Справа №464/8805/14-ц
пр № 2/464/1884/14
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26.08.2014 року суддя Сихівського
районного суду м. Львова Борачок М.В.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до ПАТ «Міський комерційний
банк» про стягнення коштів по
депозиту,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
40000грн. коштів депозиту, 1704грн.
відсотків депозиту та судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України,
суддя, встановивши, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
викладених у статтях 119 і 120 цього
Кодексу, або не сплачено судовий збір,
постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення заяви
без руху, про що повідомляє позивача і
надає йому строк для усунення
недоліків, який не може перевищувати
п'яти днів з дня отримання позивачем
ухвали.

Встановлено, що дана заява не
відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, а
саме, позивачем не додано документу
(квитанції) про сплату судового збору
за ставкою встановленою Законом
України «Про судовий збір» за подання
позовної заяви майнового характеру.

Натомість позивач в позовній заяві
просить про звільнення від сплати
судового збору на підставі ст.5 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п.7 ст.5 Закону України «Про
судовий збір» від сплати судового
збору звільняються державні органи,
підприємства, установи, організації,
громадські організації та громадяни,
які звернулися у випадках,
передбачених законодавством, із
заявами до суду щодо захисту прав та
інтересів інших осіб, а також споживачі
- за позовами, що пов'язані з порушенням
їхніх прав.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
вважає, що спірні правовідносини щодо
стягнення банківського вкладу
підпадають під дію Закону України «Про
захист прав споживачів», що
відповідачем порушено його законні
права як споживача послуг, а тому він
звільняється від сплати судового збору
на підставі п.7 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий
збір».

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов’язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

З матеріалів позовної заяви
вбачається, що підстава та предмет
позову стосуються повернення коштів
згідно договорів банківського вкладу
(депозиту) укладених між сторонами.
Регулювання депозитних зобов’язань не
здійснюється законодавством України
про захист прав споживачів, так як
відповідно до положень Закону України
«Про захист прав споживачів», сфера дії
цього Закону розповсюджується на
правовідносини, які виникають між
споживачами товарів, робіт і послуг та
виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності, встановлює
права споживачів, а також визначає
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів, а кредитний
договір, не є договором надання послуг,
у визначенні Закону, так як надання
послуг за цим Законом є: діяльність
виконавця з надання (передачі)
споживачеві певного, визначеного
договором матеріального чи
нематеріального блага, що здійснюється
за індивідуальним замовленням
споживача для задоволення його
особистих потреб. Банк при позичанні
коштів у вкладника, для їх розміщення у
якості банківського вкладу, не отримує
жодної винагороди за користування
такими коштами, а навпаки, сплачує
проценти (дохід вкладника) за період їх
використання. Кошти вкладу (депозиту)
не можуть розглядатися як «вартість
робіт (послуг)» та/або «загальна
вартість замовлення», а договір про
банківський вклад (депозит) не містить
понять «вартість робіт (послуг)» та/або
«загальна вартість замовлення» у сенсі
положень ст.10 Закону України «Про
захист прав споживачів». Депозитний
договір в свою чергу є публічним, а
після його укладення між сторонами
виникають цивільні правовідносини до
врегулювання яких застосуванню
підлягає спеціальне законодавство (§ 3
«Банківський вклад» глави 71 ЦК України
та Закон України «Про банки та
банківську діяльність»). Таким чином,
між позивачем та відповідачем виникли
договірні відносини, які перш за все
регулюються нормами ЦК України, а не
Законом України «Про захист прав
споживачів», а відтак позивач не
звільняється від сплати судового
збору.

Згідно п. 1.1 ч.2 ст. 4 ЗУ “Про судовий
збір”, за подання до суду позовної
заяви майнового характеру судовий збір
справляється у розмірі 1 відсоток ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Таким чином, позивачу необхідно
сплатити судовий збір в розмірі 1
відсоток ціни позову (але не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати).

За таких обставин, вважаю, що позовну
заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Міський
комерційний банк» про стягнення коштів
по депозиту, слід залишити без руху та
надати позивачеві строк для усунення
вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, ч. 1 ст. 121, 208, 210 ЦПК
України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Міський
комерційний банк» про стягнення коштів
по депозиту - залишити без руху.

Надати позивачеві строк п"ять днів з
дня отримання нею вказаної ухвали для
усунення недоліків зазначених в
описовій частині ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали суду у
зазначений строк, позовна заява буде
вважатися неподаною та повернена
позивачу зі всіма доданими до неї
документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Борачок М.В.