Провадження № 2/641/732/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року Комінтернівський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді
Григор*єва Б.П.

при секретарі
Вакуленко Л.І..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Харкові цивільну справу
за позовом Державного підприємства «
Завод ім.. В.О. Малишева» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство « Завод
ім.. В.О. Малишева» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості. В обґрунтування
позовних вимог посилається на те,
що 12.11.2001 року між ОСОБА_2 та ДП « Завод
ім.. В.О. Малишева» укладено договір №
1413 про виконання боргових зовов*язань
до договору кредиту № П-3-348/1295 від 27.12.1999
року в сумі 14029,01 грн. відповідно до
якого відповідач зобов*язався
виплачувати суму боргу в строк,
починаючи з 01.06.2004 року по 01.08.2018 року
щомісячно в сумі 82,50 грн. Станом на
01.12.2013 року заборгованість за договором
№ 1413 за період з липня 2006 року по
грудень 2013 року становить 7342,50 грн.
Інфляційні нарахування на суму боргу
за період з липня 2006 року по грудень 2013
року становить 1751,55 грн, 3% річних - 1635,46
грн. За період з 01.07.2006 року по 01.12.2013
року зобов*язання щодо внесення
грошових коштів в касу підприємства не
виконувалось, чим порушені умови
договору, у зв'язку з чим й звернулися
з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив їх задовольнити,
надав пояснення аналогічні викладеним
в позові.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог в повному обсязі,
пояснив суду, що між ДП «Завод ім.. В.О.
Малишева» та його сином ОСОБА_3 було
укладено договір кредиту № КИ-3-1295 від
27.12.1999 року в Комерційному банку «
Славянський» м. Запоріжжя в сумі 15000
грн. з процентною ставкою 3 % річних, але
в жовтні 2000 року банк надіслав
повідомлення про збільшення
процентної ставки до 27 % річних. У
зв*язку з наведеним ОСОБА_3 звернувся до
адміністрації ДП « Завод ім.. В.О.
Малишева» з проханням погасити
зазначений кредит, проценти за
користування кредитом з подальшим
утриманням із заробітної плати. 20.11.2000
року зазначене прохання ОСОБА_4 було
задоволено. ДП « Завод ім. В.О Малишева»
перерахувало КБ « Слав*янський» суму
розміром 15000 грн. та 468,66 грн. - проценти
за користування кредитом. Договір № 1413
від 12.11.2001 року між ним та ДП « Заовд ім..
В.О. Малишева» не укладався.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами, що беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, що мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб , які беруть участь у справі
виникає спір. Докази не можуть
грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Матеріалами справи встановлено 27.12.1999
року між ОСОБА_3 та КАБ « Славянський»
укладено договір кредиту № КЧ-З-1295 на
суму 15000 грн.

20.11.2000 року сумісним рішенням
адміністрації та профспілкового
комітету ДП « Завод ім.. В.О. Малишева»
ОСОБА_3 виділено суму в розмірі 15000 грн.
та 468,66 грн. для погашення кредиту та
відсотків в КАБ « Славянський».

В позовній заяві позивач посилається
на укладений між ОСОБА_2 та ДП « Заводом
ім. В.О. Малишева» договір № 1413 від
12.11.2001 року про виконання боргових
зобов*язань по договору кредиту №
П-3-348/1295 від 27.12.1999 року в сумі 14029,01 грн.

Як вбачається з аналізу тексту угоди
від 01.06.2004 року ( а.с.3), 12.11.2001 року
укладено договір № 1413 дп між ДП « Завод
ім.. В.О. Малишева» та КАБ « Славянський»
про передачу права вимоги, тобто
договір № 1413 від 12.11.2001 року між
позивачем і відповідачем не укладався
(посилання позивача в позові і
пояснення в суді).

Як вказує позивач в позові, боргові
зобов*язання виникли з Договору
кредиту № П-3-348/1295 від 27.12.1999 року, але
такого договору суду не надано.
Натомість суду надано копію договору
поруки № П-3-348/1295.

Договір № 1413 дп від 12.11.2001 року, на
підставі якого позивач по справі набув
право вимоги до ОСОБА_3 суду також не
надано.

Під час розгляду справи, належних та
допустимих доказів на підтвердження
укладення зазначених договорів,
вказаних позивачем в позові в судовому
засіданні не надано.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги свого підтвердження в судовому
засіданні не знайшли, не є
обґрунтованими та доведеними, у
зв'язку з чим не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
вимога позивача, щодо відшкодування
судових витрат задоволенню не
підлягає, оскільки суд відмовляє в
задоволенні позову.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212 -215,218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного
підприємства «Завод ім. В.О.Малишева»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя: Б. П. Григор'єв