Апеляційний суд
Житомирської області
інст. Семенцова Л. М.
Доповідач Забродський М. І.
06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
головуючого судді:
суддів: Шевчук А.М.,
судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Житомирської
міської ради, комунального
підприємства «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№5» Житомирської міської ради про
скасування рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради,
визнання права на постійне проживання
та користування квартирою,
зобов'язання видати ордер на житлове
приміщення та зобов'язання укласти
договір найму квартири
за апеляційною скаргою
виконавчого комітету Житомирської
на рішення Богунського районного
суду м. Житомира від 08 липня 2014 року,-
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із вказаним позовом,
в якому просив скасувати рішення №537
від 23 липня 2008 року прийняте виконкомом
Житомирської міської ради «Про
формування фонду житла для тимчасового
проживання громадян» в частині
віднесення квартири АДРЕСА_1 до
переліку квартир (кімнат) віднесених до
фонду житла для тимчасового проживання
громадян, а також визнати за ним та його
родиною право на постійне проживання
та користування зазначеною квартирою,
зобов'язати виконавчий комітет
Житомирської міської ради видати йому
ордер на це житлове приміщення,
зобов'язати КВЖРЕП №5 укласти з ним
договір найму цієї квартири та
стягнути судовий збір.
В обґрунтування позову зазначав,
що його як інваліда ІІ групи разом із
сім'єю в складі 5 чоловік було
переселено з квартири АДРЕСА_2 у
АДРЕСА_1 згідно рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради №17
від 10 лютого 1994 року.
З того часу він разом із сім'єю
проживає в ній, сплачує квартирну
плату, несе витрати по оплаті
комунальних послуг, провів там
Вважає, що між ним та власником
спірного житла фактично був укладений
договір найму жилого приміщення.
У 1998 році позивачу та членам його
сім'ї виконкомом Житомирської міської
ради надав згоду на рестрацію їх у
спірній квартирі. Тому він має право на
постійне місце проживання та
Проте виконком Житомирської
міської ради відмовив ОСОБА_2 у видачі
ордеру на заначену квартиру, оскільки
її у 2008 році було включено до переліку
квартир та кімнат віднесених до фонду
житла для тимчасового проживання.
Вимогу відповідача укласти договір
на тимчасове проживання в спірній
квартирі вважає незаконною, оскільки
це порушує його житлові права.
Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 08 липня 2014 року у позов
задоволено частково.

Визнано незаконним рішення
виконавчого комітету Житомирської
міської ради №537 від 23 липня 2008 року
«Про формування фонду житла для
тимчасового проживання громадян» в
частині віднесення квартири АДРЕСА_1
до переліку квартир (кімнат) віднесених
до фонду житла для тимчасового
проживання громадян.

Визнано за ОСОБА_2 право постійного
проживання та користування спірною
квартирою.

У задоволенні решти вимог позову
відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі виконавчий
комітет Житомирської міської ради
просить змінити рішення суду першої
інстанції та відмовити повністю у
задоволенні позову.

Посилається на те, що судом першої
інстанції були порушені норми
матеріального права.

Зокрема, спірна квартира позивачу та
його сім'ї надавалося згідно рішення
виконкому «Про формування фонду житла
для тимчасового проживання громадян» і
про це рішення позивачу неодноразово
повідомлялося, у листах направлених
йому виконкомом від 23 липня 2012 року, 31
жовтня 2012 року та 28 лютого 2013 року.

Крім того, у листі управління
житлово-комунального господарства
Житомирської міської ради народних
депутатів від 02 березня 1994 року №3-314
зазначено, що сім'ю ОСОБА_2, який
проживає в аварійному будинку,
необхідно заселити в квартиру АДРЕСА_1
тимчасово до отримання житла.

Відповідно до ст. 43 ЖК України
громадянам, які перебувають на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов,
жилі приміщення надаються у порядку
черговості.

Відтак єдиною підставою для
вселення у спірне житло є ордер,
який ОСОБА_2 не видавався.

Оплата позивачем комунальних
послуг не призводить до виникнення
права постійного користування житлом.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування житловим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених Законом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції на
підставі рішення виконавчого комітету
Житомирської міської ради №17 від 10
лютого 1994 року позивач разом із сім'єю
був заселений тимчасово до отримання
житла у квартиру АДРЕСА_1, оскільки
його попередня квартира АДРЕСА_2(а.с.5).

01 грудня 1998 року виконавчий комітет
Житомирської міської ради надав згоду
на прописку сім'ї інваліда І групи
ОСОБА_2 в складі 5 чоловік за вказаною
адресою (а.с. 6).

До цього часу постійного житла позивач
так і не отримав.

05 серпня 2013 року №25/К-5144 спірна
квартира згідно рішення виконкому
Житомирської міської ради від 23 липня
2008 року №537 «Про формування фонду житла
для тимчасового проживання громадян»
включена до переліку будинків, квартир,
кімнат, віднесених до фонду житла для
тимчасового проживання громадян (а.с.19).

Відповідно до ст.ст.4-6 ЖК України
державний житловий фонд включає жилі
будинки та жилі приміщення в інших
будівлях, що належать державі та
призначені для постійного проживання
громадян.

Інших фондів на час поселення позивача
у спірну квартиру діючим
законодавством не було передбачено.

Згідно вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 31 березня 2004 року
№422 «Про затвердження Порядку
формування фондів житла для
тимчасового проживання та Порядку
надання і користування житловими
приміщеннями з фондів житла для
тимчасового проживання» до фонду житла
для тимчасового проживання можуть бути
включені тільки вільні жилі
приміщення.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно вважав, що на час прийняття
виконавчим комітетом у липні 2008 року
рішення № 537 про віднесення спірної
квартири для тимчасового проживання, в
ній проживав позивач разом із сім'єю,
квартира вільною не була, а тому таке
рішення є незаконним.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 16 січня 2003 року №35 «Про
затвердження Тимчасового порядку
реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання» визначено, що місцем
проживання фізичної особи є місце, де
вона постійно або переважно проживає
як власник житлового будинку, за
договором його найму, піднаймання,
оренди або на інших підставах,
передбачених законом.

Позивачем не був укладений договір
найму жилого приміщення. Проте він
тривалий час виконує зобов'язання, що
випливають з вказаного договору,
утримує спірну квартиру в належному
стані, провів капітальний ремонт,
сплачує всі комунальні платежі, а
відповідач отримує їх, тому такий
договір фактично існує.

Таким чином, позивач вселився у вказану
квартиру зі згоди відповідача,
постійно проживає в ній та
зареєстрований за місцем проживання на
законних підставах та будь-яких
претензій відповідача до нього щодо
його вселення не було.

Враховуючий наведене та у зв'язку з
скрутною економічною ситуацією в
державі і відсутністю належного
державного фінансування житлового
будівництва, враховуючи те, що позивач
є інвалідом висновок суду першої
інстанції про набуття права постійного
проживання та користування спірною
квартирою ОСОБА_2 є обґрунтований.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції у
відповідності до ст. 308 ЦПК України,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив всі обставини справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують і на правильність
його рішення не впливають.

Відтак рішення районного суду ухвалене
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу виконавчого
комітету Житомирської міської ради
відхилити.

Рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 08 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: