право пред'явити йому позов через суд.

Частинами 1 та 2 статті 122 КВК України
визначено, що засуджені мають право на
загальних підставах на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених законом.

Особи, яким до відбування покарання
призначена пенсія, підлягають
державному пенсійному забезпеченню на
загальних підставах. Призначена пенсія
перераховується органами Пенсійного
фонду України за місцем відбування
покарання пенсіонера і з неї
відшкодовуються витрати на його
утримання у виправній колонії
(харчування, речове майно,
номінально-побутові послуги та інше),
при цьому не менш як двадцять п'ять
відсотків пенсії зараховується на
особовий рахунок засудженого.

З карточки індивідуальної програми
соціально-виховної та психологічної
роботи із засудженим ОСОБА_2
вбачається, що 09 вересня 2012 року з ним
була проведена бесіда щодо виконання
вимог ст.122 КВК України про
необхідність перерахування пенсійного
забезпечення на рахунок установи,
проте засуджений ОСОБА_2 відмовився від
здійснення перерахунку пенсії до
установи виконання покарань, про що
надав відповідну заяву (а.с.8, 9).

До переліку осіб, зазначених у ст.115 КВК
України, які звільняються від оплати
харчування та комунально-побутових
послуг (засуджені, які відбувають
покарання у виховних колоніях,
інваліди першої та другої групи, жінки
з вагітністю понад чотири місяці;
непрацюючі жінки, які мають дітей у
будинках дитини при виправних
колоніях; непрацюючі чоловіки віком
понад шістдесят років і жінки понад
п'ятдесят років (якщо вони не одержують
пенсії), особи звільнені від роботи
через хворобу), відповідач ОСОБА_2 не
належить.

Відповідно до довідки №5277 від 10
вересня 2014 року, виданої Менською ВК
УДПтСУ в Чернігівській області (№91),
розмір заборгованості ОСОБА_3 за
період з 01 жовтня 2011 року по 31 липня 2014
року по харчуванню та
комунально-побутовим послугам
становить 12334,70 грн..

Таким чином, враховуючи, що відповідач
ОСОБА_2, відбуваючи покарання в
Менській ВК №91, знаходиться на
утриманні установи виконання покарань
та має пенсійні нарахування, суд
приходить до висновку, що з відповідача
на користь Менської ВК УДПтСУ в
Чернігівській області (№91) підлягає
стягненню 12344,70 грн. у відшкодування
вартості харчування та
комунально-побутових послуг за період
з 01 жовтня 2011 року по 31 липня 2014 року.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий
збір підлягає стягненню з відповідача
на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.
15, 16 ЦК України, ст.ст. 212 - 215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позов прокурора Менського району
Чернігівської області в інтересах
держави в особі Менської виправної
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України в
Чернігівській області (№91) до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
комунально-побутові послуги та
харчування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Менської
виправної колонії Управління
державної пенітенціарної служби
України в Чернігівській області (№91)
12344,70 грн. у відшкодування вартості
харчування та комунально-побутових
послуг за період з 01 жовтня 2011 року по 31
липня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
243,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області через Менський районний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з моменту його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутніми у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з моменту отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Я. Парфененко