АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-ій інстанції - Лопатюк
Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді
Музичко С.Г.

суддів
Семенюк Т.А., Борисової О.В.,
при секретарі
Круглику В.В.

розглянула у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 12 серпня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5; третя особа: Головне
управління юстиції у м.Києві про
визнання недійсним договору
відчуження та повернення
транспортного засобу

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 12 серпня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5; третя особа: Головне
управління юстиції у м.Києві про
визнання недійсним договору
відчуження та повернення
транспортного засобу - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу в якій, просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.
Вважає, що оскаржуване рішення суду є
незаконним і необґрунтованим.

В судовому засіданні
апеляційного суду представник
позивача ОСОБА_3 просив задовольнити
апеляційну скаргу і позовні вимоги.
Представник відповідача ОСОБА_6 не
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції керувався ст.215 ЦК
України виходив з відсутності
передбачених законом підстав для
визнання недійсним оспорюваного
договору, оскільки під час розгляду
справи позивач не надав до суду
оспорюваний правочин, як наслідок
судом не встановлено час, місце, назву
сторін, предмет цього договору. Окрім
того, матеріали справи не містять
доказів того, що проданий автомобіль
знаходиться у відповідача ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується рішенням
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, що ОСОБА_2 належав на праві
власності легковий автомобіль марки
«MERSEDES BENZ S500», 2005 року випуску, сірого
кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, та
підтверджується копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу (а.с.11)

Встановлено, що вказаний транспортний
засіб згідно кредитного договору
№IKARUG.47904.003 від 26 липня 2012 року,
знаходився в заставі банку - ПАТ
«Всеукраїнський банк розвитку», (а.с.12-19
)

07.09.2012 року позивач довіреністю
уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися від
його імені (продати, при умові сплати
всіх податків та платежів, обміняти,
здати в оренду) належний йому на праві
власності транспортний засіб -
легковий автомобіль марки «MERSEDES BENZ S500»,
терміном на три роки, тобто до 07.09.2015
року. (а.с.39)

22.03.2013 року на підставі заяви ОСОБА_2,
приватним нотаріусом ОСОБА_7, були
внесені відомості до Єдиного реєстру
довіреностей про припинення вище
зазначеної довіреності.(а.с.41)

11.04.2013 року ОСОБА_2 звернувся із заявою
до Начальника ВРЕР ДАІ з
Обслуговування м. Буча та м. Ірпеня при
УДАІ ГУМВ України про зняття з обліку
автомобіля марки «MERSEDES BENZ S500», 2005 року
випуску, сірого кольору, реєстраційний
номер НОМЕР_1.(а.с.74)

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України у п. 8
Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» відповідно до частини
першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач шляхом обману придбав
транспортний засіб та ввів його в
оману, не можуть бути прийняті судом до
уваги, оскільки належних та допустимих
доказів на підтвердження
вищевикладених обставин суду не
надано.

Таким чином, при апеляційному розгляді
справи порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 12 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді