АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Головуючий у1-й інстанції - Богдан О.О.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

СаліховаВ.В.

при секретарі
Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 та апеляційною скаргою ОСОБА_6
на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 22 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 22 липня 2014 року частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя.

Суд поділив майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
а саме: квартиру АДРЕСА_3; квартиру
АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2.

Судом визнано за ОСОБА_5 право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_3, загальною площею 73,60 кв.м.,
житловою площею 40,10 кв.м.; на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,50
кв.м., житловою площею 21 кв.м.; на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_2 загальною
площею 33,30 кв.м., житловою 14,10 кв.м.

Судом визнано за ОСОБА_6 право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_3, загальною площею 73,60 кв.м.,
житловою площею 40,10 кв.м.; на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,50
кв.м., житловою площею 21 кв.м.; на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_2 загальною
площею 33,30 кв.м., житловою 14,10 кв.м.

Суд стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
судовий збір розмірі 1720 грн. 50 коп.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_5
через свого представника ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного та
необґрунтованого рішення, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні
задовольнити у повному обсязі (а.с. 83-85).

ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушенням норм процесуального
права, що призвело до постановлення
незаконного та необґрунтованого
рішення, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким визнати особистою приватною
власністю апелянта квартиру АДРЕСА_2,
інше майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, а саме
квартиру АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_1,
поділити в рівних частках.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення учасників судового розгляду:
позивача та представника позивача -
ОСОБА_4, які підтримали подану
апеляційну скаргу та просили суд її
задовольнити, проти задоволення
апеляційної скарги відповідача
заперечували; відповідача - ОСОБА_6.,
який підтримав подану ним апеляційну
скаргу та просив суд її задовольнити,
проти задоволення апеляційної скарги
позивача заперечував, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційні
скарги сторін слід відхилити з таких
підстав.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

Спірним майном у справі є:

- трикімнатна квартира АДРЕСА_3,
загальною площею 73,60 кв.м, житловою 40,10
кв.м, придбана відповідно до договору
купівлі-продажу 25 липня 2002 року;

- однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 51,50 кв.м, житловою
площею 21,00 кв.м, яка відповідно до
свідоцтва про право власності від 25
січня 2006 року належить на праві
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних
частинах;

- однокімнатна квартира АДРЕСА_2,
загальною площею 33,30 кв.м, житловою
площею 14,10 кв.м., придбана відповідно до
договору купівлі-продажу від 13 грудня
2002 року ОСОБА_6

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
зареєстрований 21 грудня 1990 року
відділом ЗАГСу виконкому Запоріжської
міської ради народних депутатів.

Шлюб розірваний рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 21 листопада
2013 року.

В шлюбі народилось двоє дітей: донька
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які на час розгляду справи
є повнолітніми.

На підтвердження факту спільного
проживання з відповідачем та ведення
спільного господарства, бюджету
свідчать спільні замовлення від імені
позивачки та відповідача на купівлю
речей - матраца, що підтверджується
замовленням від 15 червня 2004 року в
Салоні «Лато» за підписом обох сторін,
меблів - за договором купівлі-продажу
від 15 червня 2004 року, також підписаним
сторонами, з позначкою «ОСОБА_6 (муж)»,
де адресою місця проживання зазначено
кв. АДРЕСА_3.

Договором оренди жилого приміщення
квартири АДРЕСА_1 від 26 липня 2010 року
підтверджується факт передачі в оренду
Васкесом Е. даної квартири до 26 січня 2011
року.

Відповідно до довідки форми №3 ОСОБА_5
зареєстрована з 2009 року у квартирі
АДРЕСА_1. Квитанціями з січня 2010 року по
квітень 2011року по сплаті комунальних
послуг підтверджується сплата
останніх ОСОБА_5, що не заперечує
відповідач.

Рахунками-замовленнями від 07 березня
2009 року та 11 травня 2009 року
підтверджується придбання ОСОБА_5
меблів та виконання робіт за адресою
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки форми №3 у
квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_6
та ОСОБА_9, як чоловік та дочка,
особистий рахунок значиться на ОСОБА_5

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
щодо обсягу спільного майна подружжя,
відсутності підстав вважати квартиру
АДРЕСА_2 особистою приватною власністю
ОСОБА_6 та відсутності підстав
відступити від засад рівності часток
подружжя, є доведеними.

Доводи апеляційної скарги
відповідача про те, що квартира
АДРЕСА_2 придбана за позичені кошти у
період окремого проживання сторін з 2002
року і по теперішній час, що
підтверджується показаннями свідків,
не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції в якості підстав
для визнання цієї квартири особистою
приватною власністю ОСОБА_6 враховуючи
наступне.

За правилом ч.2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік, у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Відповідно до положень ч.6 ст.57 СК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка може бути визнане
майно, набуте нею, ним за час їхнього
окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин.

Жодного беззаперечного доказу
окремого проживання сторін у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин у період з 2002 року і по
теперішній час суду не надано. Допитані
у якості свідків особи з близького
оточення сторін підтвердили, що
сторони підтримували шлюбні відносини
до 2011 року.

При цьому придбану у 2006 році квартиру
АДРЕСА_1 відповідач визнає спільним
майном подружжя.

Таким чином правові підстави для
застосування до спірних правовідносин
ч.6 ст. 57 СК України та визнання
особистою приватною власністю ОСОБА_6
квартиру АДРЕСА_2 відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що факт придбання відповідачем
квартири АДРЕСА_2 за спільні кошти
подружжя у період спільного проживання
сторін без повідомлення про це дружини,
суду слід було розцінювати як
приховування майна та застосувати у
якості підстав для відступу від засад
рівності часток подружжя, не можуть
бути прийняті у якості підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_5,
оскільки указана квартира є в
наявності та може бути предметом
поділу у даному спорі.

Інших доводів щодо неправильності
оскаржуваного рішення апеляційні
скарги сторін не мітять.

Водночас, за правилом ч. 3 ст. 303 ЦПК
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до п. п. 3-4 ч.1 ст. 309 ЦПК
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо не застосовано
закон, який підлягав застосуванню (ч.2
ст. 309 ЦПК).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

У даному конкретному випадку сторони
при набутті квартири АДРЕСА_3 та при
набутті квартири АДРЕСА_1 за взаємною
домовленістю вирішили, що їх частки є
рівними і у документах, які посвідчують
право власності на указані квартири,
зазначено, що ці квартири належать
сторонам у рівних частинах (а.с.37, 40-41).

Таким чином, стосовно майна: квартири
АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_1, ідеальні
частки подружжя в цьому майні
визначені самими сторонами.

Заявляючи позов про поділ спільного
майна подружжя ОСОБА_5 просила суд
відступити від засад рівності часток
подружжя та збільшити її частку. При
цьому позивач не зазначила суду, до
якої конкретно частини спільного майна
вона просить збільшити її частку (до 2/3,
3/4, 4/5 частин тощо).

Без зазначення, яку частину кожна із
спірних квартир складає у спільному
майні подружжя, позивач просила суд в
порядку поділу спільного майна
подружжя виділити їй квартиру АДРЕСА_3
та квартиру АДРЕСА_1, а відповідачу -
квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до роз'яснень п.25 Постанови
№11 Пленуму Верховного Суду України від
21 грудня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" вирішуючи питання про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

При проведенні поділу спільного
майна подружжя районний суд правильно
визначив його обсяг.

Оскільки жодна із сторін не
заявила свою згоду на отримання
грошової компенсації вартості її
частки у спільному майні і жодна із
сторін попередньо не внесла відповідну
грошову суму на депозитний рахунок
суду, районний суд прийшов до
правильного висновку про визнання
ідеальних часток подружжя у
неподільному майні без його реального
поділу і залишення майна у їх спільній
частковій власності.

Однак, ухвалюючи рішення районний суд
не урахував тієї обставини, щоідеальні
частки подружжя у майні - квартирі
АДРЕСА_3 та квартирі АДРЕСА_1, визначені
самим подружжям під час набуття цього
майна.

Тому, ураховуючи відсутність підстав
відступити від засад рівності часток
подружжя та збільшити частку позивача
у спільному майні, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 про виділення їй
указаного майна в порядку поділу
спільного майна подружжя слід
відмовити.

Враховуючи викладене, оскаржуване
рішення слід скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в порядку поділу
спільного сумісного майна подружжя
визначити ідеальні частки подружжя у
квартирі АДРЕСА_2 - по Ѕ частині кожному
з подружжя, відповідно до вимог ч.1 ст. 70
СК України.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-316 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 22 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ
частину квартири номер АДРЕСА_2, яка
складається з однієї кімнати,
загальною площею 33,30 кв. метрів, жилою
площею 14,10 кв. метрів;

- визнати за ОСОБА_6 право власності на Ѕ
частину квартири номер АДРЕСА_2, яка
складається з однієї кімнати,
загальною площею 33,30 кв. метрів, жилою
площею 14,10 кв. метрів.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 375
грн. (Триста сімдесят п'ять грн.) на
відшкодування судових витрат по сплаті
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А.
Пікуль

Судді: Т.О.
Невідома

В.В.
Саліхов