Справа №583/2744/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Кудін А. М.Номер провадження
22-ц/788/1796/14 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Лузан Л. В. , Левченко Т.
А.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційні
скарги Прокуратури Сумської області та
Державної казначейської служби
України

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 03 вересня 2014
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Прокуратури Сумської області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового розслідування, -

в с т
а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що в черговий раз, 18 березня
2013 року він був звільнений з роботи з
посади начальника дільниці заготівлі
зерна та кукурудзяного цеху ДП
«Охтирський КХП» за п.2 ст.41 КЗпП
України у зв'язку з втратою довіри.
Підставою для його звільнення стало
виявлення нестачі насіння соняшника,
про що було зазначено у довідці
заступника начальника СВ Охтирського
МВ УМВС України в Сумській області
майора міліції Цебенка К.С. від 18
березня 2013 року на ім'я його
керівництва, у якій йшлося про те, що
він, тобто ОСОБА_3, розтратив ввірене
йому майно, чим спричинив збитки
підприємству на суму 200000 грн., у зв'язку
з чим було порушено кримінальне
провадження за фактом розтрати майна
шляхом зловживання ОСОБА_3 службовим
становищем і ведеться досудове
розслідування.

30 липня 2013 року він був повідомлений
про підозру у скоєнні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367
КК України, після чого неодноразово
викликався в органи міліції для
проведення слідчих дій, хоча у цей час
знаходився на лікуванні в умовах
денного стаціонару поліклініки КЗ
«Охтирська ЦРЛ».

Також 09 серпня 2013 року в рамках
розслідування кримінальної справи
Охтирським міськрайонним судом
Сумської області був накладений арешт
на його майно, а саме: на автомобіль
марки «ВАЗ 2121 ЗНГ», 1986 року випуску та
мопед марки «EAST DRAGON ED49QT-1» 2007 року
випуску, а також заборонено
відчужувати, розпоряджатися або
користуватися цим майном до набрання
судовим рішенням по кримінальному
провадженню законної сили.

Лише 03 жовтня 2014 року йому було вручено
обвинувальний акт про вчинення ним
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

В подальшому, після того, як
розслідування справи було завершено і
передано її до суду, вироком
Тростянецького районного суду
Сумської області від 11 березня 2014 року,
залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від
27 травня 2014 року, його було визнано
невинним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.367 КК України, та
виправдано по суду за недоведеністю
участі у вчиненні злочину.

Посилаючись на те, що незаконними діями
органів досудового розслідування під
час його перебування під слідством і
судом, тобто за період з 18 березня 2013
року по 27 травня 2014 року, йому було
завдано моральних страждань, просив
стягнути за рахунок Державного бюджету
України на свою користь моральну шкоду
в сумі 17011 грн. 31 коп. та витрати у
зв'язку з наданням йому правової
допомоги в сумі 3000 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 03 вересня 2014
року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_3 17011 грн. 31 коп. моральної шкоди та
3000 грн. витрат на правову допомогу, а
всього - 20011 грн. 31 коп.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_3 судові витрати по даній
цивільній справі у розмірі 1000 грн.

Вказане рішення суду Прокуратура
Сумської області оскаржила в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду змінити,
зменшивши суму стягнення моральної
шкоди до 12058,20 грн., а суму стягнення
витрат на правову допомогу - до 1000 грн.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що розмір визначеної
судом моральної шкоди є необґрунтовано
завищеним, оскільки неправильно
встановлений період перебування
позивача під слідством та судом, так як
треба обраховувати за 9 місяців і 27
днів, що становить 12058,20 грн.

Також прокуратура звернула увагу і на
те, що вимога про стягнення витрат на
правову допомогу адвоката у
кримінальному провадженні заявлена у
неналежний спосіб, так як з такою
вимогою позивач мав право звертатись
не до Охтирського міськрайонного суду,
а до Тростянецького районного суду
Сумської області, який виніс
виправдовувальний вирок стосовно
позивача.

Інший відповідач по даній справі
Державна казначейська служба України
також оскаржила рішення суду і в
поданій апеляційній скарзі просить
його скасувати та ухвалити нове, яким у
повному обсязі відмовити в позові,
посилаючись на те, що моральну шкоду
позивачу мають відшкодовувати саме ті
правоохоронні органи, які її завдали
протиправними діями своїх працівників.

