АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7303/14 Справа № 2-763/11
Головуючий у 1 й інстанції - Шаповал
Г.І. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш
К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 21
листопада 2013 року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором кредиту, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У грудні 2011 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулось до
Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за договором кредиту, сплативши
судовий збір, відповідно до вимог
чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те , що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 10.01.2006 року ОСОБА_2 10.01.2006 року
отримав кредит у розмірі 25000.00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30.00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з заяви
позичальника, умов надання банківських
послуг та правил користування
платіжною карткою. Згідно статей 526, 527,
530 Цивільного кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону. У порушення зазначених норм
закону та умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав.

Відповідно до частини другої статті 1054
та частини другої статті 1050 Цивільного
кодексу України, наслідками порушення
боржником зобов'язання щодо повернення
чергової частини суми кредиту є право
заявника достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 30.09.2011 року має
заборгованість - 18433.72 грн., яка
складається з наступного: 9083.29 грн. -
заборгованість за кредитом; 7496.44 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500.00 грн. -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 умов та правил
надання банківських послуг: 500.00 грн. -
штраф (фіксована частина) та 853.99 грн. -
штраф (процентна складова).

Прохав стягнути з відповідача на
користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість у розмірі 18433,72 грн. за
кредитним договором № б/н від 10.01.2006
року та стягнути судові витрати у
розмірі 188.20 грн.

Рішенням Вільногірського
міського суду Дніпропетровської
області від 21 листопада 2013 року
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
березня 2014 року рішення
Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 21
листопада 2013 року скасовано. Позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість станом на
30.09.2011 року - 18433.72 грн., яка складається з
наступного: 9083.29 грн. - заборгованість
за кредитом; 7496.44 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
500.00 грн. - заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 умов та правил
надання банківських послуг: 500.00 грн. -
штраф (фіксована частина) та 853.99 грн. -
штраф (процентна складова) та судові
витрати в сумі 188 грн. 20коп.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 березня 2014 року скасовано
та передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги,
з тих підстав, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в межах
заявлених вимог та на підставі тих
доказів, що надані були сторонами під
час розгляду справи по суті, в
достатньо повному обсязі з'ясував
права і обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору № б/н від 10.01.2006
року ОСОБА_2 10.01.2006 року отримав кредит у
розмірі 25000.00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30.00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з заяви
позичальника, умов надання банківських
послуг та правил користування
платіжною карткою. Згідно статей 526, 527,
530 Цивільного кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону. У порушення зазначених норм
закону та умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав.

Відповідно до частини другої статті 1054
та частини другої статті 1050 Цивільного
кодексу України, наслідками порушення
боржником зобов'язання щодо повернення
чергової частини суми кредиту є право
заявника достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 30.09.2011 року має
заборгованість - 18433.72 грн., яка
складається з наступного: 9083.29 грн. -
заборгованість за кредитом; 7496.44 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500.00 грн. -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 умов та правил
надання банківських послуг: 500.00 грн. -
штраф (фіксована частина) та 853.99 грн. -
штраф (процентна складова).

Пунктами 5.3, 5.4 Розділу ІІ Умов та правил
надання банківських послуг,
встановлені вимоги щодо необхідності
здійснення щомісячного платежу, який
включає плату за користуванням
кредиту, передбачену тарифами, та
частину заборгованості по кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості, в
період з 18.01.2006 р. по 30.09.2011 р., тобто,
протягом 5 років 10 місяців і 20 днів,
відповідач не здійснював виплат для
погашення кредиту та відсотків за
користування кредитом, позивач, якому
було відомо про порушення умов
договору, не звертався до суду з
позовом, інші підстави, які б свідчили
про переривання цього строку, відсутні.

Зазначені в розрахунку заборгованості,
кошти, що, начебто, були утримані
відповідно до умов договору із інших
рахунків відповідача, не
підтверджуються наданими доказами.

Згідно п. 4.6 Умов надання кредиту в цих
випадках повинен бути виписаний
меморіальний ордер. Позивач на
підтвердження того, що зазначені в
розрахунку боргу суми платежів, були
перераховані з інших рахунків, що були
відкриті на відповідача, належних
доказів, тобто меморіальних ордерів не
надав. Тому зазначені в розрахунку
заборгованості в графі «погашені
проценти» кошти, що начебто
сплачувалися відповідачем, від 04.04.2006 р.
- 80.92 грн., 06.04.2006 р. - 635.47 грн., 05.07.-2006 р. -
1782.53 грн.,15.08.2008 р. - 21002.72 грн.,11.12.2008 р. -
1116.12 грн., 04.08.2009 р. - 2918.00 грн., 22.12.2009 р. -
662.51 грн., 30.12.2009 р. - 168.31 грн.,05.01.2010 р. - 1.91
грн., 27.01.2010 р. - 275.37 грн. - визнати такими
фактами, що переривають плин строку
позовної давності, підстав немає, сам
же відповідач особистих дій,
направлених на погашення кредиту не
здійснював, доказів про це сторони не
надали. Виписку із рахунку по картці
217904 (а.с.91-93) про рух коштів, суд не
може прийняти як доказ, того, що з цієї
картки погашався борг по договору від
10.01.2006 р. і кошти перераховувалися на
картку № 025009 (а.с.6), оскільки даних
про такі перерахування в цій виписці
відсутні.

Твердження апелянта, що 14.09.2006 р. ним
було проведено останній платіж для
повернення боргу, свого підтвердження
не знайшло і в розрахунку
заборгованості такі дані відсутні.

Із копії рішення Вільногірського
міського суду від 10.03.2011 р. (а.с.108-110),
витікає, що окрім кредитного договору
від 10.01.2006 р., відповідачем (ОСОБА_2)
укладався ще один договір від 23.02.2006, за
яким було отримано кредит в сумі 10000.00
грн. Згідно судового наказу Жовтневого
районного суду в м. Дніпропетровську, з
ОСОБА_2 було стягнуто 6680.19 грн. на
погашення боргу за договором кредиту
від 23.02.2006 р. Цей борг був погашений
згідно з постановою про закінчення
виконавчого провадження № 19909682 від
22.06.2010 р. Однак, згідно з листом
відповідача (ПАТ КБ «Приватбанк») від
11.10.2010 р., який він (ОСОБА_2) отримав у
жовтні 2010 року, зазначено, що ОСОБА_2
10.12.2008р. отримав у відповідача кредит і
була випущена кредитна картка, за якою
на цей час виникла заборгованість в
сумі 67841.49грн. Позивач (ОСОБА_2) в своєму
позові вказує, що оскільки йому нічого
невідомо про отримання у відповідача
кредиту 10.12.2008 р., він в порядку захисту
прав споживача на підставі Закону
України "Про інформацію" звернувся до
відповідача (ПАТ КБ «Приватбанк») з
письмовою заявою з проханням надати
інформацію щодо кредиту, нібито
отриманого 10.12.2008р. Ця заява була
отримана відповідачем 08.11.2010 р., про що
свідчить поштове повідомлення. Однак,
до цього часу ніякої інформації від
відповідача не надійшло. Суд вирішив:
«Позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк "Приватбанк"про захист прав
споживача за кредитними договорами
задовольнити. Зобов'язати Публічне
акціонерне товариство Комерційний
Банк "Приватбанк"на протязі 10-ти днів з
часу набрання рішенням законної сили
надати позивачу ОСОБА_2 наступну
письмову інформацію: В якій сумі та на
підставі якого договору був отриманий
кредит 10.12.2008 року в Публічному
акціонерному товаристві Комерційний
Банк "Приватбанк" ; За якими договорами
нарахована загальна заборгованість в
сумі 67841.49грн., з яких нарахувань вона
складається та який їх розмір
щомісячно (основний борг, відсотки,
неустойка).».

Судом першої інстанції встановлено із
пояснень відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_5, що рішення суду до
цього часу не виконане.

Так, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦПК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторін у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст.261 ЦК України початок
перебігу позовної давності спливає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів з урахуванням положень
ч.2 ст.214 ЦПК України враховує правову
позицію Верховного Суду України за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення із мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, яка викладена у
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14, у
якій зазначено, що відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи обставини,
встановлені у даній справі, та
обставини, встановлені вищезазначеним
рішенням суду, приймаючи до уваги
відсутність належних доказів стосовно
погашення боргу по договору від 10.01.2006
р. особистими діями відповідача ОСОБА_2,
якими б переривався плин строку
позовної давності, колегія суддів
доходить висновку, що позивачем
порушено 3-річний строк позовної
давності для подачі даного позову до
суду, що цей строк не переривався діями
відповідача, які згідно закону можливо
визнати такими, що свідчать про
визнання позовних вимог

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Представником позивача було подано до
суду першої інстанції заяви про
застосування до спірних правовідносин
строку позовної давності (а.с.23, 89-90).

Отже, 3-х річний строк позовної
давності для захисту майнових
інтересів позивача минув. Крім того,
позивач звернувся до суду з даним
позовом після сплину строку позовної
дасності, який він не просить поновити
і не наводить причин поважності
пропуску такого строку, навпаки,
вважаючи його не пропущеним з огляду на
лонгування договору.

Ці доводи апеляційної
скарги не заслуговують на увагу,
оскільки суперечать нормам ЦК України
щодо позовної давності та висловленій
правовій позиції Верховним Судом
України.

Оскільки за приписами ст. 266 ЦК України
зі спливом строків позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки), вимоги ЦК щодо позовної
давності застосовуються й до
додаткових вимог банку щодо стягнення
штрафів.

Таким чином, суд, відмовивши у
задоволенні позову у зв»язку з
пропуском строку позовної давності,
ухвалив по суті правильне рішення.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
відповідача не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці, та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши вказані обставини та
докази в їх підтвердження, суд прийшов
до правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішеннях суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Вільногірського
міського суду Дніпропетровської
області від 21 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді