Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2708/14-ц
Провадження № 2/553/1008/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.10.2014м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у
складі:

головуючого судді - Тимчука Р.І.

при секретарі - Коломієць А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Полтаві
цивільну справу за первісним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування недійним та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи
на стороні відповідача, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору: Головне управління
юстиції в Полтавській області,
Реєстраційна служба Полтавського
міського управління юстиції, про
визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання договору дарування
недійним.

24 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_1 про визнання заповіту
недійсним.

Ухвалою суду від 24 липня 2014 року
первісний позов було об'єднано з
зустрічним.

24 липня 2014 року до участі у справі було
залучено третіх особі на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору:
Головне управління юстиції в
Полтавській області та Реєстраційну
службу Полтавського міського
управління юстиції

У судовому засіданні
позивач-відповідач ОСОБА_1 та її
представник адвокат ОСОБА_3 первісний
позов підтримали в повному обсязі та
просили його задовольнити з підстав
зазначених у первісній позовній заяві,
проти зустрічного позову заперечували
в повному обсязі.

Представник відповідача-позивача
адвокат ОСОБА_4 зустрічний позов
підтримав в повному обсязі та просив
його задовольнити з підстав зазначених
у зустрічній позовній заяві, проти
первісного позову заперечував в
повному обсязі.

Від третьої особи: Реєстраційної
служби Полтавського міського
управління юстиції надійшла заява про
розгляд справи без їхньої участі, при
вирішенні спору покладаються на розсуд
суду.

Представник третьої особи Головного
управління юстиції в Полтавській
області в судове засідання не з'явився,
не повідомивши суду про причини неявки,
хоча завчасно та належним чином була
повідомлена про день та час судового
засідання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що первісний позов підлягає
задоволенню в повному обсязі, в
зустрічному позову необхідно
відмовити.

Щодо первісного позовну про визнання
договору дарування від 27 червня 1990 року
недійсним, судом встановлено наступне.

ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 29 квітня
1969 року Третьої Полтавською державною
нотаріальною конторою належав
житловий будинок, господарські споруди
та побудови в АДРЕСА_1 (а.с.4-5).

14 грудня 1988 року вона склала заповіт на
все належне їй майно на користь сина
ОСОБА_6 (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с.15).

12 вересня 2012 року ОСОБА_6 подав заяву
про прийняття спадщини до Третьої
Полтавської державної нотаріальної
контори, що підтверджується витягом
про реєстрацію в Спадковому реєстрі
від 12.09.2012 року (а.с.14).

На підставі ч.1 п.2 ст. 549 ЦК Української
РСР визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він подав нотаріальному
органу за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК Української
РСР прийнята спадщина вважається
належною спадкоємцю з часу прийняття
спадщини.

Таким чином ОСОБА_6 набув права
власності на будинок за адресою:
АДРЕСА_1.

10 липня 2013 року він склав заповіт на
ОСОБА_1 (а.с.11) і ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с.13).

ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1 з 25.06.1969 року до дня смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.15) разом з сином,
ОСОБА_6, що підтверджується довідкою КП
«ЖЕО №2» від 22.10.2013 року (а.с.17) та
домовою книгою.

У встановлений законом строк ОСОБА_1
подала до приватного нотаріуса
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 заяву про прийняття
спадщини, що підтверджується витягом
про реєстрацію в Спадковому реєстрі
від 02.09.2013 року (а.с.16).

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 20 квітня 2014 року
приватний нотаріус ОСОБА_7 відмовила
ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом
після смерті ОСОБА_6, у зв'язку з тим, що
не встановлено коло спадкоємців та не
встановлено склад спадкового майна
(а.с.9).

Також нотаріусом у постанові було
зазначено, що даний житловий будинок
належить іншій особі на підставі
договору дарування.

Із газети ОСОБА_1 дізналася, що спірний
будинок виставлений на продаж і що
власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є
ОСОБА_2 на підставі договору дарування ,
посвідченого 27 червня 1990 року
секретарем Опішнянського виконкому
сільської ради народних депутатів
(а.с.6-8).

Досліджені у судовому засіданні
матеріали кримінального провадження
№00088 від 23.01.2014 року містять
оригінал договору дарування від 27
червня 1990 року.

Відповідно до вищезазначеного
договору, встановлено наступне:

-Договір дарування виготовлений на
типографічному бланку у 1992 році, а
договір датовано двома роками до
виготовлення цього бланку у 1990 році.

-Завірений печаткою з державною
символікою України, використання якої
законодавчо було затверджене
Постановою Верховної Ради України «Про
державний герб України» від 19 лютого 1992
року №2137-ХІІ (а.с.89).

-Нерухомість, про яку йдеться в
Договорі дарування, знаходиться в м.
Полтаві, отже, лише нотаріус Першої
Полтавської державної нотаріальної
контори міг посвідчити цей договір.

Згідно вимог ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Частина 5 ст. 216 ЦК України вказує, що
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою.

Статтею 236 ЦК України передбачено, що
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на вищевикладене суд
приходить до висновку, що договір
дарування від 27 червня 1990 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та
посвідчений секретарем виконкому
Опішнянської сільської Ради народних
депутатів є недійсним.

Щодо зустрічного позову про визнання
заповіту від 10 липня 2013 року судом
встановлено наступне.

Твердження ОСОБА_2 та її представника
про порушення процедури складання
заповіту нічим не обґрунтовано та не
підтверджено жодним належним та
допустимим доказом.

ОСОБА_2 не є стороною заповіту, вона не
має жодного відношення до родичів або
спадкоємців ОСОБА_6, та не має права
оспорювати цей заповіт, оскільки не
визначений обсяг спадкового майна.

Інших доказів на підтвердження вимог
та заперечень ОСОБА_2 суду не надано. З
огляду на вищевикладене суд приходить
до висновку, що зустрічний позов щодо
визнання заповіту від 10 липня 2013 року
недійсним, не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 215, 216, 236 ЦК України, ст. ст. 60, 208-209,
213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору дарування недійним -
задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
від 27 червня 1990 року, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та посвідчений
секретарем виконкому Опішнянської
сільської Ради народних депутатів.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання заповіту недійсним -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави Р. І. Тимчук