Справа № 314/1646/14-ц
Провадження № 2/314/795/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( Заочне
рішення)

14 квітня 2014 року
м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької
області в складі:

головуючого судді Беспалько Т.Д.,

при секретарі Печонкіної В.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Вільнянську справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу

ВСТАНОВИВ:

У своєму позові позивач вказує, що 01
серпня 2013 року між нею, у якості
позикодавця, та відповідачем по справі,
у якості позичальника, було укладено
договір позики в сумі 10 000 (десять тисяч
) гривень.

Згідно п. 4 договору позики, засобом
забезпечення виконання зобов'язань
позичальником ОСОБА_2 було визначено
його зобов'язання передати позикодавцю
у власність, у разі несвоєчасного
виконання умов договору торговельний
кіоск за адресою : АДРЕСА_1.

Відповідно до п.3 договору позики,
датою повернення позики є 01 лютого 2014
року.

Відповідач умови договору не виконав і
до теперішнього часу не повернув
позикодавцю отримані кошти. На
неодноразові прохання позикодавця
повернути позичені кошти, відповідач
повідомляв, що не має змоги
розрахуватися.

Обов'язок позичальника повернути
позику передбачений статтею 1049
Цивільного кодексу України.

Згідно статті 572 ЦКУ, в силу застави,
кредитор має право у випадку
невиконання боржником зобов'язання,
забезпеченого заставою, отримати
задоволення за рахунок заставленого
майна.

В судовому засіданні позивач
наполягає на позові, відповідач в
судове засідання не з»явився, про час
та місце слухання справи попереджений
належним чином.

Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд
розглядає дану цивільну справу за
наявністю у справі доказів, ухвалює
заочне рішення, позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Заслухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню, оскільки
підтверджується наступними
обставинами:

Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. 01 серпня 2013 року між
позивачем, у якості позикодавця, та
відповідачем по справі, у якості
позичальника, було укладено договір
позики в сумі 10 000 (десять тисяч )
гривень.

Згідно п. 4 договору позики, засобом
забезпечення виконання зобов'язань
позичальником ОСОБА_2 було визначено
його зобов'язання передати позикодавцю
у власність, у разі несвоєчасного
виконання умов договору торговельний
кіоск за адресою : АДРЕСА_1.

Відповідно до п.3 договору позики,
датою повернення позики є 01 лютого 2014
року.

Відповідач умови договору не виконав і
до теперішнього часу не повернув
позикодавцю отримані кошти.

Зобов'язання позичальника повернути
позику передбачено статтею 1049 ЦК
України.

Згідно статті 572 ЦК України в силу
застави кредитор має право у випадку
невиконання боржником зобов'язання,
забезпеченого заставою. отримати
задоволення за рахунок заставленого
майна.

За таких обставинах суд вважає, що для
задоволення позову є підстави.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 16, 181,
ч.2 ст.182, 572, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
торговельний кіоск за адресою :
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя:
Т.Д. Беспалько

14.04.2014 року

Суддя : Т. Д.
Беспалько

14.04.2014