Також, на думку цього відповідача,
позивач не довів самого факту
заподіяння йому моральної шкоди і
розмір її відшкодування, а стосовно
стягнення судових витрат з
казначейської служби за розгляд даної
справи, то підстави для цього -
відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
прокурора Вортоломея М.Ф. про
задоволення їх апеляційної скарги,
пояснення позивача ОСОБА_3 та його
адвоката ОСОБА_5 про залишення рішення
суду без змін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
18 березня 2013 року заступник начальника
СВ Охтирського МВ УМВС України в
Сумській області направив довідку на
адресу директора ДП «Охтирський КХП»
Алєксєєва М.Д., в якій вказав, що
начальник дільниці ДП «Охтирський КХП»
ОСОБА_3 розтратив ввірене йому майно,
чим спричинив збитки ТОВ
«Нафтогаз-Прима», яке передало ДП
«Охтирський КХП» на зберігання насіння
соняшнику, на загальну суму 200000 грн., що
стало підставою для порушення
кримінального провадження за фактом
розтрати майна шляхом зловживання
зазначеної особи своїм службовим
становищем (а.с.10).

01 серпня 2013 року заступник начальника
СВ Охтирського МВ УМВС України в
Сумській області повідомив ОСОБА_3,
який на той час уже не працював, про
підозру у скоєнні ним кримінального
правопорушення, передбаченого ст.367 ч.2
КК України, тобто про службову
недбалість (а.с.12-14).

Ухвалою слідчого судді Охтирського
міськрайонного суду від 09 серпня 2013
року накладено арешт на майно
підозрюваного ОСОБА_3 на загальну суму
20940 грн.

На підставі обвинувального акта від 03
жовтня 2013 року, складеного заступником
начальника СВ Охтирського МВ УМВС
України в Сумській області та старшим
прокурором Охтирської міжрайонної
прокуратури і затвердженого старшим
прокурором Охтирської міжрайонної
прокуратури, ОСОБА_3 було повідомлено
про підозру у вчиненні ним
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

А вже в судовому засіданні
Тростянецького районного суду
Сумської області від 19 лютого 2014 року
прокурор пред'явив ОСОБА_3 нове
обвинувачення дещо в іншій редакції,
але його дії знову були кваліфіковані
за ч.2 ст.367 КК України (а.с.15-19).

В той же час, вироком Тростянецького
районного суду Сумської області від 11
березня 2014 року, залишеного без змін
ухвалою Апеляційного суду Сумської
області від 27 травня 2014 року, ОСОБА_3 був
виправданий за недоведеністю його
участі у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.367 КК України
(а.с.20-28).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції керувався положеннями п.1
ст.1, п.1 ст.2, п.п.4, 5 ст.3, ст.ст.4, 11-13 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду» та
виходив із того, що внаслідок
незаконних дій органів досудового
розслідування позивач перебував під
слідством та судом і зазнав душевних
страждань, що виявились у порушенні
його нормальних життєвих зв'язків як в
сім'ї, так і на роботі, так як він був
звільнений з роботи за втратою довіри,
в основу чого були покладені
результати розслідування
кримінального правопорушення, в чому
він згодом був виправданий, приниження
його авторитету, що вплинуло на
стосунки з оточуючими людьми, у зв'язку
з чим йому було завдано моральної
шкоди, на відшкодування якої суд
визначив суму у розмірі 17011,31 грн.,
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування ОСОБА_3 під
слідством та судом з 18 березня 2013 року
по 27 травня 2014 року, тобто з моменту
направлення правоохоронними органами
довідки за місцем його роботи, що стало
підставою для його незаконного
звільнення, і до набрання законної сили
виправдувальним вироком.

Також суд першої інстанції дійшов
висновку про обґрунтованість вимоги
про стягнення на користь позивача
витрат на правову допомогу в сумі 3000
грн., сплачених ним в рамках
кримінального провадження за надання
йому адвокатом юридичної допомоги.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
не в повній мірі з наступних підстав.

Виходячи з вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» від 01 грудня 1994
року № 266/94-ВР (із змінами, внесеними
згідно із Законом України від 13 квітня
2012 року № 4652-VI) підлягає відшкодуванню
шкода, завдана громадянинові внаслідок
незаконного засудження, незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права
громадян.

Як передбачено п.1 ст.2 зазначеного
Закону, право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках:
постановлення виправдувального вироку
суду.

Як зазначено в п.п.4, 5 ст.3 Закону у
наведених в статті 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються): суми,
сплачені ним у зв'язку з поданням йому
юридичної допомоги; моральна шкода.

З урахуванням вимог ч.1 ст.12 Закону,
розмір відшкодування шкоди, зазначеної
в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону,
залежно від того, який орган провадив
слідчі (розшукові) дії чи розглядав
справу, у місячний термін з дня
звернення громадянина визначають
відповідні органи, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратура і
суд, про що виносять постанову (ухвалу).
Якщо кримінальне провадження закрито
судом при розгляді кримінальної справи
в апеляційному або касаційному
порядку, зазначені дії провадить суд,
що розглядав справу у першій інстанції.

У положеннях ч.ч.2, 3 ст.13 цього Закону
зазначено, що розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин
справи в межах, встановлених цивільним
законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Також в п.2 Положення про застосування
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду»,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України, Генеральної
прокуратури України, Міністерства
фінансів України від 04 березня 1996 року
№ 6/5/3/41, зазначено, що вищевказаний
Закон встановлює випадки, умови та
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян; незаконного
застосування адміністративного арешту
чи виправних робіт, незаконної
конфіскації майна, незаконного
накладення штрафу; незаконного
проведення оперативно-розшукових
заходів, передбачених законами України
«Про оперативно-розшукову діяльність»,
«Про організаційно-правові основи
боротьби з організованою злочинністю»
та іншими актами законодавства,
поновлення порушених у зв'язку з цим
трудових, службових, пенсійних,
житлових, інших особистих і майнових
прав, а також визначає органи, на які
покладається вчинення дій по
забезпеченню відшкодування шкоди,
завданої громадянинові, та пов'язані з
цим обов'язки зазначених органів.

Виходячи з вимог п.17 вказаного вище
Положення, передбачене частиною 5 ст.4
Закону відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду завдали
моральної втрати громадянинові,
призвели до порушення його нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Крім того, як роз'яснив з цього приводу
Пленум Верховного Суду України у п.14
Постанови «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 4, відповідно до ст. 13 Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду" питання про відшкодування
моральної шкоди у зазначених випадках
та її розмір вирішується за заявою
громадянина ухвалою суду першої
інстанції, який розглядав кримінальну
справу або якому вона мала бути
підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках
визначається з урахуванням обставин
справи, але за час незаконного
перебування громадянина під слідством
чи судом він має бути не меншим однієї
мінімальної заробітної плати за кожен
місяць перебування під слідством або
судом. Відшкодування моральної шкоди в
цих випадках провадиться за рахунок
коштів державного бюджету, незалежно
від вини посадових осіб органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду.

У п.9 цієї Постанови Пленуму Верховного
Суду України йдеться про те, що коли
межі відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
зарплати, то суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної зарплати, що діє на час
розгляду справи.

З аналізу вищенаведеного
законодавства стосовно відшкодування
позивачу шкоди, завданої незаконними
діями органів досудового
розслідування, а також роз'яснень щодо
застосування цього законодавства,
можна зробити висновок, що суд першої
інстанції правильно вважав
встановленими обставини того, що
позивач має право на відшкодування
шкоди (моральної, про що йдеться у ст.23
ЦК України, та тієї, яка складається із
суми, сплаченої адвокату у зв'язку з
наданням йому юридичної допомоги), так
як внаслідок незаконних дій органу
досудового розслідування позивач
перебував під слідством та судом, в
результаті чого переніс душевні
страждання та змушений був
користуватись послугами адвоката, за
що поніс витрати.

В той же час, заподіяна позивачу шкода,
як того вимагає ч.1 ст.1176 ЦК України,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснював
досудове розслідування, у зв'язку з чим
доводи апеляційної скарги Державної
казначейської служби України з цього
приводу про покладення такої
відповідальності саме на винних осіб
цього органу є помилковими.

Що стосується стягнення судом 3000 грн.
на користь позивача, як сплачених ним
адвокату за надану йому юридичну
допомогу в рамках кримінального
провадження стосовно висунутої йому
підозри у вчиненні кримінального
правопорушення, то, на думку колегії
суддів, рішення суду з цього приводу є
правильним, так як ґрунтується на
відповідному законодавстві і
підтверджено матеріалами справи щодо
підстав і суми такого відшкодування
(а.с.6, 7, 8, 9).

При вирішенні вказаного питання саме
Охтирським міськрайонним судом, а не
Тростянецьким районним судом Сумської
області, на що посилається прокурор в
апеляційній скарзі, також, на думку
колегії суддів, були дотримані правила
підсудності, оскільки відповідно до ч.4
ст.110 ЦПК України вказану вимогу про
стягнення шкоди в сумі 3000 грн. позивач
мав право пред'явити за своїм вибором
за зареєстрованим місцем свого
проживання чи перебування, чим він і
скористався, тому доводи апеляційної
скарги прокурора з цього приводу не
заслуговують на увагу.

Однак, оскаржуване рішення суду в
частині стягнення розміру моральної
шкоди та судових витрат на правову
допомогу в даній цивільній справі
необхідно змінити, виходячи з
наступного.

Зокрема, в основу рішення суду про
стягнення на користь позивача
моральної шкоди у визначеній сумі суд
першої інстанції поклав час його
незаконного перебування під слідством
та судом з 18 березня 2013 року по 27 травня
2014 року, вважаючи, що кримінальне
переслідування ОСОБА_3 розпочалось з
того дня (18 березня 2013 року), коли
керівництво за місцем його роботи було
поінформовано довідкою від
правоохоронних органів про те, що
позивач розтратив ввірене йому майно
шляхом зловживання службовим
становищем, внаслідок чого порушено
кримінальне провадження і ведеться
досудове розслідування, та закінчилось
постановленням судом
виправдовувального вироку, який набрав
законної сили (27 травня 2014 року).

Щодо початку часу перебування позивача
під слідством і судом, то колегія
суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції з цього приводу,
так як направлення 18 березня 2013 року
вищевказаної довідки за місцем роботи
позивача не можна вважати
повідомленням у кримінальному
провадженні, про що йдеться у ст.111 КПК
України, оскільки надання такої
інформації не є процесуальною дією, що
обмежувала права позивача.

З огляду на зазначене та виходячи з
матеріалів справи, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги прокурора про те, що позивач
перебував під слідством та судом з 01
серпня 2013 року, коли йому було
повідомлено про підозру, по 27 травня 2014
року, коли виправдовувальний вирок
суду відносно нього набрав законної
сили, у зв'язку з чим розмір моральної
шкоди, яка підлягає стягненню на
користь позивача, має становити 12058 грн.
20 коп. (1218 грн. - мінімальна заробітна
плата на час розгляду даної справи в
суді * 9 місяців + 1218 грн. / 30 днів * 27 днів).

Отже, апеляційна скарга прокурора
підлягає частковому задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з
доводами апеляційної скарги Державної
казначейської служби України стосовно
неправильного розподілу судових
витрат на правову допомогу в даній
цивільній справі.

Зокрема, при вирішенні питання про
компенсацію позивачу витрат на правову
допомогу, враховуючи, що він сплатив
адвокату 1000 грн. за надану йому правову
допомогу під час розгляду даної
цивільної справи (а.с.6, 7, 69, 70), потрібно
керуватись ст.2 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», де
зазначено, що у разі якщо сторона у
цивільній чи адміністративній справі
звільнена від оплати витрат на правову
допомогу, компенсація таких витрат
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення і яка не є
суб'єктом владних повноважень, у
розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка
встановленої законом мінімальної
заробітної плати в місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні,
під час вчинення окремих процесуальних
дій поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно акта виконаних робіт за
договором про надання правової
допомоги, позивачу ОСОБА_3 під час
розгляду даної справи в суді першої
інстанції адвокатом ОСОБА_5 надавалась
наступна правова допомога: написання
позовної заяви - 2 години, а також участь
адвоката в судових засіданнях суду
першої інстанції у загальному обсязі
протягом 1,5 години (08 серпня 2014 року - 1
година, 20 серпня 2014 року - 25 хвилин, 03
вересня 2014 року - 5 хвилин) (а.с.48-49, 57-58, 70,
71-72).

Таким чином, загальний розмір витрат на
правову допомогу, надану позивачу
адвокатом під час розгляду даної
цивільної справи в суді першої
інстанції, визначається наступним
чином: ((1218 грн. * 2,5%) * 1,5 години) + ((1218 грн.
* 2,5%) * 2 години) = 106 грн. 58 коп., які
підлягають компенсації позивачу за
рахунок державного бюджету.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції ухвалив оскаржуване рішення
в частині розміру стягнення на користь
позивача моральної шкоди та
компенсації йому витрат на правову
допомогу в даній цивільній справі з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, його висновки в
цій частині не відповідають обставинам
справи, тому рішення суду в зазначеній
частині необхідно змінити, частково
задовольнивши апеляційні скарги
прокуратури Сумської області та
Державної казначейської служби
України.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р
і ш и л а:

Апеляційні скарги Прокуратури
Сумської області та Державної
казначейської служби України
задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 03 вересня 2014
року в даній справі змінити в частині
стягнення моральної шкоди та судових
витрат на правову допомогу в даній
цивільній справі.

Стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_3 12058 грн. 20 коп. моральної шкоди.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок
державного бюджету витрати на правову
допомогу в даній цивільній справі в
сумі 106 грн. 58 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 03 вересня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -