Справа № 442/358/14
Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/2894/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю: сторін, представників сторін:
ОСОБА_2 на стороні позивача ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на стороні відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_5 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 27 лютого 2014
року та додаткове рішення від 28 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, третя особа Перша Дрогобицька
нотаріальна контора, про визнання
спадкоємцем за законом на рівні зі
спадкоємцем другої черги ,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 27 лютого 2014 року
позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право на спадкування
майна ОСОБА_6 в рівних частках разом із
спадкоємцем другої черги ОСОБА_5.

Скасовано свідоцтво про право на
спадщину за законом по смерті ОСОБА_6
видане ОСОБА_5 у спадковій справі
№377/2011.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину всього спадкового майна
належного ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3,
понесених ним судових витрат в сумі 230
грн.

Стягнуто з ОСОБА_5,13 грн.60 коп. судових
витрат в дохід держави.

В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішення суду від 28 квітня 2014
року стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в
дохід держави в сумі 1080 грн.

Рішення та додаткове рішення суду
оскаржила відповідач ОСОБА_5. В
апеляційній скарзі на рішення
зазначає, що вважає таке незаконним та
необґрунтованим. Стверджує, що судом в
порушення вимог ч.2 ст.1259 ЦК України не
було з»ясовано, а позивачем не доведено
наявності всіх п»яти обставин, які
необхідні для задоволення такого
позову. Судом не з»ясовано, якими саме
доказами підтверджується наявність
факту здійснення опіки над
спадкодавцем, не враховано, що ОСОБА_3 в
судовому засіданні не міг пояснити, як
проходила хвороба у спадкодавця, не
знав точного діагнозу, які ліки і в який
період приймала ОСОБА_6 та не мав жодної
медичної документації. Посилається на
те, що суд неправомірно не прийняв як
доказ її трудову книжку з відміткою
про причину звільнення. Не досліджено,
як протікала хвороба спадкодавця, не
дано оцінку тому факту, що ОСОБА_3
взагалі не брав участі у похованні
ОСОБА_6 Крім цього, в матеріалах справи
відсутні докази матеріального
забезпечення ОСОБА_3 покійної ОСОБА_6 та
не встановлено обставин надання
будь-якої іншої допомоги, а також
протягом якого часу ОСОБА_3 піклувався
про ОСОБА_6 та чим дана обставина
підтверджується. Зазначає, що її сестра
померла у віці 56 років, що не є похилим
віком, а також була лише інвалідом ІІ
групи, яка відповідно до Інструкції про
встановлення груп інвалідності від
07.04.2004 року №183 надається особі при
збереженні здатності до
самообслуговування, та не викликає
потреби в постійному сторонньому
нагляді, догляді чи допомозі, а відтак
не можна вважати, що її сестра
перебувала в безпорадному стані.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі на додаткове
рішення зазначає, що суд не в повному
розмірі стягнув з позивача судовий
збір, оскільки останній ставив питання
про визнання його спадкоємцем другої
черги та визнання за ним права
власності на 1/2 спадкового майна, яке
окрім спірної квартири складається з
депозиту у розмірі 7000 доларів США та
торгового кіоску розташованого на
ринку по вул. П.Орлика у м. Дрогобич.
Відтак стверджує, що суд при винесенні
рішення повинен визначити розмір
судового збору виходячи з ціни позову,
а не з вартості майна котре було
розподілене рішенням суду. Просить
додаткове рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_3 судовий збір виходячи з ціни
позову, яка складається з вартості
всього майна на які заявив вимоги
позивач.

Заслухавши пояснення відповідачки
ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_4 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 та
його представника ОСОБА_2, вивчивши
матеріали цивільної справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач ОСОБА_3 1957 р.н. з 2001 року
проживав у фактичних шлюбних
відносинах із ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2 в
АДРЕСА_1. Факт проживання ОСОБА_3 з
ОСОБА_6 однією сім»єю без шлюбу з червня
2001 року підтверджується рішенням
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 25 вересня 2012
року (а.с.11).

З копії свідоцтва про смерть серія
НОМЕР_1 виданого 05.08.2011 року відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану м.Дрогобича Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції
Львівської області вбачається, що
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці
54 роки. (а.с.38).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 14 листопада 2013 року
спадкоємцем майна померлої ОСОБА_6 є її
рідна сестра ОСОБА_5, яка прийняла
спадщину та зареєструвала право
власності на спадкове майно ( а.с.39,40).

Спадщина, на яку видане свідоцтво
ОСОБА_5, складається з квартири АДРЕСА_1
що належала спадкодавцю на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
12 червня 2001 року за р.№ 2-1197. (а.с.40).

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право за законом одержують
особи визначені у статтях 1261-1265 цього ж
кодексу.

Заповіту ОСОБА_6 при житті не складала.

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за
законом одержують право на
спадкування почергово.

Так як спадкоємців першої черги немає,
то відповідачка ОСОБА_5, яка є сестрою
ОСОБА_6 відповідно до ст.1262 ЦК України є
спадкоємцем другої черги за законом
після смерті своєї сестри.

Брати відповідачки ОСОБА_8 , а
саме:ОСОБА_9 (а.с.104), ОСОБА_10 ( а.с.105) та
сестра ОСОБА_11 (а.с.106) відмовилися від
прийняття спадщини в користь сестри
ОСОБА_5, яка є відповідачкою по справі.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 20
листопада 2012 року відмовлено в позові
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права
спільної сумісної власності, визнання
права на 1/2 ідеальну частину квартири
АДРЕСА_1( а.с.13-14).

Вищеназване рішення залишено без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 18 березня 2013 року (а.с.15-16).

Відповідно до ст.1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Стаття 10, 60 ЦПК України зазначає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст..61 цього
Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки ОСОБА_6 проживала однією
сім»єю із позивачем ОСОБА_3, хворіла,
часто знаходилася на стаціонарному
лікуванні, їй було встановлено 2-гу
групу інвалідності, відтак є всі
підстави вважати, що позивач набув
право спадкування на рівні із
спадкоємцем 2-ої черги.

З такими висновками суду, колегія
суддів апеляційного суду не
погоджується.

Як вбачається із виписок з історії
хвороби, які долучені до матеріалів
справи, ОСОБА_6 хворіла з листопада 2010
року по 29 липня 2011 року з приводу
підозри на лейкоз. Весь період часу
лікування хвора ОСОБА_6 не була лежачою,
сама себе обслуговувала та мала
можливість нести витрати на лікування,
оскільки працювала приватним
підприємцем та була матеріально-
забезпеченою жінкою.

Позивачем не представлено жодних
доказів щодо перебігу хвороби ОСОБА_6
та його участь у матеріальному
забезпеченні, в чому полягав її
безпорадний стан та необхідність у
догляді.

Слід зазначити, що позивач ОСОБА_3,
згідно його пояснень даних в суді
апеляційної інстанції, працював, так як
він 1957 року народження та в час хвороби
ОСОБА_6 не був пенсіонером. Про витрати,
які він ніс на лікування хворої,
позивач не представив доказів, однак
пояснив, що приходилося вночі ставати
та подати ОСОБА_6 води, ліки тощо, чого
суд не відкидає, оскільки таке явище є
закономірним у сім»ї.

Судом першої інстанції не дано
належної оцінки поясненням
відповідачки ОСОБА_5 у наданні допомоги
хворій сестрі ОСОБА_6, яка займалася її
лікуванням та разом з нею їздила на
різні обстеження, внаслідок чого була
переведена на роботі на 0,5 ставки, з
часом на 0, 25 ставки, а з 14.06.2011 року після
відпустки звільнилася з роботи за
власним бажанням для догляду за хворою
сестрою ( копії наказів додані до
матеріалів справи.).

Згідно лікарського свідоцтва про
смерть №224 від 30 липня 2011 року ОСОБА_12
померла внаслідок гострого
трансмурального інфаркту міокарди
задньо-бокової стінки лівого шлуночка
серця.

Доводи позивача ОСОБА_3 про призначення
ОСОБА_6 другої групи інвалідності не є
доказом її безпорадного стану, що
вимагають стороннього догляду чи
допомоги. Згідно п.2.2 чинної на час
встановлення інвалідності Інструкції
про встановлення груп інвалідності від
07 квітня 2004 року №183 підставою для
встановлення другої групи
інвалідності є стійкі, вираженої
важкості функціональні порушення в
організмі, зумовлені
захворюванням,травмою або уродженим
дефектом, що приводить до значного
обмеження життєдіяльності людини, при
збереженій здатності до
самообслуговування, та не викликають
потреби в постійному сторонньому
нагляді, догляді чи допомозі.

У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року №7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» судам роз»яснино, що
безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

На порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК
України суд першої інстанції не навів у
рішенні переконливих доказів на
підтвердження перебування ОСОБА_6 у
безпорадному стані протягом тривалого
часу та надання тривалого догляду,
необхідності у посторонньому догляді,
допомозі чи піклуванні, понесених
матеріальних витрат на лікування
хворої позивачем ОСОБА_3

Із пред»явлених суду довідки КП
«Комбінат міського господарства» від
12.04.2012 року № 388, договору-замовлення на
організацію та проведення поховання
ОСОБА_6 та долученої квитанції про
понесені витрати на ритуальні послуги
вбачається, що такі оплачувала ОСОБА_5 і
вона займалася похованням сестри.

Відповідно до ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Виходячи із зазначеного вище, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3,4, 314 ч.2,
316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 27 лютого 2014
року та додаткове рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 28 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
позову.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5
судові витрати в сумі 661,80 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене до Вищого Спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з дня набрання рішенням законної
сили.

Головуючий:
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин