Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/4155/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Азенко
М.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_2
та його представника ОСОБА_3,
представника відповідача - Львівської
обласної Державної телерадіокомпанії
Крук М.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Львівської обласної Державної
телерадіокомпанії на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
14 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Львівської обласної
Державної телерадіокомпанії, за участю
третьої особи - директора Львівської
обласної Державної телерадіокомпанії
Шевчука Миколи Миколайовича про
поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

30 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом у якому із
урахуванням уточнених вимог від 28.01.2014
року просив:

поновити його на роботі у Львівській
обласній державній телерадіокомпанії
на посаді старшого редактора відділу
інформації творчого об»єднання
інформаційних, розважальних та
спортивних програм;

стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 30 червня 2013 року по день
поновлення на роботі;

зобов»язати відповідача відшкодувати
йому моральну шкоду в розмірі 2 000
гривень (а.с.1-5,126-131).

Оскаржуваним рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 14 лютого 2014
року позов задоволено повністю.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі у
Львівській обласній державній
телерадіокомпанії на посаді старшого
редактора відділу інформації творчого
об'єднання інформаційних, розважальних
та спортивних програм.

Стягнуто з Львівської обласної
державної телерадіокомпанії на
користь ОСОБА_2 24605,47 грн. середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Стягнуто з Львівської обласної
державної телерадіокомпанії на
користь ОСОБА_2 2000,00 грн. моральної
шкоди.

Рішення суду оскаржив відповідач -
Львівська обласна державна
телерадіокомпанія.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що на підставі судового рішення ОСОБА_2
поновлено на роботу на іншу посаду,
відмінну від тої яку він займав до
звільнення. Зокрема, позивача було
звільнено з посади завідувача
корпунктом творчого об»єднання
інформаційних, розважальних та
спортивних програм, а поновлено на
посаді старшого редактора відділу
інформації творчого об'єднання
інформаційних, розважальних та
спортивних програм.

Зважаючи на вік позивача - 75 років, в
силу природного старіння організму,
останній не здатний швидко й
оперативно виконувати розпорядження
власника, додержуватись трудової і
технологічної дисципліни, освоювати
нову техніку та новітні технології.

Крім того, при стягнення моральної
шкоди на користь позивача судом не
враховано, що останній перебував на
стаціонарному лікуванні з 06.08.2013 року
по 16.08.2013 року, не через звільнення з
роботи, а в силу особливостей організму
у такому віці.

Просить рішення Галицького районного
суду м. Львова від 14 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача - Львівської
обласної Державної телерадіокомпанії
Крук М.С. на підтримання апеляційної
скарги, пояснення позивача - ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_3, на її
заперечення, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань (ч.2 ст.308 ЦПК).

Як вірно установлено судом першої
інстанції позивач ОСОБА_2 з 17 лютого 1966
року працює у сфері журналістики,
Указом Президента України від 30 травня
2001 року №712 за вагомий внесок у
розвиток вітчизняної журналістики
йому присвоєно почесне звання
«Заслужений журналіст України» (а.с.29).

За високу професійну майстерність та
значні трудові досягнення ОСОБА_2,
будучи працівником Львівської
обласної телерадіокомпанії, у період з
2004 по 2011 роки нагороджений рядом
дипломів, грамот та золотою медаллю
(а.с.24-30).

Відповідно до наказу генерального
директора Львівської обласної
державної телерадіокомпанії №59-к від 02
червня 2011 року ОСОБА_2 прийнятий на
посаду завідувача корпунктом дирекції
інформаційних, розважальних та
спортивних програм з 01 червня 2011 року
на час лікарняного по вагітності і
пологах основного працівника (а.с.43).

Надалі, згідно з наказом в.о.
генерального директора Львівської
обласної державної телерадіокомпанії
№108-к від 30 серпня 2011 року, ОСОБА_2
вважається таким, що працює на посаді
завідувача корпунктом дирекції
інформаційних, розважальних та
спортивних програм з 30 серпня 2011 року,
на час лікарняного по вагітності і
пологах основного працівника (а.с.43).

Наказом генерального директора
Львівської обласної державної
телерадіокомпанії №96-к від 27 червня 2013
року, на виконання рішення колегії
державного комітету телебачення і
радіомовлення України від 24 січня 2013
року №1/1 вирішено скоротити 70 посад, у
тому числі й посаду завідувача
корпунктом дирекції інформаційних,
розважальних та спортивних програм,
яку обіймав ОСОБА_2 з виплатою вихідної
допомоги у розмірі середньомісячної
заробітної плати (а.с.38-40).

Звільнення ОСОБА_2 відбулося з
порушенням процедури встановленої
ст.49-2 КЗпП України.

Відповідно до положень ст.49-2 КЗпП
України про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв»язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Як убачається з матеріалами справи, про
наступне вивільнення ОСОБА_2 з 01 липня
2013 року було повідомлено 29 квітня 2013
року (а.с.76), однак у порушення вимог
ст.49-2 КЗпП України йому не було
запропоновано іншої роботи, зважаючи
на його кваліфікацію, тривалий
безперервний стаж роботи на даному
підприємстві, та наявність
нововведених посад на підприємстві
саме з 01 липня 2013 року (а.с.56-71).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
пояснив, що 08 липня 2013 року він вийшов з
відпустки, де в перший робочий день
зустрівся з генеральним директором
Шевчуком М.М., який запропонував йому
виконувати обов»язки старшого
редактора відділу інформації, на що він
погодився.

З 08 липня 2013 року він щоденно виходив на
робоче місце, виконував свої обов»язки
старшого редактора у своєму робочому
кабінеті, куди його допустили,
контактував з програмами «Час країни»,
«Пульс», ТРК «Рада» і лише 29 липня 2013
року його повідомили, що він звільнений
з роботи з 30 червня 2013 року, у зв»язку
із скороченням чисельності штату (п.1
ст.40 КЗпП України).

Тому, уточнюючи свої вимоги він просив
поновити його саме на ту посаду, яку
мали б запропонувати йому 29 квітня 2013
року виходячи із положень ст.49-2 КЗпП
України і на яку його фактично було
допущено після виходу з відпустки.

Задовольняючи позовні вимоги в тій
частині суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що зважаючи на
високу кваліфікацію ОСОБА_2 у сфері
журналістики та високі досягнення у
трудовій діяльності, за які
неодноразово був нагороджений
грамотами, дипломами, відзнаками,
золотою медаллю й почесним званням
«Заслужений журналіст», його рівню
посади мало бути запропоновано
передбачену новим штатним розписом
Львівської обласної телерадіокомпанії
за 2013 рік нововведену посаду старшого
редактора відділу інформації творчого
об»єднання інформаційних,
розважальних та спортивних програм, в
якому й працював позивач до моменту
звільнення.

Із записів у трудовій книжці ОСОБА_2
убачається, що він раніше (у 2002 році)
виконував обов»язки заступника
генерального директора, у період з 2005
по 2010 роки працював у відповідача на
посадах старшого редактора, головного
редактора, тому поновлення його судом
на нововведену посаду старшого
редактора відділу інформації творчого
об»єднання інформаційних,
розважальних та спортивних програм
відповідає його кваліфікації та
досвіду роботи на даній посаді.

Системний аналіз посадових обов»язків
завідувача корпунктом дирекції
інформаційних, розважальних та
спортивних програм та посадових
обов»язків старшого редактора відділу
інформаційного мовлення дирекції
програм інформаційного мовлення ЛОДТ,
свідчить про те, що завідувач
корпунктом може виконувати завдання та
обов»язки старшого редактора.

Як убачається із листа генерального
директора ЛОДТ від 27.05.2014 року у зв»язку
із поновленням ОСОБА_2 на посаду
старшого редактора відділу інформації
творчого об»єднання інформаційних,
розважальних та спортивних програм,
внесено зміни у штатний розпис
підприємства і на даний час останній
працює на вказаній посаді, тому не
доцільно поновлювати позивача на
посаду раніше займану посаду -
завідувача корпунктом дирекції
інформаційних, розважальних та
спортивних програм, з якої його було
незаконно звільнено, оскільки така на
підприємстві відсутня.

Крім того, наказом генерального
директора Львівської обласної
державної телерадіокомпанії від 27
травня 2014 року №59-к, п.12 наказу по
ЛОДТРК від 27 червня 2013 року №96-к про
звільнення ОСОБА_2 визнано недійсним.

ОСОБА_2 з 01 липня 2013 року поновлено на
посаді старшого редактора відділу
інформації творчого об»єднання
інформаційних, розважальних та
спортивних програм ЛОДТРК.

Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв»язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Незаконне звільнення ОСОБА_2 з роботи
беззаперечно порушило його законні
права та призвели до моральних
страждань, останній у період з 06 серпня
2013 року по 16 серпня 2013 року перебував на
стаціонарному лікуванні у Львівській
обласній клінічній лікарні. У нього був
порушений нормальний уклад життя і це
вимагало додаткових зусиль для
організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди в сумі 2000 гривень суд
врахував характер та обсяг моральних
страждань, яких зазнав позивач,
характер немайнових втрат, стан
здоров»я позивача, тяжкість вимушених
змін у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу,
ділової репутації, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього становища. При цьому
враховано засади розумності,
виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач не міг потерпати морально
через звільнення з роботи, оскільки в
лікарню 06 серпня 2013 року він потрапив
внаслідок природного старіння
організму та запущеної артеріальної
гіпертонії є необґрунтованими та
припущеннями. З цього приводу
відповідачем не додано відповідних
медичних висновків які б
підтверджували таке.

Про такий висновок міг говорити
відповідач якщо б не допустив
незаконного звільнення позивача з
роботи у 2013 році.

Місячний строк звернення до суду для
поновлення своїх прав визначений ст.233
КЗпП України позивач дійсно пропустив,
однак такий підставно поновлений судом
першої інстанції відповідно до
положень ст.234 КЗпП України.

Встановлено, що наказ про звільнення й
трудову книжку ОСОБА_2 у відділі кадрів
підприємства отримав 30 липня 2013 року,
після чого 30 серпня 2013 року звернувся
до суду за захистом свої прав.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської обласної
державної телерадіокомпанії -
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 14 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.