АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Галичанського А. Д.,
Чупікової В.В.

секретар Тодоряк Г. Д.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, Приватного медичного
підприємства «Богема» про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
заборону використання квартири для
здійснення господарської діяльності,
зобов'язання вчинити певні дії за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 10 вересня 2014 року,

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2

У подальшому позовні вимоги були
уточнені та пред'явлені також до
Приватного медичного підприємства
«Богема» (далі - ПМП «Богема»).

Позивач зазначав, що йому та
відповідачці належить по 1/2 ідеальних
часток у квартирі АДРЕСА_1, що складає
12/100 будинковолодіння.

14 червня 2003 року на час, коли він
значився єдиним власником квартири,
між ним та ОСОБА_2 був укладений договір
оренди квартири з метою здійснення
відповідачкою підприємницької
діяльності з надання
косметологічно-перукарські послуг.

2 січня 2009 року договір було
переукладено строком на три роки.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 31 жовтня
2011 року шлюб між сторонами розірвано.

У подальшому, незважаючи на
відсутність його згоди, закінчення
строку дії договору оренди,
відповідачка продовжує використовує
спірне житло за іншим цільовим
призначенням, а саме веде господарську
діяльність, надає
косметологічно-перукарські послуги,
чинить йому перешкоди у користуванні
квартирою.

Просив зобов'язати ОСОБА_2 усунути
перешкоди у користуванні квартирою
шляхом припинення використання
квартири для здійснення господарської
діяльності, заборонити їй надавати
косметологічно-перукарські послуги у
квартирі, зобов'язати демонтувати
вивіску, встановлену на фасаді будинку
про надання
косметологічно-перукарських послуг.

Просив також заборонити ПМП «Богема»
надавати перукарсько-косметологічні
послуги у квартирі та демонтувати
вивіску про надання
перукарсько-косметологічних послуг.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 10 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності та недоведеності
позовних вимог.

Такий висновок суду є правильним.

У справі встановлено, що позивач ОСОБА_5
та відповідачка ОСОБА_2 є
співвласниками квартири АДРЕСА_1, що
складає 12/100 будинковолодіння.

Відповідно до рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 25 квітня
2013 року за кожним з них визнано право
власності по 1/2 ідеальних часток
указаного нерухомого майна, яке
відноситься до жилого приміщення
(а.с.44-47).

До вирішення у судовому порядку спору
спірна квартира відносилася до
спільної сумісної власності подружжя з
оформленням правовстановлюючого
документу на відповідача ОСОБА_5

Зазначене житлове приміщення за згодою
позивача ОСОБА_4 передано в
користування ОСОБА_2, яка є одноосібним
засновником ПМП «Богема», для
косметологічно-перукарських послуг.

2 січня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
укладено у простій письмовій формі
договір оренди строком на 3 роки з метою
влаштування
косметологічно-перукарського центру
(а.с.94).

У зв'язку з цим доводи апелянта про те,
що відповідачі використовують спірне
приміщення для господарської
діяльності за відсутності його згоди є
необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 822 ЦК України у разі
спливу строку договору найму житла
наймач має переважне право на
укладення договору найму житла на
новий строк.

Не пізніше ніж за три місяці до спливу
строку договору найму житла
наймодавець може запропонувати
наймачеві укласти договір на таких
самих або інших умовах чи попередити
наймача про відмову від укладення
договору на новий строк. Якщо
наймодавець не попередив наймача, а
наймач не звільнив помешкання, договір
вважається укладеним на таких самих
умовах і на такий самий строк.

У справі встановлено, що відповідачка
ОСОБА_2, як наймач жилого приміщення, не
звільнила помешкання, не припинила
використання квартири для
господарської діяльності, а позивачем
не доведено, що він не пізніше ніж за
три місяці до спливу строку договору
найму попередив наймача про відмову
від укладення договору на новий строк.

Тому договір найму вважається
укладеним на таких самих умовах на
строк до 2 січня 2015 року.

За встановлених обставин суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з того,
що на час пред'явлення позову та
розгляду справи відповідачі
правомірно використовують спірне жиле
приміщення для влаштування
косметологічно-перукарського центру.

Апелянт посилається на те, що листом
від 5 серпня 2011 року він повідомив
відповідачку ОСОБА_4 про розірвання
договору та необхідність звільнення
приміщення.

Як на підтвердження такого
попередження апелянт посилається на
поштову квитанцію та опис (а.с.9).

Відповідачка ОСОБА_2 заперечує
отримання нею такої вимоги.

Усупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України
позивачем не доведено, що відповідачка
фактично отримала згадану вимоги чи
була обізнана з нею.

Такі докази відсутні у справі.

Представник апелянта вважає, що
вручення відправленої поштової
кореспонденції адресату презюмується.

Проте відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт посилається на порушення його
прав власника на проживання у квартирі
та незручності, які створюються
внаслідок здійснення відповідачами
діяльності з надання
косметологічно-перукарських послуг.

Проте у справі встановлено, що позивач
має змогу використовувати квартиру для
проживання, а на використання
помешкання для надання
косметологічно-перукарських послуг
він дав згоду до 2 січня 2015 року,
розпорядившись своїми правами як
співвласника квартири.

Відповідно доводи апелянта про
відсутність його згоди на використання
відповідачами квартири для надання
косметологічно-перукарських послуг,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, які регулюють
право власності, у т.ч. на житло, є
необґрунтованими.

Безпідставними є також посилання
апелянта на нікчемність договору
оренди спірного майна в силу того, що
він потребував нотаріального
посвідчення.

Так, за змістом ст. 811 ЦК України договір
найму житла укладається у простій
письмовій формі.

Винятком є лише договір оренди житла з
викупом, який підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

На підставі наведеного та
керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 10 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
В. В. Яремко

Судді: А. Д.
Галичанський

В.В. Чупікова