Дата документу 30.09.2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 вересня 2014 року
Кривоозерський районний суд
Миколаївської області

В складі : головуючої - судді
Репушевської О.В.

при секретарі
Штуфра А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Криве Озеро цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя. В
обґрунтування своїх вимог позивачка
посилається на те, що з червня 1997 року
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу. 12 лютого 2002 року вони
зареєстрували шлюб, який 04 квітня 2014
року рішенням Кривоозерського
районного суду - розірвано. В період
шлюбу за кошти позивачки ними була
придбана квартира АДРЕСА_1, яка
зареєстрована на ім»я відповідача.
Оскільки у добровільному порядку згоди
щодо розподілу майна, набутого під час
шлюбу, між колишнім подружжям не
досягнуто, позивачка просить суд
визнати за нею право власністю на
квартиру, що знаходиться АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити, не стягуючи з
відповідача судові витрати по справі.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав, не заперечував
щодо визнання права власності
спірної квартири за позивачкою.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, враховуючи положення
ст.174 ЦПК України щодо визнання
відповідачем позову, суд приходить до
наступного.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.11 ЦПК України
регламентовано, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до положень ст.60 СК України
майно, набуте подружжям, за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно положень ч.1 ст.61 СК України
передбачено, що об'єктами права
спільної сумісної власності подружжя
можуть бути будь-які речі, за винятком
виключеного з цивільного обороту.
Положеннями ст.69 СК України
передбачено, що дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Положеннями ст.68 СК України
встановлено, що розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до положень ст.372 ЦК України
майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю сторін.

Пленум Верховного Суду України в своїй
постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначає, що
спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу, можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Судом встановлено, що сторони з 12
лютого 2002 року по 04 квітня 2014 року
перебували в шлюбі, який 04 квітня 2014
року було розірвано.(а.с.7).

Перебуваючи в шлюбних стосунках,
сторонами було придбано квартиру
АДРЕСА_1 що підтверджується даними
договору купівлі-продажу від 07 липня 1997
року(а.с.8). Згідно даних технічного
паспорту на вказану квартиру
встановлено, що власником станом на 08
квітня 2014 року значиться відповідач -
ОСОБА_2.(а.с.14).

Отже, відповідно до положень ч.3 ст.368 ЦК
України, нерухоме майно: квартира,
розташована АДРЕСА_2, є спільною
сумісною власністю сторін.

Враховуючи встановлені судом
обставини, суд приходить до висновку
про обрунтованість позовних вимог
позивачки щодо визнання за нею права
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
вважає за можливим їх задовольнити.

Керуючись ст.ст.60, 61, 62, 69, 70, 71 СК України,
ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212,
214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільно набутого майна
подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на квартиру АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду у Миколаївській
області через Кривоозерський районний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
під час оголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя : ( підпис )

Копія вірна :

Суддя Кривоозерського

районного суду
О.В. Репушевська

Рішення набрало законної сили
"_____"_____________

Оригінал рішення знаходиться в
цивільній справі №479/1024/14-ц.

Керівник апарату суду
Л.В.
Ковальчук