Справа № 226/1970/14-ц
Справа № 2/226/819/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької
області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Димитров
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу в обґрунтування
якого вказала, що з відповідачем
перебувала у дружніх відносинах і у
січні 2011р. відповідач попросила її
узяти кредити в банках та передати
гроші їй для початку власного бізнесу,
оскільки особисто їй в наданні
кредитів відмовляють, тому що вона не
має постійного доходу (заробітної
плати або пенсії), в той час як вона
отримує пенсію за віком. Протягом
січня-червня 2011р. нею були взяті в
різних банках в кредит грошові кошти в
загальній сумі 37660 грн. і ці гроші були
передані відповідачу, яка
зобов'язалася виконати всі
зобов'язання по кредитним договорам.
Таким чином між нею та відповідачем був
укладений договір позики на загальну
суму 37660 грн. НА підтвердження
укладеного договору позики, відповідач
видала їй розписку 30.08.2011р. У
встановлені договором строки
відповідач борг їй не повернула,
платежі за кредитами в банках не
сплачувала, внаслідок чого банки
почали їй дзвонити та надсилати листи
про необхідність сплати боргів.
Невиконання взятих на себе зобов'язань
відповідач пояснила тим, що
організація власного бізнесу у неї не
вдалася та погашати борг вона не має
фінансової можливості. Вона
неодноразово зверталася до
відповідача за поверненням боргу,
однак кожен раз отримувала відмову.
Вона вимушена була звернутися за
допомогою до правоохоронних органів,
однак постановою № 227 від 07.02.2012р.
дільничного інспектора Димитровського
МВ ГУМВС України в Донецькій області
Ришковим І.В., у порушенні кримінальної
справи відносно відповідача було
відмовлено за відсутністю в її діях
складу злочину і їй роз'яснено право
звернутися з позовом до суду. Після
цього вона ще багато разів особисто
зверталася до відповідача з проханням
повернути грошові кошти, однак
відповідач ображала, принижувала її,
погрожувала їй фізичної розправою і
категорично відмовилась повернути
грошові кошти, отримані в позику. В
останній час відповідач уникає її.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України надає
розрахунок 3% річних, який за період з
30.08.2011р. по 30.06.2014р. 3201,10 грн. Таким чином
просить стягнути з відповідача на її
користь суму боргу у розмірі 37660 грн., 3%
річних у сумі 3201,10 грн. та судові
витрати.

У судовому засіданні позивач
підтримала свої позовні вимоги та
пояснила суду, що вона виплатила
кредити по «Ощадбанку» та
«Приватбанку». Крім того, що є у списку
у розписці, вона ще брала кредити та
виплачує на них 20% з пенсії по суду.

Представник позивача підтримала
позовні вимоги позивача.

Відповідач до судового засідання не
з'явилася, надала суду заяву, що позов
не визнає та у зв'язку зі станом
здоров'я просить розглянути справу без
її участі у присутності її
представника - ОСОБА_4

Представник відповідача позов не
визнала, надала суду письмові
заперечення відповідача, які
підтримала в судовому засіданні, де
зазначено, що відповідач дійсно деякий
час знаходилася з позивачем в дружніх
стосунках та на прохання позивача між
ними існувала домовленість, що
відповідач допоможе позивачу в
скрутному становищі, так як в позивача
були неприємності та візьме на себе
зобов'язання по сплаті деяких кредитів
на ім'я позивача, стосовно чого
відповідачем була особисто написана
розписка від 30.03.2011р. Але подалі, з
невідомої причини, позивач змінила
своє ставлення до відповідача, почала
провокувати з нею конфлікти та
позбавила її можливості вчиняти
будь-які дії. Ніяких грошей з
вищевказаних кредитів від позивача
вона не отримувала та розписок про
повернення грошей вона нікому не
надавала. У даному випадку розписка
свідчить про те, що грошові кошти вона
не отримувала, а брала лише на себе
зобов'язання допомоги позивачу
сплатити вказані кредити. Тому вважає,
що в даному випадку, вона як взяла на
себе обов'язок та і відмовилася його
виконувати, так як позивач сама
виконала оплату кредитів. До того ж,
позивачем не вказано, погашені
вищевказані кредити або ні, про що б
могла свідчити на додаток письмова
банківська інформація. Враховуючі, що
позовні вимоги для звернення не
ґрунтуються на належних доказах та не
знаходять підстав для свого
підтвердження, тому просить суд
відмовити в їх задоволенні.

Крім того, представник відповідача
пояснила, що вони не заперечують, що є
розписка відповідача, але у розписці не
вказано, що передана сума грошей,
вказано, що передані зобов'язання.

Судом встановлено, що 30.08.2011р. між
сторонами був укладений Договір позики
за яким ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає
за адресою: АДРЕСА_1 зобов'язується
виплатити кредити ОСОБА_1: від 24.01.2011р.
на суму 3407 грн., від 05.02.2011р. на суму 2753
грн., від 08.02.2011р. на суму 10000 грн., від
18.04.2011р. на суму 8500 грн., від 10.06.2011р. на
суму 13000 грн. на загальну суму 37660 грн.,
які передані їй ОСОБА_1, що
підтверджується розпискою від 30.08.2011р.
(а.с.4).

Постановою про відмову у порушенні
кримінальної справи від 07.02.2012р.
встановлено, що 03.02.2012р. до
Димитровського МВ ГУМВС надійшла заява
від позивача про притягнення до
кримінальної відповідальності
відповідача, яка шахрайським шляхом
заволоділа її грошовими коштами у сумі
40000 грн. Вказану суму вона брала у
різних банках, яку їй необхідно
повернути. Відповідач у грудні 2011р., без
її згоди, забрала документи на
квартиру. Вищевказану суму відповідач
не повертає при цьому погрожує, ображає
її та її сестру - ОСОБА_6. В ході
перевірки встановлено, що як пояснює
позивач, вона перебувала в дружніх
відносинах з відповідачем, яка
попросила її про допомогу у придбанні
торгового кіоску та починанні свого
бізнесу, так як відповідач є приватним
підприємцем. Для цього відповідач
попросила її, щоб вона взяла на своє
ім'я в банках кредити, а погашати ці
кредити буде вона сама. Перший кредит
вона взяла 24.01.2011р. у банку «Ренесанс»,
розташованому у м.Красноармійську на
суму 3407 грн. Другий кредит вона взяла
05.02.2011р. у «Платинум-банк»,
розташованому в магазині «Угольок»
м.Димитрова на суму 2753 грн. Третій
кредит взяла 08.02.2011р. у «Дельта-банку»
на суму 10000 грн. Четвертий кредит взяла
18.04.2011р. у «Ощадбанку», розташованому у
м.Красноармійську на суму 8500 грн. П'ятий
кредит взяла 10.06.2011р. у
«Всеукраїнському акціонерному банку»,
розташованому в м.Донецьк на суму 13000
грн. Після того, як у банку їй на руки
давали гроші, то вона безпосередньо
вищевказані суми віддавала
відповідачу, як домовлялися. Вона була
впевнена у відповідачі, що кредити вона
буде своєчасно погашати. Однак з
бізнесом у відповідача не склалося та
грошові кредити в банках вона не
погашала по теперішній час. Їй почали
надходити дзвінки з банків з вимогами
сплачувати кредити. Вона говорила
відповідачу, що потрібно платити
кредити, відповідач їй пояснила, що
погашати кредити їй нічим, так як у
бізнес неї не вийшов. На цьому ґрунті
між ними виникли неприязні відносини.
При зустрічах між нею та відповідачем
відбуваються словесні конфлікти на
підвищених тонах у ході яких
відповідач її ображала, погрожувала
фізичною розправою, вимагала, щоб вона
продавала свою квартиру, аби
розрахуватися з кредитами. У грудні
2011р. відповідач без її дозволу взяла
документи на квартиру, але незабаром
вона документи у неї забрала та
документи в даний час знаходяться у
неї, а не у відповідача. Також
відповідач дзвонить її сестрі - ОСОБА_6,
з якої так само некоректно розмовляла.
Відповідач написала розписку 30.08.2011р.
про те, що зобов'язується виплатити
кредити, які на її прохання взяла
позивач в загальній сумі 37660 грн. За
даним фактом позивач вирішила
звернутися в правоохоронні органи, так
як відповідач поставила її в
безвихідне становище. 07.02.2012р. надійшла
заява від відповідача про залучення до
кримінальної відповідальності
позивача за те, що та її безпідставно
звинувачує в тому, що вона не просила її
брати кредити в банках на своє ім'я на
її користь. Відповідач повністю
заперечує цей факт і пояснює, що ніяких
коштів позивач їй не передавала.
Розписку написала про повернення
грошей в банки, так як чинився тиск з
боку позивача. Враховуючи те, що в
даному випадку вбачаються
цивільно-правові відносини, факт яких
розглядається в приватному порядку у
суді за заявою потерпілої сторони.
Конфлікти між позивачем і відповідачем
відбувалися на ґрунті виниклих
неприязних відносин, при цьому
громадський порядок порушено не було,
висловлені погрози про фізичну
розправу реальними не були, документи
на квартиру позивача, відповідач
повернула, керуючись ст.6 п.2 КПК
України, у порушенні кримінальної
справи за ст.ст.190, 296, 129, 357 КК України,
відмовити (а.с.26).

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що позивач
віддала квартиру відповідачу і
відповідач писала розписку про те, що
поверне вартість цієї квартири.
Розписку писала при ньому. У тексті
було те, що він зараз сказав, подробиць
не пам'ятає. При цьому були присутні
ОСОБА_8 і ОСОБА_9. Це відбувалося на
базарі біля лікарні у м.Димитрові.
ОСОБА_3 повинна була віддати гроші
ОСОБА_6, не помогти ОСОБА_6. ОСОБА_6
позвала його, він прийшов на ринок до
кіоску, де торгувала ОСОБА_3. Нікого
конфлікту між сторонами не було.
Грошима сторони по справі не
обмінювалися.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що у
позивача були якійсь стосунки з
відповідачем, позивач субсидувала
відповідача, але ОСОБА_3 гроші не
віддавала. Тоді вони стали казати
ОСОБА_6, щоб та взяла розписку. ОСОБА_3
відмовлялася від того, що брала гроші у
ОСОБА_6, казала, що нічого не знає та не
збирається нічого повертати, але
розписку написала. Розписку написала
при ньому. Ніяких грошей при цьому не
передавалося. ОСОБА_3 писала розписку
добровільно. Йому невідомо, які банки
вимагали у ОСОБА_6 повернути кредит.
Суть розписки, що ОСОБА_3 обіцяє
повернути гроші, які брала у позивача.
Пам'ятає, що не поставили дати, пам'ятає,
що у розписці необхідно погашати
кредити, які суми, періоди кредитів не
пам'ятає. ОСОБА_3 просила гроші у ОСОБА_6
на підприємницьку діяльність.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що ОСОБА_3
просила позивача взяти кредити та
виплачувати, обумовлювала, що вона сама
сирота та не може взяти кредити. Вона
попередила позивача, що може не треба
цього робити, але позивач сказала, що
ОСОБА_3 - гарна дівчина. Потім позивач
набрала кредитів на загальну суму
приблизно 50000 грн. У руках вона їх
навіть не держала, наскільки вона це
знає з її слів. Коли банки почали з
позивача вимагати гроші, позивач
запитала у неї - що робити, позивач
навіть готова була продати квартиру,
щоб розрахуватися з боргами. Вона
запропонувала відповідачу, що їх
Комуністична партія згодна купити
квартиру позивача, але щоб та написала
розписку, де вказала б всю правду. І
відповідач написала розписку, ніякого
тиску не було, це все було обумовлено з
бажання отримати гроші. Відповідач
просила позивача також продати
квартиру та дати ще їй гроші. Розписку
відповідач писала про неї. У розписці
відповідач визнавала борг,
зобов'язалася виплачувати, був перелік
банків. Кредити деякі погашалися, деякі
ні. У банки сторони їздили удвох, але
хто конкретно отримував гроші, вона не
знає. Їй відомо, що з позивача
відраховували гроші та приїжджали
додому, на її думку, з Приватбанку.

Вислухавши пояснення представників
сторін, позивача, свідків, перевіривши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позовна заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст.1046, 1047 ч.2 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як вбачається з розписки від 30.08.2011р.,
відповідач зобов'язалася виплатити
кредити позивачу загальною сумою 37660
грн., які передані їй позивачем. Таким
чином позивач передала відповідачу
грошові кошти у сумі 37660 грн., які сама
позивач отримала в якості кредитів, а
відповідач зобов'язалася повернути ці
кошти позивачу.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом 30 днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч.1 ст.1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у 10 разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Згідно п.5 підрозділу 1 розділу ХХ
«Перехідні положення» ПК України, якщо
норми інших законів містять посилання
на неоподатковуваний мінімум доходів
громадян, то для цілей їх застосування
використовується сума в розмірі 17 грн.,
крім норм адміністративного та
кримінального судочинства в частині
кваліфікації злочинів або
правопорушень, для яких сума
неоподатковуваного мінімуму
встановлюється на рівні податкової
соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1
п.169.1 ст.169 розділу ІV цього Кодексу для
відповідного року.

Таким чином, договір позики між
фізичними особами укладається у
письмовій формі, якщо його сума
перевищує 170 грн. (17 грн. х 10).

Позивач у своєму позові посилається на
те, що у встановлені договором строки,
відповідач борг їй не повернула, але у
письмовому документі, а саме у розписці
не визначений строк, коли ОСОБА_3
повинна повернути їй борг у сумі 37660
грн.

Також позивач не надала жодного доказу
щодо дня (календарної дати)
пред'явлення вимоги про повернення
боргу, передбаченого розпискою від
30.08.2011р. та відповідно фіксування
початку перебігу 30-ти денного строку,
передбаченого абз.2 ч.1 ст.1049 ЦК України,
протягом якого відповідач повинна
повернути борг.

Оскільки позика має бути повернута
протягом 30 днів від дня пред'явлення
вимоги, а доказів щодо дня пред'явлення
вимоги та спливу цього строку суду не
надано, то суд вважає, що у позові
повинно бути відмовлено.

На підставі ст.ст.625, 1046, 1047, 1049 ЦК
України, п.5 підрозділу 1 розділу ХХ
«Перехідні положення» ПК України,
керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214,
215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу, залишити без
задоволення.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення терміну подачі
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Апеляційного суду Донецької
області через Димитровський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя