16 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація №
20» про поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 липня

2014 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація

№ 20» (далі - КП «ЖЕО № 20») про поновлення
на роботі, стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що з 2 березня

2009 року працював слюсарем-сантехніком
4-го розряду в КП «ЖЕО

№ 20». З 1 лютого 2014 року КП «ЖЕО № 20»
припинило надання послуг мешканцям з
утримання будинків, змінило вид своєї
діяльності та, не попередивши про
скорочення, фактично скоротило штат
робітників. У лютому 2014 року позивач
звернувся до адміністрації
відповідача із заявою про звільнення
його згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України,
оскільки іншої роботи йому
запропоновано не було. Директор КП «ЖЕО
№ 20» відмовилася приймати його заяву,
тому ОСОБА_4 направив її поштою. 28
лютого 2014 року позивача було звільнено
з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України за
прогули, однак, ОСОБА_4 не згоден із
звільненням, оскільки з 3 по 28 лютого 2014
року виходив на роботу і весь робочий
час знаходився на своєму робочому
місці. Тому ОСОБА_4 просив поновити його
на роботі, стягнути заробіток за час
вимушеного прогулу та відшкодувати
шкоду.

Рішенням Центрально-міського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 15 травня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до КП
«ЖЕО № 20» про поновлення на роботі,
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування шкоди
задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4
на роботі в КП «ЖЕО

№ 20» на посаді слюсаря-сантехніка 4-го
розряду. Стягнуто на користь ОСОБА_4 з
КП «ЖЕО № 20» невиплачену заробітну
плату за лютий 2014 року в розмірі 2 366 грн
40 коп., середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 1 березня 2014 року
по 15 травня 2014 року в розмірі 5 916 грн,
моральну шкоду в розмірі 500 грн, всього
стягнуто - 10 782 грн 40 коп. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.
Допущено негайне виконання рішення в
частині поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у межах суми
платежу за один місяць.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від

22 липня 2014 року рішення
Центрально-міського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 15 травня 2014 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
КП «ЖЕО № 20» про поновлення на роботі,
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування шкоди
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 липня
2014 року та залишити в силі рішення
Центрально-міського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 15 травня 2014 року, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив із
наявності правових підстав для
поновлення ОСОБА_4 на роботі в КП «ЖЕО №
20».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким відмовлено у задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що відсутні правові
підстави для поновлення позивача на
роботі, оскільки останній був
відсутній на роботі без поважних
причин.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалам справи, що ОСОБА_4 у період з
3 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року був
відсутній на роботі без поважних
причин. Наказом від 24 лютого 2014 року № 25
за допущене порушення Правил
внутрішнього трудового розпорядку:
неявку на роботу без поважних причин з 3
лютого 2014 року по 24 лютого 2014 року,
ОСОБА_4 оголошена догана та
попереджено, що у разі повторного
допущення відсутності на роботі без
поважних причин, адміністрацією
підприємства буде розглянуто питання
про його звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України - за прогули. Однак, як
встановлено судом, у період з 25 лютого
2014 року по 28 лютого 2014 року позивач був
відсутній на роботі без поважних
причин. При цьому, надати пояснення
щодо відсутності на роботі позивач
відмовився, про що складено акт від

27 лютого 2014 року (а. с. 66).

Суд апеляційної інстанції,
встановивши, що позивачем порушувалась
дисципліна та Правила внутрішнього
трудового розпорядку, відповідно
дійшов вірного висновку, відмовивши в
задоволенні позовних вимог, оскільки
позивачем не було доведено
протилежного.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 22 липня

2014 року, тому що судове рішення законне
та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від

22 липня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація №
20» про поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Журавель Ю.Г.
Іваненко