Справа № 370/1232/14 Головуючий у І
інстанції Тандира О.В.Провадження №
22-ц/780/5343/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 46
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 1 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи без самостійних вимог на
предмет спору - Реєстраційна служба
Макарівського районного управління
юстиції Київської області, Управління
Держемагенства у Макарівському районі
Київської області про визнання
недійсним договору, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2,
в якому просила визнати недійсним
договір купівлі-продажу від 19
листопада 2009 року, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про продаж земельної ділянки
площею 0.22 га,

В обґрунтування позову вказала, що у її
користуванні перебувала земельна
ділянка розміром 0.15 га, яка розташована
по АДРЕСА_1, що підтверджується записом
в земельно-кадастровій книзі № 3
радгоспу ім. Ілліча с. Бишів
Макарівського району Київської
області.

На даній земельній ділянці
розташований належний позивачеві
жилий будинок 1929 року забудови, в якому
вона проживає до теперішнього часу.
Рішенням Бишівської сільської ради від
25 грудня 1999 року із вищезазначеної
земельної ділянки за заявою позивача
було вилучено земельну ділянку площею
0,15 га, яка була передана в користування
її внукові ОСОБА_4.

Рішенням цієї ж сільської ради від
29.08.2013 року за № 239-25-VI позивачу було
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність та надано акт
встановлення на місцевості та
погодження зовнішніх меж земельної
ділянки від 11 вересня 2013 року. Проте,
набути право власності на земельну
ділянку на якій розташований належний
їй жилий будинок вона не має
можливості, оскільки земельна ділянка
на якій розташований цей будинок, на
праві приватної власності належить
відповідачу по справі ОСОБА_2.

Відповідач же отримав земельну ділянку
розміром 0,220 га, з цільовим
призначенням - будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, яка розташована
по АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року
посвідченого приватним нотаріусом
Макарівського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_5,
реєстровий номер 3535, укладеного між
ОСОБА_3, та ОСОБА_2.

ОСОБА_3, як вбачається з договору, набув
земельну ділянку на підставі договору
дарування від 11 квітня 2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Макарівського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, укладеного між ним та
ОСОБА_4

Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ за № 370871
виданий ОСОБА_3 Управлінням
Держкомзему у Макарівському районі
Київської області та зареєстровано 04
вересня 2009 року в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 87.

Позивач вважає, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки
укладений між відповідачем по справі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та вищезазначений
Державний акт про право власності на
земельну ділянку на якій розташований
належний їй жилий будинок мають бути
визнані недійсними.

Рішенням Макарівського районного
суду Київської області від 1 серпня 2014
року у позові було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу та просила
апеляційний суд скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове про
задоволення позову, мотивуючи тим, що
судом порушено норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року "Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено та ніким не
оспорюється, що на час укладання
договору купівлі-продажу спірна
земельна ділянка належала ОСОБА_3 на
підставі договору дарування від 11
квітня 2009 року, посвідченого приватним
нотаріусом Макарівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ за № 370871,
виданий ОСОБА_3 Управлінням
Держкомзему у Макарівському районі
Київської області та зареєстровано 04
вересня 2009 року в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 87.

Згідно із ст. 41 Конституції України,
право приватної власності є
непорушним. Відповідно до ст. 204 ЦК
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Як вбачається зі змісту оспрюваного
договору, земельна ділянка належала
продавцю ОСОБА_7 на підставі договору
дарування земельної ділянки та
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 370871.
Вказаний договір дарування ніким не
оспорено і не визнано недійсним, також
не скасовано державний акт, що
посвідчував право власності на
земельну ділянку гр.ОСОБА_7

Крім того, колегія суддів погоджується
із висновком суду першої інстанції, що
позивач по справі не є стороною
оспорюваного договору, а тому в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити, з огляду на невірний вибір
позивачем способу захисту порушеного
права, враховуючи вимоги ст. 216 ЦК
України, якою закріплено правові
наслідки недійсності правочинів.
Такими наслідками є двостороння
реституція - повернення сторін
договору у стан, який існував до його
укладення. Відтак, з подібною вимогою
може звернутись лише сторона договору,
оскільки правові наслідки недійсності
поширюються виключно на сторін
оспорюваного договору.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Апелянтом не надано суду належних,
допустимих доказів, які б свідчили про
наявність правових підстав для
скасування рішення місцевого суду та
необхідність ухвалення нового рішення
про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, як підставу для
скасування рішення суду, законності та
обґрунтованості рішення суду не
спростовують, оскільки відповідно до
ст. 309 ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування рішення суду
лише, якщо ці порушення призвели до
неправильного вирішення справи,
натомість справа судом вирішена
правильно, відповідно до норм
матеріального права та з дотриманням
норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно
і всебічно з'ясовані всі обставини
справи, дана належна правова оцінка
доказам, висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, а
ухвалене рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 1 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: