АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7857/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3168/14
Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко
Доповідач Мартєв С. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. ПолтаваАпеляційний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - БУТЕНКО С.Б., КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю.,

за участю секретаря - САМОЙЛОВОЇ М.Д.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні провадження за апеляційною
скаргою апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 21 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів.

Апеляційний суд,
заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, у якому зазначала, що на
підставі рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 31 вересня
2011 року з відповідача на користь
позивачки стягуються аліменти на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається у
Полтавському педагогічному
університету ім. В.Г. Короленка, у
розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку
відповідача, щомісячно, починаючи з
13.04.11 року і до закінчення навчання
до 30.06.14 року.

Постановою державного виконавця
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від
25 червня 2012 року відкрито виконавче
провадження по примусовому стягненні з
ОСОБА_1 аліментів з 13.04.11 року до 30.06.14
року, проте відповідач ухиляється від
їх сплати, у зв'язку з чим, державним
виконавцем винесено постанову від 16.10.12
року про накладення арешту на майно
боржника.

Заборгованість по сплаті аліментів
станом на 1.10.12 року становить 6 089,92 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_1 неустойку у
вигляді пені за період заборгованості
з 13.04.11 року по 1.10.12 року
у розмірі 33 433,00 грн.

Заочним рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 21 жовтня
2013 року позов задоволено, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку
(пеню) за прострочення зі сплати
аліментів у сумі 33 433,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у сумі 334,33 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 21 жовтня 2013 року
заяву відповідача про перегляд
заочного рішення залишено без
задоволення.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 16
квітня 2014 року скасовано рішення
Октябрського районного суду
м. Полтави від 21 жовтня 2013 року,
ухвалено нове, яким у позові
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 10 вересня 2014
року задоволено частково касаційну
скаргу ОСОБА_2, рішення Апеляційного
суду Полтавської області від 16 квітня
2014 року скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В апеляційні скарзі порушено питання
про скасування рішення з підстав
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи й
неправильного застосування норм
матеріального і процесуального права
та ухвалення нового про відмову у
задоволенні позову за недоведеністю.

Апеляційний суд, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог,
дійшов висновку, що остання підлягає
частковому задоволенню.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального й процесуального права.

Із справи вбачається, що на підставі
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 31 вересня 2011 року з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти
на утримання повнолітнього сина
ОСОБА_3, який продовжує навчання, у
розмірі 1/6 частини від усіх видів
заробітку (доходу) щомісячно, починаючи
з 13.04.11 року і до закінчення навчання -
30.06.14 року.

26.01.12 року ОСОБА_2 видано виконавчий
лист №2-3286 по примусовому виконанню
цього рішення суду.

Вказаний виконавчий лист спочатку
подався позивачкою до Октябрського
відділу ДВС Полтавського МУЮ, де
постановою державного виконавця від
25.06.12 року було відкрито виконавче
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" передбачена ст. 196
СК України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

На момент звернення ОСОБА_2 до суду з
даним позовом виконавчий лист №2-3286 від
31.10.11 року перебував у провадженні
відділу ДВС Печерського РУЮ в м. Києва,
у відповідності до відомостей якого,
заборгованість ОСОБА_1 по сплаті
аліментів станом на 1.10.12 року складає 6
089,92 грн., що підтверджується
довідкою-розрахунком державного
виконавця від 8.05.13 року (т. 1 а.с. 13).

З 2.10.10 року по 29.10.12 року ОСОБА_1 працював
в ТОВ «Кернел Трейд» (м. Київ) ( т. а.с. 14).

Постановою державного виконавця від
16.05.13 року звернуто стягнення на
заробітну плату ОСОБА_1, яка ним
отримується у ТОВ «Кернел Трейд»,
у розмірі 50% щомісячно та складається з
поточних аліментів (16,7%) та боргу по
аліментах у сумі 6 089,92 грн. (33,3%).

Також відповідачем не заперечується
тієї обставини, що заборгованість по
аліментам до сьогоднішнього дня ним не
погашена, у заяві про перегляд заочного
рішення від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_1 не
оспорював розмір заборгованості по
аліментам, посилаючись лише на
відсутність його винних дій у
виникненні заборгованості.

З урахуванням викладеного, місцевий
суд дійшов вірного висновку, що
ухилення позивача від сплати аліментів
є доведеним, що дає підстави для
нарахування на несплачену суму
аліментів неустойки (пені).

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Так, скасовуючи ухвалу апеляційного
суд, якою було відмовлено у задоволенні
позову, колегія суддів касаційної
інстанції в ухвалі від 10 вересня 2014
року дійшла висновку про те, що ОСОБА_1
знав про ухвалення заочного рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 31 вересня 2011 року, яким з
нього стягнуто аліменти, а, відтак, був
обізнаний про наявність у нього
обов'язку зі сплати цих аліментів і
незалежно від дій або бездіяльності
державних виконавців повинен був їх
сплачувати.

Розмір неустойки (пені) по аліментам, що
нараховувались державним виконавцем
за період з 13.04.11 року по 30.09.12 року
щомісячно, обрахований позивачкою
станом на 19.06.13 року, виходячи з розміру
несплачених аліментів по кожному з
періодичних платежів за кожен місяць
окремо від дня порушення платником
аліментів свого обов'язку щодо їх
сплати (зокрема, на аліменти, що
підлягали до сплати за квітень 2011 року
пеня обрахована за період з 13.04.11 року
по 19.06.13 року у кількості 798 днів, за
вересень 2012 року - з 1.09.12 року по 19.06.13
року у кількості 291 день), що відповідає
вимогам ч. 1 ст. 196 СК України та
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, висловленою у
постанові від 11 вересня 2013 року по
справі №6-81цс13.

З огляду на зміст ч. 2 ст. 196 СК України,
розмір неустойки, що нараховується на
несплачені аліменти, може бути
зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Між тим, переглядаючи заочне рішення
від 21 жовтня 2013 року у порядку
ст. 228 ЦПК України, місцевим судом не
взято до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що
на момент ухвалення вказаного рішення
суду останній перебуває на обліку в
Полтавському МЦЗ як безробітний
(т. 1 а.с. 74) та має на утриманні трьох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с. 71, 72, 73).

З урахуванням зазначеного, у
відповідності до ч. 2 ст. 196 СК України,
враховуючи матеріальний стан платника
аліментів та знаходження у нього на
утриманні неповнолітніх дітей,
апеляційний суд знаходить за можливе
зменшити розмір неустойки (пені), що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивачки, з заявлених ОСОБА_2 33
433 грн. до 16 000 грн.

За таких обставин, апеляційні скарги
підлягає частковому задоволенню, а
рішення місцевого суду - скасуванню, з
ухваленням нового рішення по суті
заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 п. 4, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 21 жовтня 2013 року
скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16
000,00 грн., як неустойку (пеню) за
прострочення із сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на
користь держави 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
С.Ю. МАРТЄВ

Судді:
С.Б. БУТЕНКО

О.Ю. КУЗНЄЦОВА

З оригіналом згідно:

суддя
С.Ю. МАРТЄВ