АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі: головуючого
- Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Дніпровського районного суду
міста Києва від 08 вересня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 04 квітня 2003 року позов
задоволено, визнано ОСОБА_3, ОСОБА_1
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1. (т.1 а.с.14)

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Дніпровського районного суду міста
Києва із заявою, в якій просила
ухвалити додаткове рішення, в якому
вказати:

- за якою адресою і коли ОСОБА_1
повідомлялось про суд;

- які джерела того, що суду відомо, що
ОСОБА_1 в квартирі не проживає рік (чи
пів року) і скільки конкретно часу;

- які джерела інформації того чи є у
ОСОБА_1 поважні причини не знаходження
в квартирі;

- які джерела було досліджено щоб
з'ясувати чи є ОСОБА_1 наймачем
квартири(чи є власником пайового
внеску). Чому суд не прийняв до уваги
попереднє рішення від 11 березня 1990 року
щодо вселення ОСОБА_1 і докази у ньому;

- яка адреса іншого житла ОСОБА_1;

- чому суд відмовився від
«правосуб'єктності» та замість ОСОБА_1
стверджував що бажає вона чи ні
користуватись;

- чому суд вирішив по застарілому
законодавству позбавити права на
житло. (т.2 а.с.102)

Ухвалою Дніпровського районного суду
міста Києва від 08 вересня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення
додаткового рішення відмовлено.
(т.2 а.с.109, 111)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилаючись на порушення судом норм
діючого законодавства, просила ухвалу
Дніпровського районного суду міста
Києва від 08 вересня 2014 року скасувати і
продовжити розгляд справи в
Апеляційному суді міста Києва. (т.2
а.с.117)

В судовому засіданні ОСОБА_1, яка також
надала докази наявності повноважень
представляти інтереси ОСОБА_3,
підтримала скаргу і просила її
задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, про час
та місце розгляду справи сповіщались
встановленим порядком про що у справі є
докази. (т. 2 а.с. 135-136)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305
ЦПК України, колегія суддів визнала
неявку такою, що не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК
України, суд, що ухвалив рішення, може
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, чи з власної ініціативи
ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)
стосовно якої-небудь позовної вимоги, з
приводу якої сторони подавали докази і
давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про
право, не зазначив точної суми грошових
коштів, які підлягають стягненню,
майно, яке підлягає передачі, або які
дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного
виконання рішення у випадках,
встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про
судові витрати.

За роз'ясненнями, що містяться в
п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
додаткове рішення може бути ухвалено
лише у випадках і за умов, передбачених
статтею 220 ЦПК України, воно не може
змінити суті основного рішення або
містити в собі висновки про права та
обов'язки осіб, які не брали участі у
справі, чи вирішувати вимоги, не
досліджені в судовому засіданні. При
порушенні питання про ухвалення
додаткового рішення з інших підстав
суд ухвалою відмовляє в задоволенні
заяви.

Відмовляючи в задоволенні заяви про
ухвалення додаткового рішення, суд
виходив із того, що заявником не
зазначено обставин передбачених ст. 220
ЦПК України, відповідно судом не
встановлено достатньої правової
підстави для ухвалення по справі
додаткового рішення.

Такий висновок районного суду
підтверджується наявними у справі
доказами.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність передбачених
процесуальним законом підстав для
ухвалення додаткового рішення і
відмову у задоволенні поданої заяви.

Інші доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують і не
можуть бути визнані підставою для
скасування ухвали суду першої
інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду
міста Києва від 08 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду міста Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/13426/2014

Головуючий у першій інстанції -
Бартащук Л.П.

Доповідач Левенець Б.Б.