Справа № 171/1312/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

27 жовтня 2014 року Апостолівський
районний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Чумак Т.А.

при секретарі - Жандарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Апостолове справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що 05.01.2006
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», та відповідачем був
укладений кредитний договір.
Відповідно укладеного договору
відповідач отримав кредит в розмірі
5184,21грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконує, станом на 15.04.2014 року має
заборгованість в сумі 33397,33 грн., яка
складається з: 242,31 - заборгованість за
кредитом; 11818,92 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
21336,10 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов»язань за договором.
Рішенням Апостолівського районного
суду від 03.05.2007 року з відповідача
стягнуто 6674,5 гр. як заборгованість за
вказаним договором, тому розмір
заборгованості з врахуванням сум
штрафів складає 28633,49 гр. Просить
стягнути з відповідача вказану
заборгованість та витрати по справі.

Представник позивача позов
підтримала з підстав викладених у
позові.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що він
дійсно 05.01.2006 року оформив кредит на
придбання товарів на суму 5184,21 гр. З
часу оформлення кредиту він жодного
разу не сплачував кошти в рахунок
погашення кредиту, так як отримав
виробничу травму та тривалий час
хворів, після чого був звільнений з
роботи. З жовтня 2006 року по 20 серпня 2008
року він відбував покарання у вигляді
обмеження волі, тому не мав можливості
погашати кредит. Після відбуття
покарання ним був відкритий рахунок в
«ПриватБанку», на який були
перераховані кошти в сумі близько 5000
гр. за шкоду, завдану здоров'ю на
виробництві. Зі вказаного рахунку
позивач щомісяця знімав кошти в сумі 50
гр., а у 2009 році була знята вся сума
коштів. Жодного разу банк не пред'являв
до нього претензій і він вважав, що
заборгованості не існує. У травні цього
року він отримав позовну заяву, з якої
дізнався про наявність заборгованості
за кредитом. Про винесене судом рішення
у 2007 році він не знав, так як відбував
покарання. Просить відмовити у позові,
так як банк пропустив строк звернення
до суду.

Суд, вислухавши представника
позивача, відповідача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що у
задоволенні позову необхідно
відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 615 ЦК України у разі
порушення зобов'язання однією стороною
друга сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом. Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено,
що 05.01.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідач уклали кредитний договір,
який складається із заяви позичальника
та Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт). Відповідно до заяви
позичальника відповідач отримав
кредит для купівлі товарів народного
споживання в сумі 5184,21 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Відповідно
до умов даного договору відповідач
зобов'язаний сплачувати банку за
користування кредитом відсотки
щомісяця. Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» є правонаступником всіх
прав та обов'язків закритого
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк».

Відповідно до розрахунку
заборгованості заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
15.04.2014 року має заборгованість в сумі
33397,33 грн., яка складається з: 242,31 -
заборгованість за кредитом; 11818,92 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 21336,10 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов»язань за договором.

Рішенням Апостолівського
районного суду від 03.05.2007 року з
відповідача на користь позивача
стягнуто 6674,5 гр. як заборгованість за
вказаним договором. Позивачем
нараховано штраф в сумі 500 гр.
(фіксована частина) та 1410,66 гр.
(процентна складова). Розмір
заборгованості з врахуванням сум
штрафів складає 28633,49 гр.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
позивач, та відповідачем був укладений
кредитний договір, відповідно до умов
якого відповідач зобов'язався
сплачувати кредит, проценти за
користування кредитом кожного місяця.
Також судом встановлено, що
відповідачем з часу укладення
договору не виконуються умови
кредитного договору, що є підставою для
стягнення заборгованості за
вищезазначеним кредитним договором з
відповідача.

Також судом встановлено, що
відповідно до п.5.5 Умов надання
споживчого кредиту термін позовної
давності встановлено сторонами
тривалістю 5 років, відповідач не
виконує умови укладеного договору з
лютого 2006 року, тобто більше 8 років,
позивач звернувся до суду з даним
позовом 06.05.2014 року, тобто поза межами
позовної давності.

Враховуючи, що відповідачем
заявлено про застосування позовної
давності, суд у відповідності до ч.4
ст.267 ЦПК України приходить до висновку
про відмову позивачу у задоволенні
позовних вимог в зв'язку зі спливом
позовної давності.

Представник позивача,
заперечуючи проти застосування
наслідків спливу позовної давності,
посилається на п.3.2.5 та п.3.3.5 Умов
надання споживчого кредиту, відповідно
до яких відповідач надав згоду на
списання коштів зі всіх його поточних
рахунків і на підставі чого з рахунку
відповідача з листопада 2009 року
щомісяця списувалися кошти, станом на
01.03.2010 року заборгованість по тілу
кредиту склала 242,31 гр. Представник
позивача вважає, що позовна давність
повинна обчислюватися з березня 2010
року, оскільки відповідачем погашалася
заборгованість по кредиту, тому
підстав для застосування наслідків
спливу позовної давності не має.

Суд не бере до уваги заперечення
представника позивача, оскільки
відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Оскільки списання
грошових коштів з рахунку відповідача
проводилося за згодою відповідача, яку
він надав під час укладання кредитного
договору, а не на виконання умов
укладеного договору в зв'язку із
наявною заборгованістю, тому суд
вважає, що вчинення позивачем дій щодо
списання коштів з рахунку відповідача
не може визнаватися діями, що свідчать
про визнання відповідачем боргу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 213, 215, 218
ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості відмовити.

Рішення в повному обсязі виготовлено 31
жовтня 2014 року.

На рішення може бути подана
апеляція в Апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Апостолівський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у розгляді справи, але
не були присутні під час проголошення
судового рішення, мають право подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя:Т. А. Чумак