Справа № 750/1814/14 Провадження №
22-ц/795/2005/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-21102014Жук М. І. Доповідач - Шарапова О. Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШарапової О.Л.
суддів:Литвиненко І.В., Страшного
М.М.при секретарі:Позняк О.М.за
участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 27 серпня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5,
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
визнання квартири спільним майном
подружжя, визнання права власності на
1/2 частину квартири,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2014 року ОСОБА_8 звернувся до
суду з позовом, в якому, з урахуванням
уточненої позовної заяви, просив
визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним
майном подружжя та визнати за ним право
власності на 1/2 частину житлової
квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він
перебував з відповідачкою в
зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2000 року
по 11 жовтня 2013 рік. В період шлюбу вони
за рахунок кредитних коштів придбали
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Покупцем
в договорі купівлі-продажу за взаємною
згодою вказана відповідачка.
Банківський кредит ними був виплачений
повністю. На даний час у нього з
відповідачкою виникають суперечки
щодо спільного майна.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 27 серпня 2014 року
позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржуване рішення скасувати та
постановити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в
тому, що рішення суду є незаконним.
Апелянт посилається на те, що на день
відкриття провадження у даній справі в
суді вже розглядалась цивільна справа
за її позовом до ОСОБА_8 про поділ майна
подружжя, в якому ставилось питання про
поділ тієї самої квартири. Апелянт
вказує на те, що в судовому засіданні
було заявлено клопотання про зупинення
провадження в даній справі та
залишення позову без розгляду, але суд
лише приєднав клопотання до матеріалів
справи та продовжував розгляд справи.
Апелянт зазначає, що рішенням
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 27 лютого 2014 року, яке
залишене без змін ухвалою апеляційного
суду Чернігівської області від 09
квітня 2014 року, задоволені її позовні
вимоги до ОСОБА_8 про поділ майна
подружжя, а тому провадження у даній
цивільній справі підлягало закриттю.
Апелянт посилається на те, що судом
були порушені строки розгляду справи,
розгляд справи декілька разів
безпідставно відкладався. Апелянт
вказує на те, що суд безпідставно
відмовив у задоволенні клопотання про
дослідження цивільної справи за її
позовом до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу,
судовим рішенням у даній справі
встановлено, що шлюбні відносини між
ними припинилися в січні 2010 року.
Апелянт зазначає, що починаючи з 2010
року вона особисто сплатила залишок
коштів за кредитним договором, але ці
обставини не були враховані судом.
Апелянт посилається на те, що в рахунок
погашення кредитних зобов»язань нею
було сплачено 40 000 грн., які вона
отримала від продажу своєї квартири,
яка була її особистою приватною
власністю. Апелянт вказує на те, що
позивач на власний розсуд визначив
ціну позову і ця ціна не відповідає
дійсній вартості спірного майна.
Апелянт зазначає, що в резолютивній
частині рішення суду визнано, що
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя та визнано право власності на
1/2 частину спірної квартири за ОСОБА_8,
але не вирішено питання стосовно іншої
1/2 частини квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Встановлено, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2000
року; рішенням Деснянського районного
суду м. Чернігова від 11 жовтня 2013 року
шлюб між сторонами розірваний.

02 липня 2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 був
укладений договір купівлі-продажу
квартири, згідно з яким ОСОБА_9
зобов»язався передати у власність
ОСОБА_5 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 а
ОСОБА_5 зобов»язалась прийняти
квартиру та сплатити за неї обговорену
грошову суму; продаж квартири вчинено
за 71 685 грн. Вказаний договір
посвідчений приватним нотаріусом
Чернігівського нотаріального округу
ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №
929.

02 липня 2004 року між ОСОБА_5 та ВАТ
«Державний Ощадний банк України» був
укладений кредитний договір на суму 75
000 грн., строком до 01 липня 2014 року;
цільове призначення кредиту -
придбання житла.

В забезпечення виконання зобов»язань
за вказаним кредитним договором 06
липня 2004 року між ОСОБА_5 та ВАТ
«Державний Ощадний банк України» був
укладений іпотечний договір, згідно з
яким предметом іпотеки була
трикімнатна квартира АДРЕСА_1

Станом на 27 грудня 2012 року
заборгованість за кредитним договором
погашена.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 18 серпня 2014
року відмовлено у задоволені позовних
вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання
особистою приватною власністю ОСОБА_5
8/15 частин трикімнатної квартири
АДРЕСА_1 визнання спільною сумісною
власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_8 7/15 частин
трикімнатної квартири АДРЕСА_1 При
зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_5
заявлені вимоги мотивувала тим, що на
придбання спірної квартири нею були
витрачені особисті кошти в сумі 40 000
грн., які вона отримала від продажу
своєї квартири АДРЕСА_2. Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що відсутні докази про те, що 8/15 частин
трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ( 38 232
грн.) придбано за рахунок особистих
коштів позивачки, а вартість квартири
АДРЕСА_2 згідно договору
купівлі-продажу становить 12 333 грн.

Як вбачається з довідку про рух коштів (
а.с. 131-144) та з довідки ПАТ «Державний
Ощадний банк України « № 19/1-3503 від 16
жовтня 2014 року, за період з січня 2010
року по грудень 2012 року ( дата
останнього платежу на погашення
кредитної заборгованості) по кредиту
було сплачено 10860 грн. та по процентам
1934.21 грн.

В ході розгляду справи сторони не
заперечували, що кредитний договір був
укладений на суму 75000 грн., спірна
квартира згідно з умовами договору
була придбана за 71 685 грн. ; решта коштів
в сумі 3 315 грн. ( 75000 грн. - 71685 грн.) були
витрачені на нотаріальне посвідчення
договору та незначний ремонт квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
квартира АДРЕСА_1 придбана в період
шлюбу та за спільні грошові кошти
сторін, тобто є спільною сумісною
власністю подружжя, і в разі поділу
майна частки сторін є рівними.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, який
узгоджується з матеріалами справи та
приписами законодавства.

Доводи апелянта про те, що рішенням
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 27 лютого 2014 року, яке
залишене без змін ухвалою апеляційного
суду Чернігівської області від 09
квітня 2014 року, задоволені її позовні
вимоги до ОСОБА_8 про поділ майна
подружжя, а тому провадження у даній
цивільній справі підлягало закриттю,
апеляційний суд до уваги не приймає,
оскільки ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 02 липня 2014 року ухвала
апеляційного суду Чернігівської
області від 09 квітня 2014 року була
скасована, а справа передана на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції,
а рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 18 серпня 2014
року відмовлено у задоволені позовних
вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання
особистою приватною власністю ОСОБА_5
8/15 частин трикімнатної квартири
АДРЕСА_1 визнання спільною сумісною
власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_8 7/15 частин
трикімнатної квартири АДРЕСА_1

Доводи апелянта про те, що в рахунок
погашення кредитних зобов»язань нею
було сплачено 40 000 грн., які вона
отримала від продажу своєї квартири,
яка була її особистою приватною
власністю, апеляційний суд до уваги не
приймає, оскільки ці доводи
спростовуються рішенням апеляційного
суду Чернігівської області від 18
серпня 2014 року.

Доводи апелянта про те, що судовим
рішенням у справі за її позовом до
ОСОБА_8 про розірвання шлюбу і
стягнення аліментів було встановлено,
що шлюбні відносини між ними
припинилися в січні 2010 року, але
вказаним обставинам суд не дав
належної оцінки, апеляційний суд
вважає необґрунтованими, оскільки
рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 11 жовтня 2013 року
встановлено, що шлюбні відносини між
сторонами припинилися, сторони ведуть
окреме господарство, але в судовому
рішенні не встановлено, з якого часу
припинилися шлюбні відносини та
ведення спільного господарства.

Доводи апелянта про те, що починаючи з
2010 року вона особисто сплатила залишок
коштів за кредитним договором, але ці
обставини не були враховані судом,
апеляційний суд до уваги не приймає,
оскільки законодавством не
передбачено збільшення розміру частки
в майні подружжя за рахунок
зобов»язань за кредитним договором.
Крім того, відповідачка, за наявності
підстав, не позбавлена можливості
звернутися з позовом до ОСОБА_8 про
поділ боргових зобов»язань.

Доводи апелянта про те, що в
резолютивній частині рішення суду
визнано, що квартира є спільною
сумісною власністю подружжя та визнано
право власності на 1/2 частину спірної
квартири за ОСОБА_8, але не вирішено
питання стосовно іншої 1/2 частини
квартири не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції,
оскільки право власності на спірну
квартиру в цілому було зареєстроване
за відповідачкою і наявність судового
рішення про визнання за позивачем
права власності на 1/2 частину спірної
квартири не позбавляє відповідачку
права власності на іншу 1/2 частину
квартири. Крім того, відповідачка не
позбавлена можливості звернутися до
суду першої інстанції з заявою про
постановлення додаткового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом першої інстанції норм
процесуального законодавства не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 27 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: