Номер провадження: 22-ц/785/7226/14
Головуючий у першій інстанції Домусчі
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Фабіжевській Т.С.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4, та

представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6, на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 19 червня 2014
року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
утримання неповнолітньої дитини та
дружини,

в с т а
н о в и л а:

20 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом про утримання
неповнолітньої дитини, який 24 лютого 2014
року доповнила вимогами про утримання
дружини, обґрунтовуючи вимоги тим, що
вона перебуває у шлюбі з відповідачем з
23 жовтня 1998 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них
народився син ОСОБА_7. 11 вересня 2013 року
відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду з
позовом до неї про розірвання шлюбу та
поділ спільного майна. Після
припинення стосунків дитина проживає з
нею, з червня 2013 року відповідач не
допомагає їй. Відповідач за професією
моряк, постійно ходить в рейси й може
надавати допомогу на утримання дитини,
але постійно приховує дійсний розмір
своїх доходів. Вона постійно хворіє з
1998 року, за станом здоров'я не працює,
займається домашнім господарством,
кожні два місяця на протязі 10 років
проходить лікування та безпосередньо
приймає участь у вихованні та розвитку
сина, який займається спортивними
танцями в ансамблі "Браво" чотири роки,
відвідує шахову школу, курси німецької
та англійської мови, ходить на
баскетбол та на заняття з плавання. У
зв'язку з чим вона потребує
матеріальної допомоги і вважає, що має
право на сплату відповідачем аліментів
на її утримання.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 76, 77,180, 181, 182, 184 СК України, позивачка
ОСОБА_3 остаточно просила суд стягнути
з відповідача ОСОБА_5 аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7
в розмірі 30% від усіх видів доходу
відповідача, тобто в сумі 1138,90 євро, але
не менш ніж 50% прожиткового мінімуму
для дітей відповідного віку, щомісяця,
починаючи з 20 січня 2014 року і до
досягнення сином повноліття,

стягнути з відповідача ОСОБА_5 аліменти
на утримання дружини в розмірі 20% від
усіх видів його доходу, тобто 750,20 євро
щомісяця, починаючи з 24 лютого 2014 року
і до спливу трьох років від дня
розірвання шлюбу,

допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення аліментів на
утримання дитини та дружини в межах
суми платежу за один місяць.

Представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, позов визнав частково в частині
сплати аліментів утримання сина у
твердій грошовій сумі в розмірі 3000-4000
грн. щомісяця з урахування специфіки
його працевлаштування за контрактами з
іноземними компаніями, проти позову в
частині утримання дружини заперечував
і в своїх поясненнях зазначав, що
відповідач ОСОБА_5 11 лютого 2013 року та 22
липня 2013 року був працевлаштований на
посаду капітана і його базова ставка
склала 2238 євро. На картку відповідача в
період з 27 березня 2013 року по 24 червня
2013 року були перераховані від
іноземної компанії грошові кошти без
призначення платежу в сумі 22778,02 євро,
яка складається із сум 5000 євро, 7000 євро,
7000 євро та 3778,20 євро, але вказана сума не
може вважатися його заробітною платою
за контрактами за 2013 рік, оскільки
моряки отримують зарплату відповідно
до фактично відпрацьованого часу.
Відповідач ОСОБА_5 припинив шлюбні
відносини з позивачкою більш двох
років назад, але до червня 2013 року вона
користувалась його карткою, яку він
заблокував через перевищення нею
ліміту коштів за домовленістю.
Позивачка ОСОБА_3 не є непрацездатною,
подружжя перебувають у шлюбі, тому
підстав для стягнення аліментів на її
утримання немає.

Рішенням суду першої інстанції позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Суд
стягнув з відповідача ОСОБА_5 на
користь позивачки на утримання сина
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій
грошовій сумі у розмірі 11000 грн.
щомісяця, починаючи з 24 січня 2014 року
до досягнення сином повноліття та
допустив негайне виконання рішення
суду в межах суми платежу за один
місяць.

Додатковим рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 19 червня 2014
року стягнуто з відповідача ОСОБА_5 у
дохід держави судовий збір в сумі 243,60
грн.

В апеляційній скарзі представник
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить
рішення суду першої інстанції змінити
й ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
стягнути з відповідача ОСОБА_5 аліменти
на утримання дитини в розмірі 30% від
усіх видів його заробітку (доходу), а
саме 1138,9 Євро, що за курсом НБУ станом
на 02 липня 2014 року еквівалентно 18447,40
грн., та утримання дружини в розмірі 20%
від усіх видів його заробітку (доходу),
а саме 759,20 Євро, що за курсом НБУ станом
на 02 липня 2014 року еквівалентно 12297,20
грн., мотивуючи тим, що суд першої
інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права,
судом першої інстанції не враховано, що
заробітна відповідача ОСОБА_5 за вісім
місяців працевлаштування за 2013 рік
становила 45556,04 Євро або 3796,33 Євро за
місяць. Тому 30% від його становить 1138,9
Євро, а також представник позивачки
вважає, що у зв'язку з захворюванням
дружини вона має право на аліменти.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, просить
рішення суду першої інстанції змінити
й ухвалити нове рішення про стягнення
з нього аліментів на утримання сина в
розмірі 4000 грн. щомісяця, мотивуючи
тим, що суд першої інстанції порушив
норми процесуального і матеріального
права в частині визначення розміру
аліментів на утримання
неповнолітнього сина, а саме, судом
першої інстанції не враховано, що сума
аліментів в розмірі 11000 грн. щомісяця
перевищує розмір його
середньомісячного доходу, який
приблизно становить 10000 грн. щомісяця
за 2013 рік.

В запереченні на апеляційну скаргу
представник позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
просить скаргу представника
відповідача відхилити у зв'язку з
безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційних скарг представника
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та
представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, пояснення на апеляцію
позивачки ОСОБА_3, її представника
ОСОБА_4, та представника відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах позовних вимог та
доводів апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
представника позивачки задоволенню не
підлягає, апеляційна скарга
представника відповідача підлягає
задоволенню частково за таких підстав.

Згідно статті 27 Конвенції про права
дитини від 20.11.1989 року, яка набула
чинності для України з 27.09.1991 року,
«держави-учасники визнають право
кожної дитини на рівень життя
необхідний для фізичного, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батько (-ки) несуть основну
відповідальність забезпечення умов
життя, необхідних для розвитку дитини,
в межах своїх здібностей і фінансових
можливостей».

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 ст. 182 СК України
передбачено, що мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
за винятком випадків, передбачених
статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з
відповідачем з 23 жовтня 1998 року,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син
ОСОБА_7 (а.с. 5,6).

11 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом до неї про
розірвання шлюбу та поділ спільного
майна (а.с. 1-4), з 25 березня 2014 року за
його позовом судом вирішуються спір
щодо визначення способів участі батька
у вихованні сина (а.с. 67-69).

Після припинення сімейних стосунків
син проживає з позивачкою ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_5 за професією моряк,
постійно ходить в рейси й може надавати
допомогу на утримання дитини.

Позивачка ОСОБА_3 з 1998 року не працює,
займається домашнім господарством,
приймає участь у вихованні та розвитку
сина, до червня 2013 року вона
користувалась карткою відповідача, яку
він заблокував через перевищення нею
ліміту коштів за домовленістю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
відповідач ОСОБА_5 зобов'язаний
виплачувати на утримання сина
аліменти у твердій грошовій сумі до
досягнення сином повноліття, оскільки
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід.

Однак колегія суддів не погоджується з
визначеним судом першої інстанції
розміром аліментів на утримання дитини
в сумі щомісяця за таких підстав.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено,
що при визначенні розміру аліментів
суд враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку судом першої інстанції докази
були досліджені з порушенням закону,
тому апеляційний суд має законні
підстави для встановлення обставин, що
мають значення для справи, та
дослідження й оцінки наявних у справі
доказів.

Так, в порушення положень ст. ст. 212, 213, 214
ЦПК України суд першої інстанції не
перевірив належним чином заперечення
проти позову відповідача ОСОБА_5 щодо
його матеріального становища.

З пояснень представника відповідача в
судовому засіданні та матеріалів
справи вбачається, що за професією
відповідач є моряком
працевлаштовується за контрактами з
іноземними компаніями на певний час.
Так 11 лютого 2013 року та 22 липня 2013 року
він був працевлаштований на посаду
капітана і його базова ставка склала 2238
євро. На його банківську картку в
період з 27 березня 2013 року по 24 червня
2013 року були перераховані від
іноземної компанії грошові кошти без
призначення платежу в сумі 22778,02 євро,
яка складається із сум 5000 євро, 7000 євро,
7000 євро та 3778,20 євро (а.с. 94-109), іншого
доходу у 2013 році він не мав, до червня 2014
року не був працевлаштований.

Аналізуючи зазначенні положення
закону, враховуючи вказані обстави та
оцінюючи належність, допустимість,
достовірність приведених доказів
кожного окремо і у їх сукупності,
колегія суддів вважає, що в судовому
засіданні не доведено, що заробітна
відповідача ОСОБА_5 за вісім місяців
працевлаштування за 2013 рік становила
45556,04 Євро або 3796,33 Євро за місяць, тому
30% від його становить 1138,9 Євро, оскільки
термін його працевлаштування за
кордоном протягом складав близько
п'ять місяців й його середня заробітна
плата становила приблизно 932,50 Євро
щомісяця, що на той час за курсом НБУ
складало приблизно 126000 грн. ( 932,5 Євро *
10, 65 грн. : 100) за 2013 рік, а за місяць
приблизно 10000 грн.

За таких обставин, враховуючи вік, стан
здоров'я, матеріальне становище дитини
і платника аліментів, колегія суддів
дійшла висновку про те, що для
фізичного, духовного, морального і
соціального розвитку дитини розмір
аліментів повинен становити 5000 грн.
щомісяця. Такий розмір аліментів
визначений з урахуванням вимог
сімейного законодавства і є
справедливим.

Доводи представника позивачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, в апеляційній скарзі про те, що
рішення суду першої інстанції підлягає
зміні, оскільки судом не надано
належної оцінки наявним у справі
доказам, які підтверджують, що
відповідач має можливість сплачувати
аліменти на утримання сина в розмірі
1138,9 Євро, не приймаються до уваги за
таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
відповідач повинен був довести в
судовому засіданні належними та
допустимими доказами те, що в силу
свого матеріального становища
відповідача ОСОБА_5 має можливість
сплачувати аліменти на утримання сина
в розмірі 1138,90 Євро щомісяця.

Колегія суддів вважає, що в судовому
засіданні ні в суді першої інстанції,
ні в суді апеляційної інстанції не
доведений дійсний розмір щорічного
доходу відповідача за 2013 рік, оскільки
наявні у справі відповіді ДП "ЮНІТІМ
Україна" не є належними та допустимими
доказами доходу моряка згідно
фактично відпрацьованого часу,
оскільки ця компанія не є роботодавцем,
а надавало позивачу лише послуги з
посередництва у працевлаштуванні за
кордоном (а.с. 41-50).

Твердження представника позивачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, в апеляційній скарзі
про те, що судом не враховано, що за
станом здоров'я позивачка ОСОБА_3 має
право утримання з боку відповідача, є
помилковими за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони у справі на час розгляду справи
перебувають у шлюбу й питання
утримання одного з подружжя
регулюється ст. 75 СК України.

Частинами 2, 3 та 4 ст. 75 СК України
передбачено, що право на утримання
(аліменти) має той із подружжя, який є
непрацездатним, потребує матеріальної
допомоги, за умови, що другий із
подружжя може надавати матеріальну
допомогу.

Непрацездатним вважається той із
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є інвалідом
I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує
матеріальної допомоги, якщо заробітна
плата, пенсія, доходи від використання
його майна, інші доходи не забезпечують
йому прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Однак позивачка ОСОБА_3 є працездатної
й права на аліменти від чоловіка з цих
підстав немає.

В судовому засіданні позивачка не
просила суд застосувати до спірних
правовідносин ч. 4 ст. 75 СК України, не
зазначала в позовній заяві відповідні
фактичні підстави й ці обставини не
перевірялись в суді першої інстанції,
на цю норму закону послався її
представник при розгляді апеляційних
скарг в суді апеляційної інстанції, але
матеріалі справи не містять будь-яких
доказів з цього приводу.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_3 про
утримання дружини представник
позивачки послався на ч. 4 ст. 76 СК
України, яка передбачає випадки
утримання подружжя після розірвання
шлюбу.

Згідно із ч. 4 ст. 76 СК України, якщо у
зв'язку з вихованням дитини, веденням
домашнього господарства, піклуванням
про членів сім'ї, хворобою або іншими
обставинами, що мають істотне значення,
один із подружжя не мав можливості
одержати освіту, працювати, зайняти
відповідну посаду, він має право на
утримання у зв'язку з розірванням шлюбу
і тоді, якщо є працездатним, за умови, що
потребує матеріальної допомоги і що
колишній чоловік, колишня дружина може
надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у цьому випадку
триває протягом трьох років від дня
розірвання шлюбу.

За таких підстав, відмовляючи у
задоволенні позову про утримання
дружини, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що позивачка
ОСОБА_3 не є непрацездатною, подружжя
перебувають у шлюбі, тому підстав для
стягнення аліментів на її утримання
немає.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для зміни
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про
задоволення вимог ОСОБА_3 в повному
обсязі немає.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме, ст. ст. 212,
213, 214 ЦПК України, та матеріального
права, ч. 1 ст. 182 СК України, у
відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для зімни рішення
суду й ухвалення нового рішення про
задоволення позову про утримання
неповнолітнього сина частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 9, 309 ч. 1 п.4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4, відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 19 червня 2014 року змінити й ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про утримання
неповнолітньої дитини задовольнити
частково.

Зменшити розмір аліментів, які
підлягають стягненню з ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код
платника податків НОМЕР_1, на користь
ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до 5000 грн. щомісяця,
починаючи з 20 січня 2014 року і до
повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький