Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1869/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Панасюк І.В.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.09.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Карпенка О.Л.,

Потапенка В.І.,

при секретареві - Дімановій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за
аліментами та пені за прострочення
сплати аліментів за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 28 травня
2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 РОКУ ОСОБА_5
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
аліментами та пені за прострочення
сплати аліментів.

Посилалась на те, що за рішенням
Гайворонського районного суду від
4.03.2009 року відповідач повинен
сплачувати на її користь аліменти на
утримання їх неповнолітнього сина,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій
сумі у розмірі 300 гривень щомісяця,
починаючи з 4.02.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (
до повноліття дитини).

За період з жовтня 2013 року по
березень 2014 року включно відповідач не
сплачував аліменти, внаслідок чого
утворилась заборгованість в сумі 1800
гривень.

Посилаючись на ці обставини,
позивачка просила стягнути з
відповідача 1800 гривень заборгованості
за аліментами та 546 грн. пені за
прострочення сплати аліментів.

Рішенням Гайворонського
районного суду від 28 травня 2014 року
позов задоволено частково: стягнуто з
відповідача на користь позивачки пеню
в розмірі 546 гривень та 121 грн.80 коп.
судових витрат. У задоволенні позову
про стягнення заборгованості за
аліментами відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення в частині
стягнення з нього пені через
невідповідність висновку суду першої
інстанції обставинам справи. Вказує на
те, що він надав суду докази
відсутності у нього заборгованості за
аліментами.

Рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за
аліментами сторонами не оскаржене в
апеляційному порядку.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення відповідача, дослідивши
докази, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції у
частині, яка оскаржена, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
з таких підстав.

Встановлено, що відповідач
дійсно, відповідно до рішення
Гайворонського районного суду від
4.03.2009 року, зобов»язаний сплачувати
аліменти на користь позивачки на
утримання їх неповнолітнього сина
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій
сумі у розмірі 300 гривень щомісяця,
починаючи з 4.02.2010 року до досягнення
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позов в частині
стягнення пені за прострочення сплати
аліментів, суд першої інстанції дійшов
висновку, що відповідач не довів факт
належного виконання ним рішення суду
та відсутності заборгованості за
аліментами. Проте, такий висновок був
передчасним.

До матеріалів справи долучені
надані ОСОБА_6 квітанції до поштових
переказів грошових коштів на ім»я
позивачки, починаючи з липня 2012 року по
квітень 2014 року включно. Відповідач
заперечував наявність у нього
заборгованості по сплаті аліментів,
пояснив, що іноді він сплачував
аліменти наперед.

В якості доказу наявності у
відповідача заборгованості за
аліментами позивачкою була надана до
суду першої інстанції довідка
державного виконавця ВДВС
Олександрівського РУЮ Пересунько В.П.
про те, що станом на 1.04.2014 року
заборгованість за період з 1.07.2012 року
по 1.12.2013 року складає 6300 гривень (а.с.11).
Проте, у тексті позовної заяви ОСОБА_5
сама заперечила правдивість
викладених у цій довідці відомостей,
заявивши про те, що насправді аліменти
за період з 1.07.2012 року по вересень 2013
року у розмірі 4500 гривень відповідач
сплатив.

За таких обставин, суд, згідно
із вимогами ч.4ст.10 ЦПК України, мав
попередити сторін про наслідки
неподання ними належних та допустимих
доказів, якими вони обґрунтовують
наявність або відсутність обставин,
які мають значення для справи.

Відповідно до ч.4ст.195 СК України
розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

З наданої відповідачем до
апеляційного суду довідки, виданої
ст.державним виконавцем ВДВС
Олександрійського РУЮ Шевченко Г.Д.,
видно, що за період з 1.07.2012 року по 1.04.2014
рік ОСОБА_6 заборгованості по сплаті
аліментів не має, навпаки, станом на
1.04.2014 року має місце переплата в сумі 300
гривень.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Приймаючи до уваги те, що
позивачка сама заперечила вірність
наданої нею довідки державного
виконавця про розмір заборгованості, а
відповідач надав довідку державного
виконавця про відсутність у нього
заборгованості за аліментами, саме
позивачка повинна була довести, що мало
місце прострочення щомісячної сплати
відповідачем аліментів за період з
жовтня 2013 року по квітень 2014 року. У
судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_5 не з»явилась, до суду першої
інстанції доказів прострочення
відповідачем сплати аліментів нею не
надано. ЇЇ доводи щодо наявності станом
на 1.04.2014 року заборгованості по сплаті
відповідачем аліментів спростовуються
довідкою державного виконавця від
25.09.2014р.

За таких обставин, підстави для
стягнення з відповідача неустойки
(пені) за прострочення сплати аліментів
відсутні, а позов і в цій частині не
підлягає задоволенню.

Неповне з»ясування судом
першої інстанції обставин, які мають
значення для справи, недоведеність
обставин, які суд вважав встановленими,
порушення норм процесуального права,
яке призвело до ухвалення
неправильного рішення, є відповідно до
ст.309 ЦПК України підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції у частині задоволених
позовних вимог та розподілу судових
витрат і для ухвалення апеляційним
судом нового рішення про відмову у
задоволенні позову у частині стягнення
пені.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 88
ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Гайворонського
районного суду від 28 травня 2014 року
скасувати в частині задоволення
позовних вимог про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів та
розподілу судових витрат та ухвалити
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у
задоволенні позову до ОСОБА_6 про
стягнення пені за прострочення сплати
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини.

Рішення набирає законної сили
з моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: