22-ц/775/1303/2014(м)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Ткаченко Т.Б.,

Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Докучаєвського міського суду
Донецької області від 07 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
непрацездатного батька та додаткових
витрат на лікування,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Докучаєвського міського суду
Донецької області від 07 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на утримання
непрацездатного батька та додаткових
витрат на лікування відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явилися, про час
і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином
телефонограмою (а.с. 73), тому суд
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
розглянув справу без їх участі без
здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного запису
згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши письмові матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення
аліментів на батьків слід враховувати,
що вказане право батьків, якому
кореспондує обов'язок повнолітніх
дітей виникає за наявності двох умов:
непрацездатності батьків та наявності
у них потреби у матеріальній допомозі і
не залежить від майнового стану
повнолітніх дочки, сина. Звільнення від
обов'язку утримувати матір, батька та
обов'язку брати участь у додаткових
витратах можливі лише коли буде
встановлено, що мати, батько ухилялися
від виконання своїх батьківських
обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК
України.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_3 є дочкою позивача ОСОБА_2 (а.с. 31)

Статтею 201 СК України визначено
обов'язкові умови та підстави
покладення на дітей обов'язку
утримувати своїх батьків: діти досягли
вісімнадцяти років; батьки є
непрацездатними за віком або за станом
здоров'я; батьки потребують
матеріальної допомоги; відсутні
обставини для звільнення дітей від
обов'язку утримувати своїх батьків.

Слід зазначити, що моментом виникнення
обов'язку утримувати своїх батьків є
наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги
визначається в кожному конкретному
випадку в залежності від матеріального
становища батьків. До уваги
приймається отримання батьками пенсії,
державних пільг, субсидій, наявність у
батьків майна, що може приносити дохід
тощо.

Таким чином сам факт непрацездатності
батьків не зумовлює виникнення у дітей
обов'язку надання їм утримання - стан
непрацездатності має супроводжуватися
необхідністю отримувати сторонню
матеріальну допомогу.

Тобто, батьків слід визнавати такими,
що потребують матеріальної допомоги.

Свідченням такої потреби є отримання
матір'ю чи батьком доходів, які є
меншими за прожитковий мінімум. Згідно
діючого законодавства, держава
забезпечує необхідним утриманням
непрацездатних осіб - пенсією за віком,
пенсією з інвалідності, державною
допомогою тощо. Тому суди при
постановленні рішень мають зважати на
розмір такого державного утримання і
ставити його у залежність із
прожитковим мінімумом.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 отримує пенсію за віком за
списком № 2 у розмірі 2127 грн. 89 коп. (а.с.
32, 33), тобто він отримує дохід більший
ніж встановлену ст. 7 Закону України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» суму прожиткового мінімуму, яка
станом на час ухвалення оскаржуваного
рішення становить 974 грн.

Таким чином суд першої інстанції
обґрунтовано вважав позивача таким, що
не потребує матеріальної допомоги,
оскільки його доходи забезпечували
йому прожитковий мінімум, встановлений
законом.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи
до уваги, що позивача не можна визнати
таким, що потребує матеріальної
допомоги, апеляційний суд вважає, що
підстави для стягнення аліментів на
його утримання відсутні, а тому суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив в задоволенні цих позовних
вимог.

Відповідно до ст. 203 СК України дочка,
син крім сплати аліментів зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
батьків, викликаних тяжкою хворобою,
інвалідністю або немічністю.

Такі додаткові витрати можуть мати
місце, коли батьки страждають на тяжку
хворобу, отримали каліцтво та в
результаті останнього інвалідність
або є немічними через вік.

Доказів тому, що позивач страждає на
тяжку хворобу, є інвалідом внаслідок
каліцтва або є немічним через вік, суду
не надано, оскільки наявні в справі
копії медичних документів позивача не
свідчать про те, що він страждає на таку
хворобу.

Не надано таких доказів і апеляційному
суду.

Тому апеляційний суд вважає, що суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив в задоволенні і цих позовних
вимог.

Доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду суду першої
інстанції та його висновків не
спростовують, а тому підстави для
скасування чи зміни ухваленого судом
рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Докучаєвського міського суду
Донецької області від 07 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді