У х в а л а

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної
О.О., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Приватного акціонерного товариства
«Трускавецькурорт», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Медгарант» про припинення озонування
мінеральних вод, ввезення лікувальних
ванн на митну територію України,
стягнення коштів у вигляді авторської
винагороди та пені, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Львівської області від
01 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року позивач звернувся в суд
з позовом до ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт» (нині - ПАТ
«Трускавецькурорт»), ТОВ «Медгарант»
про припинення озонування мінеральних
вод у водолікарні ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт» для проникнення
озону в м'які тканини, внутрішні органи
пацієнта за призначенням медичного
персоналу без ліцензії власників
патентів та ввезення лікувальних ванн
з озонаторами на митну територію
України, а також стягнення на свою
користь 2 400 000 грн роялті(авторської
винагороди) та 50 000 грн пені за
несвоєчасну виплату цієї винагороди.

Пі час розгляду справи 27 квітня 2013 року
позивач змінив свої позовні вимоги,
фактично відмовившись від позовних
вимог до ЗАТ ЛОЗ «Трускавецькурорт»,
ТОВ «Медгарант» щодо припинення
озонування мінеральних вод у
водолікарні ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт» та припинення
ввезення лікувальних ванн з
озонаторами на митну територію
України, і остаточно просив розглядати
його вимоги до ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт» лише щодо захисту
його авторських прав на об'єкти
інтелектуальної власності та
стягнення авторської винагороди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що він є власником деклараційного
патенту від 22 червня 2006 року № 45753А на
винахід «Спосіб збереження
мінеральної води»; патенту від 10
вересня 2008 року № 35139 на
корисну модель «Спосіб застосування
озону для лікувальних ванн», право на
корисну модель згідно з яким є чинним з
10 вересня 2008 року; патенту від
27 квітня 2009 року НОМЕР_1 на винахід
«Спосіб лікування мінеральною водою
захворювань поверхневих судин», право
на винахід згідно з яким є чинним з 27
квітня 2009 року; патенту від 10 червня 2008
року № 32840 на корисну модель
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Позивач стверджує, що
відповідач ЗАТ ЛОЗ «Трускавецькурорт»
у водолікарні обробляє воду
озоном(атомарним киснем), яку
застосовує у ваннах для своїх
пацієнтів та отримує доходи за
допомогою імпортного обладнання.
Вважає, що такими діями відповідач
порушує його права як власника
наведених вище патентів, оскільки
відповідач не має ліцензії на
використання інтелектуальної
власності та не має власних охоронних
документів на медичні послуги,
пов'язаних з використанням озонової
води. При розрахунку ціни позову
посилається на умови угоди від 18 липня
2005 року (про винагороду авторам: ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 винаходу
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що використовується ПАТ
«Трускавецькурорт».

Заочним рішенням Трускавецького
міського суду Львівської області від 12
грудня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто із ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт» на користь ОСОБА_4 2
450 000 грн авторської винагороди та на
користь держави - 3 654 грн судового
збору.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 01 липня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4, апеляційний суд, дослідивши
докази у справі і надавши їм належну
оцінку в силу вимог ст.
ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також,
врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив з недоведеності
указаного позову та відсутності
правових підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
авторської винагороди, в межах
заявлених уточнених позовних вимог.

При цьому, на підставі наявних у справі
доказів, суд дійшов обґрунтованого
висновку, що позивач не довів обставин,
які б свідчили про порушення ЗАТ
«Трускавецькурорт» авторських прав
позивача на вказані ним об'єкти
інтелектуальної власності, а також не
довів належними та допустимими
доказами жодних із вихідних даних
формули розрахунку суми авторської
винагороди у розмірі 2 400 000 грн.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази,
правильно встановив обставини справи,
в результаті чого ухвалив законне й
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів, отже,
рішення ухвалено з додержанням норм
процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 01 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик