АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.

при секретарі Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 25.06.2014 у справі за скаргою
ОСОБА_1 на дії державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві, -

В С Т А Н О В И Л А

У березні 2013 року представник ОСОБА_1
звернувся до суду зі скаргою на дії
державного виконавця та просив суд
визнати дії державного виконавця ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві Пішковцій
О.В., щодо винесення постанови про
накладення арешту на майно боржника та
оголошення заборони на його відчуження
відповідно до виконавчого листа №
2-7934/11 неправомірними, скасувати
постанову і зобов'язати її відкликати з
державних установ. В обґрунтування
заявлених вимог, посилається на те, що
27.08.2012 Шевченківський районний суд м.
Києва ухвалив рішення по справі №
2-2610-1256/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа ОСОБА_4 про стягнення
аліментів, яким частково задоволені
позовні вимоги. Так, відповідно до
постанови від 28.02.2013 державним
виконавцем Пішковцій О.В
Солом'янського РУЮ у м. Києві накладено
арешт на все майно, що належить
боржнику ОСОБА_1 та заборонено
здійснювати відчуження будь - якого
майна. Дана постанова отримана
боржником 11.03.2013. Державним виконавцем
зазначено, що арешт накладається в
межах боргу, але в постанові жодного
слова про розмір боргу не зазначено.
Дії державного виконавця є
неправомірними з приводу передчасного
накладення арешту з огляду на те, що
боржник не отримувала листа про
відкриття виконавчого провадження та
несвоєчасно отримала постанову про
накладення арешту, що також є
порушенням вимог чинного Закону
України «Про виконавче провадження».

В подальшому представник скаржника
доповнив скаргу наступними вимогами, а
саме просив зобов'язати державного
виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві скасувати постанову про
відкриття виконавчого провадження від
12.02.2013 та постанову про звернення
стягнення на заробітну плату від 12.02.2013
або змінити її в частині припинення
стягнення аліментів в твердій грошовій
одиниці у розмірі 1300,00 грн., згідно
рішення суду у справі № 2-7934/2011.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 25.06.2014 в задоволенні
скарги ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
- відмовлено.

Справа № 761/8208/13-ц № апеляційного
провадження:№ 22-ц-796/10869/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Юзькова
О.Л.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В. Не
погоджуючись з вказаною ухвалою суду,
представником ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подано
апеляційну скаргу, посилаючись на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи, на
неправильну оцінку доказів та невірне
застосування норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, апелянт
зазначає, що 12.02.2013 державним
виконавцем було відкрито виконавче
провадження ВП № 36519749 та було
визначено заборгованість, яка виникла
на час ухвалення рішення в сумі 56016 грн.,
але з незрозумілих причин було
накладено арешт на все майно ОСОБА_1
приблизна вартість якого складає 1649010
грн. Крім того до суду було надано
беззаперечні докази того, що аліменти
призначені рішенням суду,
ОСОБА_1сплачує регулярно та погашає
заборгованість згідно постанови
державного виконавця від 12.02.2013 про
звернення стягнення на заробітну
плату. Таким чином апелянт вважає, що
щомісячні виплати нею аліментів прямо
вказують на належне виконання
обов'язків щодо виплати
заборгованості за виконавчим листом,
крім того, судом першої інстанції не
з'ясовано факт наявності
заборгованості по сплаті аліментів на
користь ОСОБА_3

Вважаючи постановлену ухвалу
необґрунтованою, просить її скасувати
та постановити нову, якою вимоги скарги
задовольнити.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_7 підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник ВДВС Солом'янського РУЮ у
м. Києві в судовому засіданні
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, ухвалу суду першої інстанції
вважає законною і обґрунтованою,
просить залишити її без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб які
приймали участь в судовому засіданні,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Як вбачається із матеріалів справи,
27.08.2012 Шевченківським районним судом м.
Києва ухвалено рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4 про
стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання синів в твердій грошовій
одиниці у розмірі 1300, 00 грн., її доходу
на кожну дитину щомісячно, починаючи з
11.04.2011 та до їх повноліття але не менше
тридцяти відсотків прожиткового
мінімуму на дитину відповідної вікової
категорії. Допущено негайне виконання
рішення.

Вказане рішення суду залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
09.10.2012.

12.02.2013 державним виконавцем ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві Плевакою
Л.С. винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження на примусове
виконання рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 27.08.2012 та
копію вказаної постанови направлено
боржнику. Цього ж дня державним
виконавцем Плевакою Л.С. винесено
постанову про звернення стягнення на
заробітну плату боржника ОСОБА_1 в
межах вчинення виконавчих дій,
відповідно до положень ст.ст. 44,68,69,70,90
Закону України «Про виконавче
провадження».

26.02.2013 стягувач звернувся до ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві з
письмовою заявою про звернення
стягнення на майно боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Відповідно до положень ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
28.02.2013 державним виконавцем винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, накладено арешт на все
майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та
заборонено відчуження будь-якого
майна, яке належить останній, арешт
накладено в межах суми судового збору.

Відмовляючи в задоволенні скарги
ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з
безпідставності та недоведеності
вимог скарги, оскільки діями
державного виконавця права заявника
при виконанні рішення суду порушені не
були, а тому правові підстави для
задоволення скарги відсутні.

Колегія суддів вважає за можливе
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно вимог ст. 11 вказаного Закону
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

В силу ч. ч. 1, 2 ст.57 зазначеного Закону
вказано, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту.

Доводи апелянта про те, що постанова
державного виконавця від 28.02.2013 про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження є
незаконною, та такою, що прийнята
всупереч вимогам Закону України "Про
виконавче провадження" і підлягає
скасуванню, оскільки арешт було
накладено на все належне їй майно,
загальна вартість якого становить 1649010
грн., а сума заборгованості по сплаті
аліментів становить 56016 грн., висновків
суду першої інстанції не спростовують,
виходячи з наступного.

Станом на день винесення державним
виконавцем оскаржуваної постанови
заборгованість ОСОБА_1 по сплаті
аліментів становила 56016, 00 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
наявності заборгованості по сплаті
аліментів понад 3 місяці стягнення може
бути звернено на майно боржника.

Таким чином, державним виконавцем, з
метою забезпечення реального
виконання рішення, було правомірно
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 28.02.2013, оскільки
заборгованість по сплаті аліментів
боржником до цього часу погашена не
була. Разом з тим, у вказаній постанові
зазначено, що арешт накладається на все
майно боржника, але в межах суми боргу.

Посилання боржника на те, що постанова
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 28.02.2013 є
незаконною, оскільки ОСОБА_1 належним
чином виконується постанова про
звернення стягнення на заробітну плату
від 12.02.2013 та сплачуються аліменти у
встановленому розмірі, що вказує на
належне виконання рішення суду не
приймаються колегією суддів до уваги,
оскільки заборгованість по аліментам
за попередній період не погашена нею в
повному обсязі, та звернення стягнення
на заробітну плату не перешкоджає
зверненню стягнення на майно боржника
з метою забезпечення реального
виконання рішення суду.

Таким чином, дії державного виконавця
при примусовому виконанні рішення
суду, здійснюються у спосіб і порядок,
визначені виконавчим документом.

За наведених обставин, колегія судів
погоджується із висновком суду першої
інстанції та вважає обґрунтованою
відмову у задоволені скарги ОСОБА_1 про
визнання дій державного виконавця ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві при
винесенні постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження неправомірними,
оскільки державний виконавець діяв в
межах закону та наданих йому
повноважень.

Судом з'ясовані обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, висновки суду відповідають
вимогам закону та обставинам справи, а
тому посилання в апеляційній скарзі
про неповне з'ясування обставин справи
та не відповідність висновків суду
вимогам закону є безпідставним і
підстав для скасування ухвали суду
першої інстанції з мотивів, викладених
в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 312, 313, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 25.06.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді