Справа № 462/9630/13
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/5338/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти
Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря
Іванової О.О. ,

з участю представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_3 на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 19 червня 2014 року у справі за позовом
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_3,
третя особа ЛКП «Сигнівка» про
приведення системи централізованого
теплопостачання квартири до
попереднього стану;-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач звернувся в
суд з позовом, в якому просив
зобов'язати відповідача за власний
кошт привести переобладнану систему
центрального опалення квартири
АДРЕСА_1 до попереднього стану. Позовні
вимоги мотивував тим, що відповідач
здійснила самовільне відключення від
системи централізованого
теплопостачання квартири, без
отримання дозволу Залізничної
районної адміністрації ЛМР. На
підставі висновку міжвідомчої комісії
розпорядженням Залізничної районної
адміністрації ЛМР від 08.05.2012 р.
відповідача зобов'язано привести
переобладнану систему центрального
опалення квартири до
попереднього стану в термін до 15.05.2012 р.,
однак в добровільному порядку згадане
розпорядження відповідач не виконала,
що було встановлено перевіркою ЛКП
"Сигнівка" від 29.05.2012 р.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 19 червня 2014 року позов
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 за
власний кошт привести переобладнану
систему центрального опалення
квартири АДРЕСА_1 до попереднього
стану /згідно із технічною
документацією/. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
229,40 грн. судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_3 оскаржила його в
апеляційному порядку. Посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 19.06.2014 року та ухвалити нове, яким
відмовити у позові Залізничної
районної адміністрації м. Львова за
безпідставністю. В апеляційній скарзі
зазначає, що акт комісії ЛКП «Сигнівка»
від 29.05.2012 року (а.с. 9), складений із
грубими порушеннями, без фактичного
обстеження помешкання, а тому не може
бути взятий до уваги судом, як належний
доказ. Судом першої інстанції ухвалене
рішення вмотивоване порушенням норм
Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 року « Про
затвердження правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної води та гарячої води і
водовідведення» та Типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення, однак,
застосування наведеного нормативного
акту є безпідставним, так як
правовідносини, пов'язані із
самовільним відключенням від
централізованої системи опалення
виникли раніше прийнятого
нормативного акту, зокрема у квітні 2005
року, в той час як, згідно ст.5 ЦК
України акт цивільного судочинства не
має зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом»якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи. Крім
того, суд необгрунтовано відмовив у
застосуванні строку позовної давності,
посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України,
адже правовідносини з приводу яких
виник спір є майновими. Вважає, що суд
не правильно послався на положення
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року « Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України».

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції посилався на
положення ч.4 ст.15, ст. 152, ст.154 ЖК
України, п.1.4.1 Правил користування
будинками та прибудинковими
територіями, затверджених наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 року, п.п. 31, 25, 26 Постанови КМ
України № 630 від 21.07.2005 року « Про
затвердження Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення», п. 29 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року « Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)», Порядку
відключення окремих житлових будинків
від мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживача від централізованого
теплопостачання, затвердженого
наказом Міністерства будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства України від 22 листопада
2005 року з наступними змінами.
Констатуючи, що відповідач самочинно
(без відповідних дозволів)
від»єдналась від мережі центрального
опалення, і, не зважаючи на листи ЛКП
«Сигнівка» від 22.05.2012 року та від 15.05.2012
року, не виконала розпорядження
Залізничної районної адміністрації
ЛМР від 08.05.2012 р. № 362 « Про самочинне
будівництво здійснене гр..ОСОБА_4.» ,
яким її зобов»язано до 15.05.2012 р.
привести переобладнану систему
центрального опалення квартири до
попереднього стану, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що у
судовому засідання доведено факт
самовільного відключення відповідачем
від системи централізованого
теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1.
При цьому суд зазначив, що
правопорушення в зазначених
правовідносинах є триваючим та згідно
п.1 ч.1 ст. 268 ЦК України на вимогу, що
випливає із порушення особистих
немайнових прав, позовна давність не
поширюється.

Колегія суддів в повній мірі не
погоджується з висновками суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову, зважаючи на
наступне.

Відповідно до доказів, які є у
матеріалах справи, від»єднання системи
опалення у квартирі відповідача від
центрального опалення було здійснено
відповідачем 28.02.2002 року, що
встановлено службами позивача 18 квітня
2005 року(а.с. 23). Станом на 18 квітня 2005
року діяло Положення про систему
технічного обслуговування , ремонту та
реконструкції жилих будівель в містах
і селищах України, затверджене наказом
Держжитлокомунгоспу України від 31.12.91 р
№ 135, яким не було встановлено, що
роботи по улаштуванню в окремих
квартирах багатоквартирних будинків
індивідуального опалення та іншого
інженерного обладнання, перенесення
нагрівальних, сантехнічних і газових
приладів є роботами по переобладнанню
або переплануванню квартири, в
розумінні ст.152 ЖК України, щодо
проведення яких вимагався б дозвіл
виконавчого комітету місцевої ради,
оскільки згідно нормативних положень
вищезазначеної статті Житлового
кодексу , переобладнання жилого
будинку могло виражатися у
перетворенні нежитлових приміщень в
житлові, в поділі суміжних кімнат в
ізольовані, а перепланування - в зміні
планування житлових і нежитлових
приміщень, передбачених раніше
затвердженим проектом. Отже, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку,
що від»єднання системи опалення
квартири відповідача від центрального
опалення, яке було проведено у 2002 році,
слід розглядати як проведення
переобладнання, для якого вимагався б
дозвіл виконавчого комітету місцевої
ради.

Відповідно до ст.5 ЦК України, акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він
пом'якшує або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

З урахуванням норм матеріального
права про дію актів цивільного
законодавства в часі, а саме -
положення про те, що акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом»якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи, та за обставин
встановлення позивачем факту
від»єднання відповідачем системи
опалення квартири АДРЕСА_1 ще 28.02.2002
року, у суду першої інстанції не було
підстав для вирішення спору з
посиланням на Правила утримання жилих
будинків та прибудинкових територій ,
затверджені наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 року № 65, підпунктами 1.4.2 та 1.4.1
яких було здійснено визначення
терміну, що таке переобладнання
(улаштування в окремих квартирах
багатоквартирних будинків
індивідуального опалення та іншого
інженерного обладнання, перенесення
нагрівальних,сантехнічних і газових
приладів; влаштування і
переустаткування туалетів, ванних
кімнат, вентиляційних каналів, а також
визначено умови і порядок проведення
переобладнань), оскільки до 17.05.2005 року
від»єднання системи опалення квартир
від центрального опалення не вважалося
переобладнанням і для проведення
такого від»єднання не вимагалося
дозволу виконкому.

Колегія суддів вважає за
необхідне звернути також увагу на те,
що у позовній заяві позивач не
посилався на рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради від
18.11.2005 року № 406 « Про затвердження
положення про порядок врегулювання
питань самочинного будівництва у м.
Львові» , як це зазначено судом першої
інстанції у описовій частині
оскарженого рішення. Крім цього,
колегія суддів вважає некоректним
посилання суду першої інстанції в
мотивувальній частині рішення на
пункт 29 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року « Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)», оскільки
від»єднання системи опалення в
квартирі від центрального опалення не
розглядається законодавцем як
самовільне будівництво, так як це
від»єднання не пов»язане з правом
власності на землю (земельну ділянку).

Не було підстав для задоволення
позовних вимог і з підстав ст. 383 ЦК
України, зважаючи на те, що зміни у
квартирі позивача були проведені до
01.01.2004 року ( дати набрання чинності
Цивільним кодексом України 2004 року) , а
по-друге, позивачем (на якого у
відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України покладається обов»язок
доказування підставності позовних
вимог), не надано доказів в
підтвердження тієї обставини , що
від»єднання системи опалення квартир
від центрального опалення призвело до
порушення прав власників інших
квартир у будинку АДРЕСА_1 або призвело
до порушення санітарно-технічних вимог
і правил експлуатації будинку.
Посилання в позовній заяві на
роз»яснення Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
щодо відключення від мереж
центрального опалення , не можна
розглядати як обставину , яка у
відповідності до вимог ч.2 ст.61 ЦПК
України не підлягала б доказуванню і
давала б підстави для висновку про те,
що діями відповідача порушено права
власників інших квартир у будинку.

Враховуючи вищенаведені
положення законодавства та обставини
справи у їх об»єктивній сукупності,
колегія суддів вважає, що доводи,
наведені у апеляційній скарзі ,
свідчать про те, що підстави для
задоволення позову були відсутні,
оскаржене рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому апеляційну скаргу
належить задовільнити, оскаржене
рішення скасувати і ухвалити нове про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п. 4 ч.1 ст. 309,
ч.2 ст. 314, ст.ст. 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 19 червня 2014 року скасувати
і ухвалити нове.

У задоволенні позову Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_3 про
зобов»язання ОСОБА_5 за власний кошт
привести переобладнану систему
централізованого теплопостачання
квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий: _______________
Тропак О.В.

Судді: ________________
Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.