АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/7167/14
Головуючий І інстанції - Нікуліна Л.П.
Справа: № 646/7344/13-ц
Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової
Л.І.

Трішкової І.Ю.

при секретарі -
Черепаха С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Червонозаводського районного суду
міста Харкова від 30 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до прокуратури Харківської
області, прокуратури Шевченківського
району Харківської області,
Шевченківського РВ УМВС України в
Харківській області, Головного
управління МВС України в Харківській
області, Державної казначейської
служби України про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулася до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що у 2004 році слідчим відділом
прокуратури Харківської області була
порушена кримінальна справа №18040035
відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за
ознаками злочину, передбаченого ч.5
ст.191 КК України, а відносно ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 і за ознаками злочину,
передбаченого ч.2 ст. 366 КК України;
пред'явлено обвинувачення за вказаними
статтями; складено обвинувальний
висновок і кримінальна справа
направлена на розгляд Куп*янського
міськрайонного суду Харківської
області. Постановою Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 26 грудня 2008 року вказана
кримінальна справа направлена
прокурору Харківської області для
проведення додаткового розслідування.
Прокурор Харківської області подав на
цю постанову апеляційну скаргу, яка
апеляційним судом Харківської області
залишена без задоволення. 1 жовтня 2009
року кримінальна справа направлена до
прокуратури Шевченківського району
Харківської області. З листопада 2010
року дії ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
перекваліфіковані на ч.З ст.190 КК
України і кримінальна справа
направлена до слідчого відділу
Шевченківського РВ ГУМВС України у
Харківській області. 23 грудня 2010 року
постановою начальника слідчого
відділу Шевченківського РВ ГУМВС
України у Харківській області
кримінальну справу закрито за
недоведеністю вини обвинувачених
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відсутністю у
їх діях складу злочину. Внаслідок
незаконного притягнення ОСОБА_2. ОСОБА_3
ОСОБА_4 до кримінальної
відповідальності їм була спричинена
майнова і моральна шкода, яку вони
оцінюють у 10000 грн. кожному і 208000 грн.
кожному відповідно. Незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності їм спричинена
моральна шкода: досудове слідство
тривало шість років; притягнення їх до
кримінальної відповідальності
негативно вплинуло на їх ділову
репутацію, внаслідок чого вони не могли
працевлаштуватися і заробляти гроші на
життя; в цей час різко погіршився їхній
стан здоров'я; підписка про невиїзд
обмежувала їх у пересуванні. Все це
спричинило їм моральні і фізичні
страждання та вимагало додаткових
зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на вказані обставини та
ст.56 Конституції України, ст.ст. 1-4, 13
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянину, незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду", ст. ст. 23. 1167, 1168 ЦК
України, позивачі просили стягнути з
Державного казначейства України шкоду,
спричинену незаконними діями
прокуратури Харківської області,
прокуратури Шевченківського району
Харківської області, Шевченківським РВ
ГУМВС України у Харківській області.
Головним управлінням МВС України у
Харківській області ОСОБА_2 ОСОБА_3.
ОСОБА_4: майнову - по 10000 грн. кожному;
моральну - по 208000 грн. кожному; витрати
на правову допомогу у цивільній справі
- по 1000 грн. кожному.

Рішенням Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 30 грудня 2013 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
ОСОБА_3. ОСОБА_4 було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просять
рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 30 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 30 грудня 2013 року
було скасовано рішенням апеляційного
суду Харківської області від 08 квітня
2014 року, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково на корисить
кожного з позивачів з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку було
стягнуто по 15000 грн. на відшкодування
моральної шкоди та по 1000 грн. на
відшкодування витрат на правову
допомогу. В іншій частині рішення суду
першої інстанції було залишено без
змін.

Таке рішення апеляційного суду Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 03 вересня 2014 року було
скасовано в частині вирішення вимог
про відшкодування моральної шкоди,
стягнення витрат на правову допомогу, в
цих частинах справа передана на новий
апеляційний розгляд, в іншій частині
рішення судів попередніх інстанцій
залишені без змін.

Таким чином, в цьому апеляційному
провадженні законність та
обгрунтованість рішення
Червонозаводського районного суду
міста Харкова від 30 грудня 2013 року
перевіряється лише в частині вирішення
вимог про відшкодування моральної
шкоди, стягнення витрат на правову
допомогу.

Обґрунтовуючи апеляційні скарги
позивачі посилаються на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Посилаються на ті
самі обставини, якими обґрунтовували
свої позовні вимоги.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, що з'явились,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
судова колегія вважає, що апеляційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, не заперечується
сторонами, що постановою старшого
слідчого відділу прокуратури
Харківської області від 11 березня 2004
року порушено кримінальну справу
№18040035 по факту вчинення посадовими
особами закритого акціонерного
товариства сільськогосподаське
підприємство "Шевченківське" злочину,
передбаченого ч.5 ст.191 КК України, тобто
зловживання чужим майном шляхом
зловживання службовим становищем,
вчиненого в особливо великих розмірах.

Постановою старшого слідчого відділу
прокуратури Харківської області від 19
липня 2004 року порушено кримінальну
справу №18040035 "Д-1" відносно директора
ОСОБА_2, головного бухгалтера ОСОБА_4,
начальника транспортного цеху ЗАТ СП
"Шевченківське'" ОСОБА_3 за ознаками ч.5
ст. 191 КК України, тобто привласнення
або розстрата чужого майна, яке було
ввірено особі чи перебувало в її
віданні вчинено у особливо великих
розмірах.

Постановою старшого слідчого відділу
прокуратури Харківської області від 28
липня 2004 року порушено кримінальну
справу №18040035 відносно головного
бухгалтера ОСОБА_4 і начальника
транспортного цеху ОСОБА_3 за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК
України, тобто службове підроблення,
яке спричинило тяжкі наслідки.

Постановами старшого слідчого відділу
прокуратури Харківської області від 28
липня 2004 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 обрано
запобіжний захід - підписка про
невиїзд.

Постановами старшого слідчого відділу
прокуратури Харківської області від 29
липня 2004 року ОСОБА_3 пред'явлено
обвинувачення за ч.5 ст. 191, ч.2 ст.366 КК
України, ОСОБА_2 - за ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_4 - за ч.5 ст.191. ч.2 ст.366 КК України.

30 липня 2004 року старшим слідчим
прокуратури Харківської області
складено обвинувальний висновок,
затверджений заступником прокурора
Харківської області, і кримінальна
справа за обвинуваченням ОСОБА_2 у
скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.191
КК України, ОСОБА_4, ОСОБА_3 у скоєнні
злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366
КК України, направлено до суду.

Постановою Куп*янського
міськрайонного суду Харківської
області від 26 грудня 2008 року
кримінальна справа по обвинуваченю
ОСОБА_2 за ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_3.
ОСОБА_4 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України
повернута прокурору Харківської
області на додаткове розслідування.
При цьому запобіжний захід ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишено підписку про
невиїзд.

28 вересня 2009 року прокуратура
Харківської області направила вказану
кримінальну справу для організації
додаткового розслідування прокурору
Шевченківського району Харківської
області.

1 жовтня 2009 року слідчим прокуратури
Шевченківського району Харківської
області кримінальна справа прийнята до
провадження.

Постановою слідчого прокуратури
Харківської області від 17 грудня 2009
року кримінальна справа відносно
ОСОБА_2, обвинуваченого за ч.5 ст.191 КК
України, ОСОБА_3 ОСОБА_4, обвинувачених
за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України закрита з
підстав, передбачених п.2 ст.6. п.2 ст.213
ЦПК України - за недоведеністю і за
відсутністю у діях обвинувачених
складу злочину.

Постановою прокурора відділу 04/3/1
прокуратури Харківської області від 11
березня 2010 року вказана постанова про
закриття кримінальної справи
скасована і справа направлена
прокурору Шевченківського району.

Постановою слідчого прокуратури
Шевченківського району Харківської
області від 15 березня 2010 року досудове
слідство по кримінальній справі
поновлено.

