Справа № 375/800/14-ц Головуючий у І
інстанції Литвин Л.В.Провадження №
22-ц/780/5329/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

УХВАЛА

Іменем України

9 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів Савченка С.І., Даценко Л.М.,

при секретарі Ромашині І.В.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Рокитянського районного
суду Київської області від 22 липня 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

встановила:

У червні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що між
ВАТ Комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого він є, та ОСОБА_1
26 серпня 2008 року було укладено
кредитний договір, відповідно до якого,
банк надав відповідачу грошові кошти в
сумі 36190 доларів США, а відповідач
зобов'язувався повернути кредит,
сплатити відсотки за користування
кредитом та виконати свої зобов'язання
у повному обсязі.

Проте, відповідач в порушення договору
та норм ЦК України не виконує свої
зобов'язання, тому заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором станом на 28 березня 2014 року
складає 63 283.26 доларів США та 88 397.42 грн.
штрафних санкцій, які позивач просив
стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Рокитянського районного суду
Київської області від 22 липня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
"Надра" в рахунок погашення кредиту та
відсотків за користування кредитом 63
283.26 доларів США та 88 397.42 грн. пені.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати вказане
рішення суду та змінити рішення в
частині стягнення 63 283.26 доларів США,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що суд
своїм рішення незаконно стягну з неї
борг у доларах США, тоді як повинен був,
на думку апелянта, борг стягувати у
гривнях по курсу Національного Банку
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач не
виконувала належним чином своїх
зобов'язань перед банком щодо
повернення кредитних коштів та сплати
відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів із вказаними висновками
погоджується, оскільки вони є
обґрунтованими і відповідають вимогам
закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
між сторонами 26.08.2008 року було укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав відповідачу грошові кошти
(кредит) у розмірі 36 190 доларів США, на
придбання нерухомого майна зі сплатою
13.99% за користування кредитом, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит, сплатити відсотки за
користування кредитом та виконати свої
зобов'язання у повному обсязі ( а.с. 11-15).

Банком було виконано умови договору,
однак відповідач своїх зобов'язань по
договору не виконує, внаслідок чого
виникла заборгованість по кредиту та
відсотках за користування ним.

Заборгованість відповідача перед
позивачем, згідно розрахунку, станом на
28 березня 2014 року складала 71 430.34
доларів США, що включає в себе 35 765.64
доларі США непогашений кредит, 27 517.62
доларів США несплачені відсотки, 4 528.08
доларів США, 3 619 доларів США
несплачений штраф за прострочення
строків сплати мінімального платежу (
6-7).

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до умов кредитного
договору, а саме до п. 1.1. банк надає
позичальнику грошові кошти у іноземній
валюті, до п 3.3.1. цього договору
позичальник повертає кредит у валюті,
якій банк надав.

Отже, відповідач повинен сплачувати
кредит у іноземній валюті, оскільки
саме такої домовленості досягли
сторони при укладенні договору, який є
обов»язковим для виконання.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3
ст.533 ЦК України використання іноземної
валюти, в тому числі при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями, допускається у
випадках, в порядку та на мовах,
встановлених законом. Законодавчим
актом, який регулює правовідносини у
сфері валютного регулювання і
валютного контролю, є Декрет Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю".

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки
і банківську діяльність" кошти - це
гроші у національній або іноземній
валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій Національного банку України.
Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральної
ліцензії) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п. 2
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю".

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок
видачі Національним банком України
індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року за № 1429/10028,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без індивідуальної
ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку, на
здійснення яких Національний банк
України видав йому ліцензію та
письмовий дозвіл на здійснення
операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитів в іноземній валюті згідно зі
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю" є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

Тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, щодо законності
надання кредиту в іноземній валюті із
зобов'язанням повернення такого та
сплати процентів за користування ним
також в іноземній валюті а апелянт не
надав докази на підтвердження тих
обставин, що позивачем було їй видано
кредит у іноземній валюті незаконно.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд обґрунтовано виходив з
положень ст.ст. 526, 1054 ЦК України та
дійшов правильного висновку про
доведеність позовних вимог та
необхідності стягнення боргу саме у
доларах США, оскільки відповідач не
виконував належним чином своїх
зобов'язань перед банком щодо
повернення кредитних коштів та сплати
відсотків за користування кредитом
саме у зазначеній валюті.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про порушення судом
норм матеріального та процесуального
права та грубе його порушення при його
ухваленні, на думку апеляційного суду,
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи, оскільки повністю
спростовуються зазначеними належними
та допустимими доказами по справі.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рокитянського районного суду
Київської області від 22 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий:

Судді: