Справа № 352/1891/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2369/2014
Головуючий у 1 інстанції Струтинський
Суддя-доповідач Шишко А.І.
У Х В А Л А

28 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду
Івано-Франківської області Шишко А.І.,
ознайомившись із апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Тисменицького районного суду від 25
вересня 2014 року,-

в с т а н о в и в :

До Апеляційного суду
Івано-Франківської області поступила
цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права власності на
нерухоме майно.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 25 вересня 2014 року задоволено позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права
власності на нерухоме майно.
Витребувано з незаконного володіння
ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_4 право
власності на житловий будинок
загальною площею 47,7 кв.м., житловою
площею 23,3 кв.м., огорожа 11,9 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,0156 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, кадастровий номер
:01:001:1153, що знаходиться за тією ж
адресою.

На дане рішення суду першої інстанції
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, за подачу якої
сплатила судовий збір в розмірі 121 грн.
80 коп.

З позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що
вона пред'явила позов про визнання
права власності на нерухоме майно,
вартість якого є значною. Так, з
договору дарування від 01.03.2008 року
вбачається, що вартість спірного
будинковолодіння складає 98373 грн. (а.с.4),
а з витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно , загальна вартість
нерухомого майна - 861976 грн. (а.с.23). В той
же час, ОСОБА_4 при подачі позовної
заяви сплатила всього 121 грн. 80 коп.

Згідно п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд вирішує зокрема,
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України, в
резолютивній частині рішення має бути
зазначений висновок суду щодо
розподілу судових витрат.

Однак, суд даних вимог процесуального
права не врахував та не вирішив питання
щодо розподілу між сторонами судових
витрат.

Крім того, ні в мотивувальній, ні в
резолютивній частині рішення суду,
незважаючи на значну вартість
нерухомого майна, не зазначено
вартість спірного житлового будинку та
земельної ділянки, що позбавляє суд
апеляційної інстанції можливості
визначити судовий збір за подачу
апеляційної скарги.

Відповідно до Закону України "Про
судовий збір" №3674-VI від 08 липня 2011 року,
із зазначених позовних вимог судовий
збір повинен бути сплачений,
враховуючи половину суми, що підлягала
сплаті при поданні позовної заяви, що
становить 1 відсоток ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати (243,60 грн.) та не більше
3 розмірів мінімальної заробітної
плати (3654 грн.).

Позивач, всупереч вимогам ст.119 ЦПК
України, не вказала ціну позову та
невірно сплатила судовий збір за
подачу позовної заяви, на що суд першої
інстанції уваги не звернув та не
перевірив, яка справжня вартість
оспорюваного нерухомого майна.

Відповідно до вимог ст. 220 ЦПК України
зазначені питання підлягають
вирішенню судом, що ухвалив рішення,
шляхом ухвалення додаткового рішення.

За таких обставин, відповідно до вимог
п.7, ст. 297 ЦПК України, справу слід
повернути суду першої інстанції для
вирішення питання про ухвалення
додаткового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 297
ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в :

Повернути в суд першої інстанції
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права власності на
нерухоме майно для вирішення питання
про ухвалення додаткового рішення і
встановити строк до 01 грудня 2014 року,
протягом якого суд першої інстанції
має усунути недоліки.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Суддя
А.І.Шишко