Постановою слідчого прокуратури
Шевченківського району Харківської
області від 7 квітня 2010 року дії ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 перекваліфіковані з ч.5
сг.191 КК України на ч.4 ст.191 КК України, а
постановою від 3 листопада 2010 року - з ч.4
ст.191 на ч.З ст.191 КК України.

Постановою прокурора Шевченківського
району Харківської області від 3
листопада 2010 року кримінальна справа
направлена для організації досудового
слідства відділу Шевченківського РВ ГУ
МВС України у Харківській області.

Постановою слідчого прокуратури
Шевченківського району Харківської
області від 7 квітня 2010 року
кримінальна справа за обвинуваченням
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за ч.2 ст.366 КК України
закрито за відсутністю у їх діях складу
злочину.

Постановою начальника слідчого
відділу Шевченківського РВ МВС України
у Харківській області від 23 грудня 2010
року кримінальна справа відносно
ОСОБА_2. ОСОБА_3, ОСОБА_4 обвинувачених за
ч.З ст.190 КК України, закрито за п.2 ст.6.,
п.2 ст.213 КПК України за недоведеністю та
відсутністю складу злочину у їх діях.
Міра запобіжного заходу щодо них -
підписка про невиїзд скасована .

Зазначені обставини сторонами не
оспорюються.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачами не доведено у встановленому
законом порядку незаконність дій
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність або
органів досудового розслідування в
ході проведення досудового
розслідування кримінальної справи у
відношенні позивачів.

Проте до такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального права.

За вимогами Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду», ч.
ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода в
порядку, передбаченому цими нормами,
може бути відшкодована лише внаслідок
обставин, визначених ст. 1 цього Закону,
а право на її відшкодування виникає у
випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
передбачено, що підлягає відшкодування
шкода, завдана громадянинові внаслідок
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

Так, ст. 4 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
передбачено, що відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, суд повинен визначити страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що
призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру, при
цьому суд зобов'язаний враховувати, що
таке відшкодування проводиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць на момент перебування
під слідством чи судом (ст. 13 цього
Закону).

Згідно роз*ясень, що містяться у п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», у випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати чи неоподатковуваним
мінімумом доходів громадян, суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати чи неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, що діють на час
розгляду справи.

Крім того, визначаючи розмір
відшкодування, суд має керуватися
принципами рівності, поміркованості,
розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди
має бути не більш, ніж достатнім для
розумного задоволення потреб
потерпілої особи і не повинен
призводити до її збагачення.

За обставин незаконного перебування
позивачів під слідством, застосування
щодо них запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд, висновки суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову є
необґрунтованими.

Сам факт обвинувачення позивачів у
вчиненні злочину, який вони не
скоювали, перебування під слідством
протягом більш ніж 6 років,
застосування до них запобіжного заходу
у вигляді підписки про невиїзд
вочевидь мали наслідком пов*язані з цим
душевні та моральні страждання і
переживання.

За таких обставин, судова колегія
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню, з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку на
користь позивачів на відшкодування
моральної шкоди підлягає стягненню по
93 800 грн. кожному.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Згідно із ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Вона допускається до участі в розгляді
справи ухвалою суду за заявою особи,
яка бере участь у справі.

Оскільки матеріали справи не містять
даних про те, що ОСОБА_6 був допущений до
участі в розгляді справи як особа, яка
надає правову допомогу на підставі
ухвали суду, із журналів судового
засідання вбачається, що останній діяв
як представник позивачів, тому судова
колегія вважає, що підстави для
стягнення витрат на правову допомогу
позивачів відсутні.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне скасувати рішення
суду першої інстанції підставою для
чого, згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального права. Необхідно
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову із зазначених вище
підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
судова колегія судової палати у
цивільних справах, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 30 грудня 2013 року
в частині відмови у стягненні
відшкодування моральної шкоди
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на відшкодування
моральної шкоди по 93 800 грн. кожному.

У стягненні на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 витрат на правову допомогу у
цивільній справі - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді