АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5596/14
інстанції - Хайкін В.М.
Справа № 638/8002/13
Категорія -право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю.,
Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє
в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 10 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про
визнання права особистої приватної
власності на нерухоме майно, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

03 червня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
права особистої приватної власності на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог вказав,
що з 29 листопада 2003 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2. З
метою придбання ізольованої квартири 01
червня 2010 року ним було продано 58/100
частин квартири за 434016 грн.,
приватизованих ним ще до шлюбу з
відповідачкою. В цей же день за
вилучені від продажу грошові кошти ним
придбано за 257565,75 грн. однокімнатну
ізольовану квартиру АДРЕСА_1. Однак, для
купівлі вказаної квартири було
додатково витрачено спільних з
відповідачкою коштів в розмірі 5836,47
гривень. Звернувшись до нотаріуса з
метою подарувати цю квартиру, позивач
отримав відмову у вчиненні
нотаріальної дії, оскільки вказана
квартира була придбана під час шлюбу, а
тому є об'єктом спільної сумісної
власності.

Посилаючись на те, що квартиру на 98 %
було придбано за його особисті кошти,
позивач просив визнати право його
особистої приватної власності на
квартиру, та сплатити відповідачці
вартість її частки, внесену позивачем
на депозитний рахунок суду, припинивши
таким чином право спільної сумісної
власності на спірну квартиру.

Відповідач та її представник проти
задоволення позову заперечували та
звернулися з зустрічним позовом, у
якому просили визнати за відповідачкою
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 як такої, що придбана у шлюбі,
визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину автомобіля FORD SCORPIO 1985 року
випуску, державний номер НОМЕР_1
свідоцтво від 10.11.2004 р. та право
власності на 1/2 частину автомобіля DAEWOO
LANOS 2002 року випуску, державний номер
НОМЕР_2, свідоцтво від 05.08.2009 року.
ОСОБА_2 пояснила, що знаходячись у шлюбі
з ОСОБА_3 разом за сумісні кошти
придбали спірну квартиру та інше майно.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 10 квітня 2014 року
задоволено позов ОСОБА_3. Визнано
квартиру АДРЕСА_1, особистою приватною
власністю ОСОБА_3. Вирішено виплатити
ОСОБА_2 грошові кошти у вигляді
компенсації, внесені на депозитний
рахунок суду в сумі 2918 грн. 24 коп.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину автомобіля FORD
SCORPIO, 1985 року випуску, державний номер
НОМЕР_3, В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2
звернулася з апеляційною скаргою.
Просить скасувати рішення районного
суду в частині відмови про визнання
права власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1. В цій частині ухвалити нове
рішення, яким визнати право власності
за ОСОБА_2 на 1/2 частину цієї квартири. В
обгрунтування апеляційної скарги
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права.
Вказує на ті ж обставини, що і в суді
першої інстанції. Наголошує, що спірна
квартира придбана ними на спільні
кошти в шлюбі.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214,
316 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення,
в якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд
зобов'язаний з'ясувати, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Судом першої інстанції правильно
встановлено наступні фактичні
обставини.

Сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2003
року, що вбачаєиться зі свідоцтва про
шлюб (а. с. 4).

З договору купівлі-продажу від 01.06.2010 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованого у
реєстрі за № 840 вбачається, що спірна
квартира АДРЕСА_1 була придбана під час
перебування сторін в шлюбі на ім'я
ОСОБА_3( а. с. 8,9).

Відповідно до пункту 4 вказаного
Договору, купівлю квартири здійснено
за суму 257 565,75 грн. З п.7 вказаного
договору вбачається, що дружина
покупця ОСОБА_2 надала згоду на купівлю
вищезазначеної квартири її чоловіком,
посвідчену приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованого у
реєстрі за №839.

Вказані фактичні обставини сторонами у
справі не заперечуються.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про
визнання квартири АДРЕСА_1 його
особистою приватною власністю та про
виплату ОСОБА_2 грошових коштів у
вигляді компенсації, внесеної на
депозитний рахунок суду в сумі 2918 грн. 24
коп. та відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 про
визнання права власності на ? частину
цієї спірної квартири як такої що
придбана в шлюбі, суд першої інстанції
виходив з того, що спірна квартира
придбана за особисті кошти ОСОБА_3 ,
спільних коштів позивача та
відповідачки на купівлю квартири
вкладено тільки 5836,47 грн. Тому частка
відповідачки становить 1,133 % від
вартості квартири. Зважаючи на те, що ця
частка є незначною, спільне
користування майном є неможливим.

Судова колегія не може погодитися з
таким висновком суду першої інстанції
та погоджується з доводами апеляційної
скарги ОСОБА_2 в зв»язку з наступним.

Судова колегія вважає
необгрунтованими доводи ОСОБА_3, що
спірна квартира придбана на грошові
кошти в сумі 251729,28 грн., отримані ним в
цей же день від продажу 58/100 часток
квартири, що була приватизована ним ще
до шлюбу та на купівлю квартири
витрачено 5836,47 грн спільних з
відповідачкою коштів.

Вказані поясненння спростовуються
поясненнями ОСОБА_2про те, що частину
грошей від продажу квартири, належної
ОСОБА_3 до шлюбу, він витратив на
погашення своїх боргів. Тому угоду про
купівлю продаж своєї квартири він
робив у приватного нотаріуса ОСОБА_6, а
угоду про купівлю спірної квартири - у
нотаріуса ОСОБА_5 Зазначене
підтверджується і копіями вказаних
договорів купвлі- продажу квартир ( а.с.
5,6,8,9).

Крім того, з пункту 7 договору купівлі-
продажу спірної квартири вбачається,
що дружина покупця ОСОБА_2 надала згоду
на купівлю спірної квартири її
чоловіком, посвідчену приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого у реєстрі за №839( а. с.
9).

Апеляційним судом була досліджена
згода ОСОБА_2 на купівлю цієї квартири
посвідчена приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованого у
реєстрі за №839, з якої вбачається, що
ОСОБА_2 дала згоду своєму чоловікові
ОСОБА_3 на купівлю за ціну та на умовах
на його розсуд квартири АДРЕСА_1 за
спільні кошти( а. с. 191).

Відповідно до ст. 60, 64 СК України майно
набуте подружжям за час щлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежнол від того, що один з них не
мав з поважної причини самос тійного
заробітку( доходу). Дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст.70 Ск України у разі поділу
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якшо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно з рекомендаціями, наданими
судам в п.23 Постанови № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК
України суд розглядає справу не інакше,
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

В зв»язку з наведеним судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
безпідставно визнав, що у купівлю
спірної квартири було вкладено
сторонами тільки 5836,47 грн спільних
коштів позивача та відповідачки та
частка ОСОБА_2 становить 1,133 % від
вартості квартири.

За таких обставин колегія суддів,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для його скасування частині
визнання квартири АДРЕСА_1 особистою
приватною власнітю ОСОБА_3 та виплати
ОСОБА_2 грошової компенсації в сумі 2918,24
грн. В цій частині судова колегія
відмовляє ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог. Зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольняє,
визнає за нею право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, як набуту
подружжям за час шлюбу.

В іншій частині вказане рішення
залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.2 ч. 1 ст. 307,
309, 313, 314, 316, 317, 319, ЦПК України колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 10 квітня 2014 року
скасувати в частині визнання квартири
АДРЕСА_1 особистою приватною власнітю
ОСОБА_3 та виплати ОСОБА_2 грошової
компенсації в сумі 2918, 24 грн. Відмовити
ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог в
цій частині.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 задовольнити. Визнати за ОСОБА_2
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 .

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: