У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової
Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука
М.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»,
про відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області від
20 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» (далі по тексту - ПАТ
«ДТЕК Павлоградвугілля»), про
відшкодування моральної шкоди.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що
за час роботи з 1988 року по 2012 рік на
підприємстві вугільної промисловості
(шахта «Степова» правонаступником якої
є ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля») він
отримав виробничу травму. 14 грудня 2012
року йому було встановлено 80 % втрати
професійної працездатності, що
підтверджується довідкою МСЕК.

Позивач вважає, що втративши
професійну працездатність він втратив
можливість реалізувати свої
можливості, вимушений постійно
лікуватися, відчуває фізичний біль та
душевні страждання, а тому звернувся до
суду з вказаним позовом.

Рішенням Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 20
листопада 2013 року, яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 грудня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»
на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в
розмірі 120,00 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
змінити ухвалені судові рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та стягнути на
його користь моральну шкоду в розмірі
100 000,00 грн.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції, з яким погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що
оскільки ОСОБА_6 працював на
підприємстві ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» і травма отримана
позивачем, пов'язана із виробництвом,
тому йому має бути відшкодовано
моральну шкоду на підставі п. 11 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров`я, пов'язаним із виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою КМУ № 427 від 23 червня
1993 року, в редакції яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин (далі
по тексту - Правила), яким передбачено,
що розмір моральної шкоди повинен
становити не більше 200 мінімальних
заробітних плат незалежно від
будь-яких виплат . Визначаючи розмір
моральної шкоди, суди виходили із
розміру мінімальної заробітної плати,
який становив в період з 01 грудня 1993
року по 01 березня 1996 року в розмірі 60
000,00 крб.

Однак, з такими висновками судів
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 1988 року по 2012
рік ОСОБА_6 працював на шахті «Степова»,
правонаступником якої є ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля».

За час роботи, а саме 10 серпня 1994 року з
ним стався нещасний випадок про що
складено відповідний акт.

Відповідно до висновку МСЕК від 24
листопада 1994 року ОСОБА_6 вперше
встановлено 50 % стійкої втрати
професійної працездатності.

Згідно з висновком МСЕК від 14 грудня 2012
року йому було повторно встановлено 80 %
стійкої втрати професійної
працездатності та другу групу
інвалідності.

Відповідно до п. 38 Правил право на
отримання потерпілим виплат на
відшкодування шкоди настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

В даному випадку, ОСОБА_6 вперше
встановлено втрату професійної
працездатності висновком МСЕК від 24
листопада 1994 року.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (яка
діяла на момент встановлення втрати
професійної працездатності) моральна
(немайнова) шкода, заподіяна
громадянину або організації діянням
іншої особи, яка порушила їх законні
права, відшкодовується особою, яка
заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що
моральна шкода заподіяна не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується в
грошовій або іншій матеріальній формі
за рішенням суду незалежно від
відшкодування майнової шкоди. Розмір
відшкодування визначається судом з
урахуванням суті позовних вимог,
характеру діяння особи, яка заподіяла
шкоду, фізичних чи моральних страждань
потерпілого, а також інших негативних
наслідків, але не менше п'яти
мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно п. 11 Правил, в редакції, яка діяла
на час виникнення спірних
правовідносин, розмір відшкодування
моральної шкоди не може перевищувати
двохсот мінімальних розмірів
заробітної плати незалежно від інших
будь-яких виплат.

Пунктом 9 (абзац 2) Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що у
випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розмірі
мінімальної заробітної плати чи
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи.

Суд першої інстанції, вказаних
роз'яснень не врахував, та визначаючи
розмір моральної шкоди, виходив із
мінімальної заробітної плати, яка
діяла на момент встановлення ОСОБА_6
висновком МСЕК від 24 листопада 1994 року
вперше стійкої втрати професійної
працездатності, яка складала 60 000,00 крб,
що в перерахунку на гривню складає 0,6
грн, а не на час розгляду справи.

Перевіряючи законність рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд на
наведене та порушення судом першої
інстанції вимог процесуального закону,
що є безумовною підставою для
скасування судового рішення, уваги не
звернув, в порушення вимог статей 303, 315
ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене, в порушення
норм процесуального закону, суди
дійшли помилкового висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позовних вимог, у зв'язку з чим ухвалені
у справі рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч.2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин, ухвалені судові
рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ст. 338 ЦПК
України, передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 20
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 грудня 2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О
Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова М.І. Наумчук