Справа № 308/4085/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області в особі

головуючої судді
Сарай А.І.

при секретарі
Козар Г.В.

розглянувши відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Галоцької сільської ради про визнання
права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною
заявою про визнання за ним права
власності на житловий будинок з
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_1, в порядку спадкування.
Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
померла його мати ОСОБА_2, яка постійно
проживала в АДРЕСА_1. Після її смерті
відкрилася спадщина на житловий
будинок з належними до нього
господарським будівлями та спорудами,
який знаходиться за вказаною адресою.
Він подав заяву про прийняття спадщини
до нотаріальної контори у встановлений
законом шестимісячний строк, на
підставі якої було заведено спадкову
справу. ОСОБА_2 заповіту на день смерті
не залишала та спадкоємців після її
смерті, крім нього немає. Згідно
рішення виконкому Ужгородського
райвиконкому № 195 від 19.12.1990 «Про
оформлення права власності на житлові
будинки громадян» право власності на
житловий будинок з належними до нього
господарським будівлями та спорудами в
АДРЕСА_1 було вирішено оформити за
ОСОБА_2 На даний момент у нього виникла
необхідність в оформленні спадщини,
яка залишилась після смерті матері. З
цим питанням він звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину,
однак для оформлення спадщини
нотаріальна контора вимагає оригінал
правовстановлюючого документа на
нерухоме майно та відомості з реєстру
прав власності на нерухоме майно про
державну реєстрацію права власності.

Позивач у судове засідання не з'явився.
Його представник подала заяву про
розгляд справи у її відсутності. У
судовому засіданні, що відбулося 15.07.2014
р. позовні вимоги підтримала в повному
обсязі.

Представник Галоцької сільської ради у
судове засідання не з'явився, хоч про
час та місце розгляду справи був
належним чином повідомлений, а тому суд
в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув
справу у його відсутності на підставі
наявних у справі доказів. У судовому
засіданні, що відбулося 15.07.2014 р.
представник сільської ради позовні
вимоги визнала.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити повністю виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_1 - син покійної ОСОБА_2,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р, що
стверджено свідоцтвом про його
народження та свідоцтвом про смерть.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася
спадщина на житловий будинок з
належними до нього господарським
будівлями та спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_1, який згідно запису в
погосподарській книзі виконкому
Галоцької сільської ради народних
депутатів належав ОСОБА_2 і являвся її
власністю в цілому, що стверджується
витягом з додатку № 1 до рішення
Ужгородського райвиконкому № 195 від
19.12.1990 р.

ОСОБА_2 заповіту в сільській раді не
посвідчувала та на день її смерті в
АДРЕСА_1, проживав та був
зареєстрований її син ОСОБА_1, який
являється єдиним сином та спадкоємцем
після смерті матері. Дані обставини
стверджуються відповідними довідками
Галоцької сільської ради. З іншої
довідки Галоцької сільської ради
вбачається, що після смерті матері
ОСОБА_2 її син ОСОБА_1 дійсно вступив в
управління дворогосподарством та
проживає в АДРЕСА_1 до теперішнього
часу.

Ужгородським районним комунальним
підприємством (бюро) технічної
інвентаризації та реєстрації прав
власності на об'єкти нерухомого майна
не проводилася реєстрації права
власності на житловий будинок, який
розташований в АДРЕСА_1, що
стверджується відповідною довідкою
Ужгородського РКП(Б)ТІ № 27/01-14 від 07.02.2014
р.

З листа Ужгородської районної
державної нотаріальної контори № 547
від 19.06.2014 р. вбачається, що у зв'язку з
відсутністю на спадкове майно за
померлою ОСОБА_2 правовстановлюючого
документу, позивачу нотаріусом
роз'яснено про необхідність звернутися
до суду з позовною заявою про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування.

Оскільки спадщина відкрилася у 1996 році,
після смерті спадкодавця до цих
правовідносин слід застосувати норми
ЦК 1963 року, що був чинним на момент
відкриття спадщини. Згідно ст. 524 ЦК
України спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом. Якщо немає
спадкоємців ні за законом, ні за
заповітом, або жоден з спадкоємців не
прийняв спадщини, або всі спадкоємці
позбавлені заповідачем спадщини, майно
померлого за правом спадкоємства
переходить до держави. Часом відкриття
спадщини за правилами ст. 525 ЦК
визнається день смерті спадкодавця, а
при оголошенні його померлим - день,
зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Місцем
відкриття спадщини визнається останнє
постійне місце проживання спадкодавця
(ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно
невідоме, - місцезнаходження майна або
його основної частини. Відповідно до
ст. 527 цього ж Кодексу спадкоємцями
можуть бути особи, що були живими на
момент смерті спадкодавця, а також діти
померлого, зачаті при його житті і
народженні після його смерті. Статтею
534 ЦК визначено, що кожний громадянин
може залишити за заповітом усе своє
майно або частину його (не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям. Для
придбання спадщини у відповідності до
ст. 548 необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.
Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном, якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

До 2002 року державна реєстрація права
власності на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема такими, як
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами). Зазначені
нормативні акти передбачали державну
реєстрацію будівель, споруд, державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, суд встановив, що будинок АДРЕСА_1
у відповідності до діючого на день
смерті ОСОБА_2 законодавства належав
позивачу. Однак через відсутність його
реєстрації за нею на даний час позивач
позбавлений можливості отримати у
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину не дивлячись на те, що
його ніхто не оспорює.

За таких обставин, суд приходить до
висновку що за ОСОБА_1 слід визнати
право власності на спірний будинок у
судовому порядку.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 524, 525, 527, 534, 548, 549 ЦК
України 1963 року суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться в АДРЕСА_1,
Ужгородського району Закарпатської
області, в порядку спадкування за
померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча
Сарай А.І.