Справа № 333/5949/14-ц
Провадження № 2/333/2437/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Дмитрієвої
М.М.,

при секретарі
Пасюті К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Комунарського
районного суду м. Запоріжжя, цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив наступне.

З 20.09.1997 року позивач ОСОБА_1 перебуває з
відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому
шлюбі, але на цей час шлюбні стосунки
між сторонами припинені, спільне
господарство не ведеться. Від шлюбу
сторони мають неповнолітнього сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сумісне життя між
подружжям не склалося. Між сторонами
тривалий час немає розуміння з
багатьох питань сімейних відносин.
Спір про майно відсутній.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлена
своєчасно та належним чином, надала
заяву про розгляд справи за її
відсутності, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, на фіксації судового
процесу не наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, подав
заяву про розгляд справи за його
відсутності, проти задоволення
позовних вимог заперечує.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК
України, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини
справи, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи, надавши їм оцінку
у сукупності з дослідженими
матеріалами справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, ратифікованої Україною,
Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року,
яка відповідно до ст. 9 Конституції
України є частиною національного
законодавства України, кожна людина
при визначенні її громадянських прав
та обов'язків має право на справедливий
розгляд справи незалежним та
безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується
судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд
розглядає справи на принципах
змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України,
сімейні відносини регулюються на
засадах справедливості та розумності,
відповідно до моральних засад
суспільства.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7
Європейської конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року
(Конвенцію ратифіковано Законом
№475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен
з подружжя у відносинах між собою і в
їхніх відносинах зі своїми дітьми
користується рівними правами та
обов'язками цивільного характеру, що
виникають зі вступу у шлюб, перебування
в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб
гарантується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування до шлюбу не
допускається.

За змістом ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК
України, шлюб припиняється внаслідок
його розірвання за позовом одного із
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України,
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлено одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного із них, інтересам їх
дітей.

20.09.1997 року між сторонами було укладено
шлюб, що підтверджується свідоцтвом
про одруження від 20.09.1997 року, серії
НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації
актів громадянського стану
Комунарського районну м. Запоріжжя, про
що було зроблено відповідний актовий
запис № 417.

Сторони є батьками неповнолітньої
дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження від 20.05.1999 року, серії
НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації
актів громадянського стану
Комунарською райадміністрацією м.
Запоріжжя.

З'ясувавши фактичні взаємостосунки між
сторонами і дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, а також, враховуючи
ст. 51 Конституції України та ст. 24
Сімейного Кодексу України, в якій
вказано, що шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка і примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається, а документальне
існування шлюбу між сторонами по
справі не відповідає поняттю «сім'ї»,
як соціального інституту сучасного
суспільства.

Зважаючи на принципи рівноправності
жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб
згода на одруження була взаємною.
Принцип добровільності шлюбу є чинним
не лише на стадії його реєстрації, а і
під час знаходження в шлюбі, що
зумовлює можливість добровільного
розірвання шлюбу, про що записано в
статті 16 Конвенції про дискримінацію
жінок в частині першій підпункту «с»)
«однакові права і обов'язки під час
шлюбу і після його розірвання», тобто
дружина шлюбом не закріпляється за
чоловіком по життєво. Шлюб - це сімейний
союз, при цьому слово «сімейний»
засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а
слово «союз» підкреслює договірну
природу шлюбу, яка зумовлює його
добровільний характер.

Враховуючи особливий характер
сімейних відносин та їх об'єктивну
недоступність для оточуючих та з
урахуванням норм ст. 112 СК
України, суд дійшов висновку, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечить їх
інтересам, інтересам суспільства, у
зв'язку з чим, шлюб між ними повинен
бути розірваний.

Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка
змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

Враховуючи клопотання позивача про
залишення їй після розірвання шлюбу
прізвища «ОСОБА_1», суд вважає можливим
його задовольнити, оскільки
відповідно до ст. 113 СК України
особа, яка змінила своє прізвище у
зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право
після розірвання шлюбу у подальшому
іменуватися цим прізвищем або поновити
своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України
у рішенні суду про розірвання шлюбу
зазначається про вибір прізвища тим з
подружжя, який змінив прізвище під час
державної реєстрації шлюбу, що
розривається.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про
державну реєстрацію актів цивільного
стану» той з подружжя, який бажає
відновити своє дошлюбне прізвище,
повинен заявити про це в органи
державної реєстрації актів цивільного
стану під час державної реєстрації
розірвання шлюбу. Про державну
реєстрацію розірвання шлюбу в
паспортах або паспортних документах
осіб робиться відмітка про розірвання
шлюбу із зазначенням прізвища, імені та
по батькові особи, з якою розірвано
шлюб, та місця і дати державної
реєстрації розірвання шлюбу. Відмітка
про розірвання шлюбу за рішенням суду
робиться в паспортах або паспортних
документах осіб, шлюб між якими
розірвано, у разі їх звернення до
органу державної реєстрації актів
цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 105, 110, 111, 11, 113 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 20.09.1997 року, серії
НОМЕР_2, відділом реєстрації актів
громадянського стану Комунарського
районну м. Запоріжжя (актовий запис №
417) між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвати.

Позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище
«ОСОБА_1»

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) гривні 60 копійок.

Рішення суду про розірвання шлюбу, яке
набрало законної сили, є документом, що
підтверджує факт розірвання шлюбу
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва