АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Козленко Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних спав
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Іванченка М.М.,
Рубан С.М.

при секретарі: Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 17 липня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві про здійснення
тлумачення змісту правочину, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач через свого представника,
звернувся до Солом'янського районного
суду м. Києва із зазначеним позовом та
просив суд здійснити тлумачення змісту
заповіту від імені ОСОБА_6 на ім'я
ОСОБА_4, посвідчений державним
нотаріусом Дев'ятої Київської
державної нотаріальної контори 05
травня 2004 року, зареєстрований в
реєстрі за № 7-769, а саме:

- хто з семи фізичних осіб вказаний у
заповіті, як спадкоємець?

- хто з семи фізичних осіб має право
прийняти спадщину по заповіту?

- чи є можливість визначити справжню
волю ОСОБА_6, який вчинив правочин уклав
заповіт?

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 23 лютого 2006 року в
лікарні Сватівського р-ну Луганської
обл. помер батько позивача - ОСОБА_6. Як
спадкоємець першої черги позивач
звернувся до П'ятої КДНК міста Києва з
заявою про прийняття спадщини, де йому
було повідомлено, що 05.05.2004 його батько
ОСОБА_6 в Дев'ятій КДНК міста Києва
склав заповіт на користь ОСОБА_4, який
зареєстровано в реєстрі за № 7-769.

Відповідно до умов заповіту батько
позивача - ОСОБА_6 заповів належну йому
на праві власності 1/2 частину АДРЕСА_1
відповідачу, яка не є спадкоємцем
першої черги. Але батько позивача
завжди хотів заповідати своє майно
сину ОСОБА_2, спадкоємцю першої черги.

В зв'язку з наявністю незрозумілостей
та суперечок після відкриття спадщини,
оскільки особа яка вказана як
спадкоємець, є незрозумілою, позивач
вважає заповіт зареєстрований в
реєстрі за № 7-769 - недійсним.

Позивач вважає, що його батько - ОСОБА_6
вказав особу спадкоємця після його
смерті - декількох осіб, яких на
території України проживає шість осіб
на території Російської Федерації -
відома одна особа, тому заповіт
потребує тлумачення, у зв'язку з чим
виникла необхідність звернутися до
суду.

17.07.2014 ухвалою Солом'янського районного
суду м. Києва роз'єднані поєднані в
одному провадженні позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 (АДРЕСА_2), третя особа
Головне управління юстиції у м. Києві
про здійснення тлумачення змісту
правочину, в самостійне провадження.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5,
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, третя особа:
Головне управління юстиції в м. Києві
про здійснення тлумачення змісту
правочину - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просила його
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити. В скарзі
посилалася на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим.

Зазначила, що судом неодноразово
порушено право на виклик до суду всіх
відповідачів. Судом проігноровано
неодноразові клопотання позивача про
обов'язкову явку всіх відповідачів на
судове засідання. Посилалась на те, що
відносно відповідача № 7 - ОСОБА_10
(громадянки Росії) справу будо виділено
в окреме провадження 17.07.2014 року, але
суд прийняв остаточне рішення по
справі, без виклику до суду Відповідача
№ 7. Вказувала на те, що головуючому
судді неодноразово заявлено відвід в
зв'язку з порушенням процесуальних
прав позивача , який безпідставно не
задоволений. Судом порушено право
позивача на належний судовий захист.
Клопотання позивача суд ігнорував, не
приєднував письмові клопотання надані
у судовому засіданні, всі клопотання
позивача як письмові так і усні - не
розглянув, що є упередженістю
головуючого судді у даній справі.
Посилалася на те, що не враховані
конкретні обставини справи, порушені
права інших шести спадкоємців, які
також є ОСОБА_4 Суд не зміг здійснити
тлумачення заповіту та вмотивовано
прийняти рішення в зв'язку з чим ним
було обрано саме відповідача № 1, як
спадкоємця. Наявність родинних
стосунків у заповіті не вказано, але
суд необґрунтовано та невмотивовано
прийняв рішення що відповідач № 1 - є
тим самим єдиним спадкоємцем вказаним
у заповіті. Суд не врахував того, що в
даний час заповіт визнається недійсним
в Солом'янському районному суді міста
Києва - як не зрозумілий, так як не
можливо встановити особу на яку він
виписано. Тобто, суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку, що
позовні вимоги не ґрунтуються на
умовах закону та безпідставно відмовив
у задоволенні позову.

В судове засідання апеляційного суду,
яке було призначено на 14 жовтня 2014 року
на 11год.10хв. ОСОБА_1 -
представник позивача не зґявилась, про
розгляд справи повідомлена. Клопотання
останньої про відкладення розгляду
справи, через виклик її 15 жовтня 2014 року
на 10 год. 30 хв. до іншого суду в
Луганській області, колегія не приймає,
так як явка до апеляційного суду не є
обовґязковою, і зазначена причина не
визнана поважною з урахуванням виклику
особи до іншого суду на інший день, та
відсутності будь-яких посилань в
клопотанні на неможливість прибути в
інше судове засідання, виїхавши з м.
Києва після закінчення судового
засідання в даній справі.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом статті 317 ЦК України право
розпоряджання майном є однією зі
складових права власності, поряд із
правом володіння і користування
майном.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_7, за життя, а саме 05.05.2004 він
заповів ОСОБА_4, належну йому на праві
власності частину квартири АДРЕСА_1,
заповіт посвідчений нотаріально та
зареєстрований в реєстрі за № 7-769 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_6, у відповідну
нотаріальну контору, однак в різний
проміжок часу, для прийняття спадщини
звернулися ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
(а.с.9, 14, 15).

З матеріалів справи вбачається, що між
вказаними особами певний час тривають
судові процеси щодо спадкового майна
померлого ОСОБА_6

Так, рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 28.07.2010 по цивільній
справі за об'єднаним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві, Дев'ята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання заповіту недійсним. Орган
опіки та піклування Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, Дев'ята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання особи такою, що втратила право
на спадкування та визнання права на
спадщину та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, П'ята Київська
державна нотаріальна контора про
продовження строку для прийняття
спадщини.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві, Дев'ята Київська
державна нотаріальна контора, Орган
опіки та піклування Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації про визнання заповіту
недійсним - відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, Дев'ята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання особи такою, що втратила право
на спадкування та визнання права на
спадщину - відмовлено.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління юстиції в м. Києві,
П'ята Київська державна нотаріальна
контора про продовження строку для
прийняття спадщини - задоволено.

Визначено ОСОБА_4 додатковий строк для
подання заяви про прийняття спадщини
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7,
терміном три місяці, які
відраховуються з моменту набрання цим
рішенням законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
15.09.2011 року рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 28.07.2010
залишено без змін.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 03.10.2012 по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Головне управління юстиції у м.
Києві про визнання заповіту недійсним
у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
11.09.2013 Рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 03.10.2012 по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві про визнання
заповіту недійсним - залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_6, за життя не скористався правом,
передбаченим ст.1254 ЦК України, згідно з
якою заповідач мав право у будь-який
час скасувати заповіт, скласти новий
заповіт, чи внести до заповіту зміни.

Допитані в судовому засіданні свідки,
які не є родичами заповідача, надали
пояснення про те, що на їх думку
померлий не міг вчинити заповіт не на
користь ОСОБА_2 або ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що правові підстави для
тлумачення заповіту в контексті
викладених позовних вимог відсутні,
оскільки заповіт не ускладнений
неоднаковим використанням у ньому
слів, понять термінів, які є
загальноприйнятими у сфері речових
відносин; не містить неузгодженості
між окремими його частинами,
суперечності та неточності, які значно
ускладнюють волю заповідача після
відкриття спадщини. Крім того, судом
враховано також і те, що шляхом
тлумачення заповіту суд не може
вирішувати цивільний спір про право
власності чи інший, який дійсно існує
між сторонами.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, так як він в
повній мірі відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам Закону.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10
Цивільного процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60
ЦПК України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК
України зміст правочину може бути
витлумачений стороною (сторонами). На
вимогу однієї або обох сторін суд може
постановити рішення про тлумачення
змісту правочину.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України
тлумачення заповіту може бути
здійснене після відкриття спадщини
самими спадкоємцями. У разі спору між
спадкоємцями тлумачення заповіту
здійснюється судом відповідно до
статті 213 цього Кодексу.

Однак, тлумачення заповіту судом не
повинно змінювати волі заповідача,
тобто підміняти собою сам заповіт. Суд
не може брати на себе права власника
щодо розпоряджання його майном на
випадок смерті. Тлумачення заповіту є
лише інструментом з'ясування волі
заповідача після його смерті. Отже, суд,
здійснюючи тлумачення заповіту, не
повинен виходити за межі цього процесу
та змінювати (доповнювати) зміст
заповіту, що може спотворити волю
заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної
волі заповідача щодо долі спадщини
може бути зумовлене, перш за все,
неоднаковим використанням у ньому
слів, понять та термінів, які є
загальноприйнятими у сфері речових,
зобов'язальних, спадкових відносин
тощо. Цьому також можуть сприяти й
певні неузгодженості між змістом
окремих частин заповіту і змістом
заповіту в цілому, що ускладнюють
розуміння волі заповідача щодо долі
спадщини.

При цьому, частина 2 статті 213 ЦК України
не допускає, щоб при тлумаченні
правочину здійснювався пошук волі
учасника правочину, який не знайшов
відображення у тексті самого правочину
при тлумаченні заповіту не
допускається і внесення змін у зміст
заповіту, ураховуючи також, що
заповіт - це особисте розпорядження
фізичної особи щодо належного їй майна,
яким вона відповідно до законодавства
має право розпоряджатися на момент
укладення заповіту.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції неодноразово
порушено право на виклик до суду всіх
відповідачів та проігноровано
неодноразові клопотання позивача про
обов'язкову явку всіх відповідачів на
судове засідання на правильність
постановленого рішення не впливають,
оскільки суд першої інстанції
направляв всім учасникам процесу
судові повстки, а явка в судове
засідання відповідача є його правом а
не обов'язком. Крім того, визнавати явку
сторони в судове засідання можливо
лише для дачі ним особистих пояснень,
тобто пояснень, що стосуються предмета
та підстави позову.

Посилання в апеляційній скарзі про те,
що суд прийняв остаточне рішення по
справі, без виклику до суду відповідача
№ 7, колегія суддів не приймає, оскільки
ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва 17.07.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 (АДРЕСА_2), третя особа
Головне управління юстиції у м. Києві
про здійснення тлумачення змісту
правочину роз'єднані в самостійне
провадження і відповідно будуть
розглянуті судом першої інстанції по
суті.

Доводи апеляційної скарги про
порушення процесуальних норм при
вирішенні відводу судді, колегія не
приймає, так як суд обґрунтовано
відмовив в задоволенні заяви про
відвід. Клопотання позивача про
приєднання доказів були розглянуті у
встановленому законом порядку, що
підтверджується матеріалами справи.

Посилання в скарзі на те, що суд не зміг
здійснити тлумачення заповіту та
вмотивовано прийняти рішення в зв'язку
з чим ним було обрано саме відповідача
№ 1, як спадкоємця, є безпідставним,
оскільки суд в оскаржуваному рішенні
не встановлював особу спадкоємця, а
лише відмовив в задоволені позовних
вимог про здійснення тлумачення змісту
правочину, як таких, що не ґрунтуються
на вимогах закону.

Доводи скарги про те, що в даний час
заповіт визнається недійсним в
Солом'янському районному суді міста
Києва на правильність постановленого
рішення не впливають, оскільки розгляд
позову про визнання заповіту недійсним
жодним чином не впливає на вирішення
позову про його тлумачення. Крім того,
колегія враховує те, що клопотання про
зупинення провадження в даній справі
до розгляду позовних вимог про
визнання заповіту недійсним не
заявлялося, а тому суд зобов'язаний був
вирішувати спір по суті.

Інші доводи апеляційної скарги,
колегія суддів також не приймає,
оскільки вони є лише однобічними
твердженням заявника, який на власний
розсуд тлумачить норми матеріального
права, які регулюють порядок вирішення
спорів про тлумачення заповіту.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: