Справа № 303/5473/14-ц
№ 2/303/2980/14
Рядок стат.звіту - 53
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 жовтня 2014 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі
головуючої судді Гутій О.В., при
секретарі Фозекош І.І., з участю
позивача ОСОБА_1, його представника
ОСОБА_2, представника відповідача Заяць
В.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мукачево цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського
військового лісництва про поновлення
на роботі та поновлення строків
звернення до суду із захистом своїх
законних прав та інтересів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Ужгородського військового лісництва, в
якому просить поновити строки
звернення до суду за захистом своїх
законних прав та інтересів та поновити
його на посаді майстра лісу
Ужгородського військового лісництва з
дати звільнення, тобто з 08 січня 2014 року
та стягнути з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Позов мотивує тим, що 18 травня 2007 року
позивача, ОСОБА_1, прийнято на посаду
лісника Ужгородського військового
лісництва, згідно наказу №20-к від 17.05.2007
року, тобто був прийнятий на роботу по
трудовому договору на невизначений
строк. 01 травня 2013 року його переведено
на посаду майстра лісу. 31 грудня 2013 року
ОСОБА_1 було повідомлено про те, що його
звільнено за згодою профспілкового
комітету із займаної посади. У зв'язку з
новорічними святами за трудовою
книжкою останнього попросили прийти 08
січня 2014 року. З'явившись за трудовою
книжкою його повідомили, що із
зазначеною у трудовій книжці підставою
звільнення (відповідно до запису №6
ОСОБА_1 звільнено з роботи згідно ст. 43
КЗпП України) він не зможе влаштуватися
на роботу. Директор ОСОБА_4 почав
відверто шантажувати позивача та
змушував написати заяву про звільнення
з посади за власним бажанням під
психологічним тиском. У такому випадку
останній обіцяв скасувати попередній
запис у трудовій книжці та здійснити
новий про звільнення з посади за
власним бажанням. Будучи необізнаним у
правових нормах, під впливом директора,
позивач написав заяву про звільнення з
посади за власним бажанням 08 січня 2014
року. Однак відповідно до запису №8 у
його трудовій книжці, ОСОБА_1 було
звільнено з посади 08 січня 2014 року
наказом №71-к від 31 грудня 2013 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 позов
підтримали і просили його задоволити з
мотивів, викладених у позовній заяві.
Зазначили, що позивач пропустив строк
звернення із позовом до суду через те,
що його дружина перебувала на
стаціонарному лікуванні, а також через
неналежу правову допомогу.

Представник відповідача Заяць В.І в
судовому засіданні позов не визнав, у
його задоволенні просив відмовити з
підстав, викладених у запереченні.

Заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до такого висновку.

У судовому засіданні належними
доказами встановлено, що 18 травня 2007
року позивача ОСОБА_1 прийнято на
посаду лісника Ужгородського
військового лісництва, згідно наказу
№20-к від 17.05.2007 року. 01 травня 2013 року
його переведено на посаду майстра лісу
(а.с.6).

Відповідно до запису в трудовій книжці
№6 ОСОБА_1 звільнено 08.01.2014 року з роботи
згідно ст. 43 КЗпП України (з ініціативи
власника за попередньою згодою
профспілкового органу) (а.с.6). однак
даний запис було анульовано.

Крім того, судом встановлено, що 31
грудня 2013 року позивач написав заяву
про звільнення його з роботи за власним
бажанням з 08.01.2014 року (а.с. 37).

Відповідно до наказу № 71/К від 31.грудня
2013 року позивача було звільнено з
роботи з 08.01.2014 року згідно із ст. 38 КЗпП
України (за власним бажанням) (а.с. 16).

Про це також було зроблено запис у
трудовій книжці за № 8 від 08.01.2014 року.

Трудову книжку позивач отримав 08 січня
2014 року.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

З аналізу вищевказаної норми
вбачається, що встановлення такого
строку є правом роботодавця, а не його
обов'язком, а тому не може вважатися
порушенням відповідачем вимог ст. 38
КЗпП України звільнення позивача у
строк, який він просив у своїй заяві про
звільнення.

Крім того, не заслуговує на увагу
посилання позивача, що директором
Ужгородського військового лісництва
законодавства про працю при його
звільненні, про що було складено
протокол, оскільки відповідно до
постанови судді Перечинського
районного суду від 05 травня 2014 року
провадження по справі відносно
директора Ужгородського військового
лісництва ОСОБА_4 за ст. 41 ч. 1 КУпАП було
закрито у зв'язку з відсутністю складу
правопорушення (а.с. 27-29). Дана постанова
суду була залишена без змін постановою
апеляційного суду Закараптської
області (а.с. 30-31).

Також згідно із п. 12 Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» по справах про
звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні
перевіряти доводи працівника про те, що
власник або уповноважений ним орган
примусили його подати заяву про
розірвання трудового договору. Подача
працівником заяви з метою уникнути
відповідальності за винні дії не може
розцінюватись як примус до цього і не
позбавляє власника або уповноважений
ним орган права звільнити його за винні
дії з підстав, передбачених законом, до
закінчення встановленого ст.38 КЗпП
строку, а також застосувати до нього
протягом цього строку в установленому
порядку інше дисциплінарне стягнення.

Отже, позивач, всупереч вимогам ст.ст.
10,11,59,60 ЦПК України, згідно яких суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі; кожна з сторін зобов'язана
довесті ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; доказування не може
грунтуватися на припущеннях, а
обставини справи, які мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування, не довів, що його
звільнення відбулося з порушенням
вимог законодавства.

Крім того, відповідно до ст.233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк
поширюється на всі випадки звільнення
незалежно від підстав припинення
трудового договору.

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний (міський) суд може поновити ці
строки. Якщо місячний чи тримісячний
строк пропущено без поважних причин, у
позові може бути відмовлено з цих
підстав.

Судом встановлено, що позивач
звернувся з цим позовом 26.08.2014 року,
зазначаючи, що пропустив строк
звернення з поважних причин, тобто у
зв'язку з хворобою дружини.

Однак, враховуючи те, що трудову книжку
позивач отримав 08.01.2014 року , а згідно
довідки № 35 від 01.10.2014 року дружина
позивача ОСОБА_5 перебувала на
лікуванні з 07.03.2014 року по 19.03.2014 року, то
суд вважає, що поважні причини пропуску
строку звернення до суду із таким
позовом відсутні.

Крім того, як з'ясовано в судовому
засіданні, позивач вже звертався з
аналогічним позовом до Мукачівського
міськрайонного суду, який відповідно
до ухвали від 21 травня 2014 року було
залишено без розгляду у зв'язку з
повторною неявкою позивача в судове
засідання.

Таким чином вимоги позивача є
безпідставними і не підлягають до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 209, 215-218
ЦПК України, ст.ст. 38, 233-235 КЗпП України,
суд,-

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Ужгородського військового лісництва
про поновлення на роботі та поновлення
строків звернення до суду із захистом
своїх законних прав та інтересів
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуюча
О.В.Гутій