Справа № 234/6391/14-ц
Провадження № 2/234/3048/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року
м.
Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької
області

у складі

головуючого судді
Карпенко О.М.

при секретарі
Аксеніної В.М.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу та
визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

24.07.2014 року до Краматорського міського
суду надійшла позовна заява ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності.

27.08.2014 року до участі у справі в якості
співвідповідача залучена ОСОБА_3.

Із позову вбачається, що 24.07.2008року,
ОСОБА_5, після отримання грошей від
продажу належної їй квартири АДРЕСА_1,
передала їх своєму сину у сумі 35
000долларів США, відповідачу ОСОБА_6, щоб
він придбав та оформив на її ім'я
житловий будинок, розташований за
адресою АДРЕСА_2. Даний факт
підтверджується розпискою.

Він дійсно, 24.07.2008 року здійснив купівлю
продаж вказаного житлового будинку та
передав кошти у розмірі 35 000долларів
США ОСОБА_7, про що є розписка, після
чого був укладений договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_2

Даний договір був укладений між ОСОБА_7
та ОСОБА_6, що суперечить раніше
укладеної угоди між позивачкою та
відповідачем.

В теперішній час даний об'єкт
нерухомості належить ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу від
24.07.2008р.

Цей будинок позивачка збиралася в
подальшому переоформити на свого сина
та доньку чи залишити його після
смерті, як спадщину. Але їй дуже не
сподобалась його поведінка, не відомо
з якої причини він так зробив і що його
вимусило ввести позивачку в оману чи
може вона зловмисно домовилася з
продавцем.

У травні 2014року позивачці стало
випадково відомо, що будинок АДРЕСА_2,
їй не належить. На запитання до сина,
чому так трапилось, він нічого не
відповів, тільки сказавши, що цей
будинок йому б і достався.

Відповідач відмовляється оформити
дані документи належним чином або
повернути отримані кошти, що змушує її
звернутись до суду з даною позовною
заявою. Просить винести рішення, про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним та право власності на
будинок.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав у
повному обсязі і просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги визнав у
повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала та суду пояснила, що позивачка
мати її колишнього чоловіка,
відповідач колишній чоловік. Вона
дійсно з 1999 року по 2012 рік проживала в
зареєстрованому шлюбу з відповідачем.
До 2008 року вони мешкали у квартирі, що
належить позивачці за адресою: АДРЕСА_1
У 2008 році вони разом з чоловіком
вирішили купити будинок, для цього вони
працювали і збирали гроші. 24.07.2008 року
вони купили будинок. а 26.07.2008 року
позивачка продала квартиру. По
домовленості з покупцем квартири, вони
ще місяць в ній проживали, а потім
знялися з реєстрації. Куди позивачка
витратила гроші з продажу квартири
вона пояснити не може.Просить суд у
задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки з позовом не
погодився та надав заперечення, а саме
предметом спору по даній справі є
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 24.07.2008 року жилого
будинку за адресою: АДРЕСА_2, укладеного
між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а також визнання
права власності на даний будинок за
ОСОБА_5. В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач ОСОБА_5 зазначає, що між
нею та відповідачем ОСОБА_6 було
укладено угоду, за умовами якої ОСОБА_6
мав придбати та оформити на ім'я
позивачки спірний будинок за адресою:
АДРЕСА_2 шляхом укладення 24.07.2008 року
відповідного договору купівлі-продажу
жилого будинку. Але всупереч даної
угоди договір купівлі-продажу спірного
жилого будинку був укладений 24.07.2008
року між ОСОБА_7 (продавець будинку) та
ОСОБА_6 (покупець будинку), у зв'язку з
чим даний будинок по теперішній час
належить не позивачці, а ОСОБА_6 Вважає,
що викладені позивачем обставини
суперечать фактичним обставинам,
нормам чинного законодавства України,
а до того ж не підтверджені жодними
належними та допустимим доказами.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що вона з родиною у 2008 році
шукали житло для купівлі. Ії подруга
продавала будинок по АДРЕСА_2.
Позивачка ОСОБА_5 хотіла купити
будинок, а продати свою квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, в якій на той час
мешкав її син, невістка та онуки. Вона з
родиною купили у ОСОБА_5 вищезазначену
квартиру за 35 тис доларів США, а батько
її подруги продав ОСОБА_5 за 38 тис
доларів США будинок, фактично
оформлювалася трійний правочин. Гроші
за квартиру віддали особисто
позивачці.

Свідок ОСОБА_9 дала аналогічні
пояснення.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Проаналізувавши в сукупності
зібрані в справі докази, вислухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши
письмові докази, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Згідно ст. 232 ЦК України - правові
наслідки правочину, який вчинено у
результаті зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною.

1. Правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним.

2. Довіритель має право вимагати від
свого представника та другої сторони
солідарного відшкодування збитків та
моральної шкоди, що завдані йому у
зв'язку із вчиненням правочину
внаслідок зловмисної домовленості між
ними.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 ЦК України,
сторони мають право укласти договір,
який не передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо
цивільні відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону).

В силу ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦК України
встановлено, що особа здійснює свої
цивільні права вільно, на власний
розсуд. Особа може відмовитися від
свого майнового права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно договору купівлі-продажу
житлового будинку розташованого за
адресою: АДРЕСА_2 від 24 липня 2008 року,
ОСОБА_7 продав а ОСОБА_6 купив
вищезазначений будинок.(а.с.9).

Згідно копії розписки, ОСОБА_7 отримав
від ОСОБА_6 35 тис доларів США за продаж
будинку.(а.с.8).

Згідно договору купівлі-продажу від
26.07.2008 року, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 продали, а
ОСОБА_11 купив квартиру за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с.52).

Згідно копії паспорту позивачки вона з
30.06.1981 року була постійно зареєстрована
за адресою: за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно копії паспорту відповідачки,
вона була зареєстрована у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, що належала позивачки
за договором найму з 25.05.2003 року і
знялася з реєстрації 01.08.2008 року після
продажу квартири.(а.с.26-27).

Таким чином в судовому засіданні
встановлено, що до укладання вказаного
договору купівлі-продажу будинку,
ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_3 та їх
малолітні діти ОСОБА_12 та ОСОБА_13
постійно проживали та були
зареєстровані у квартирі позивачки
ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Після купівлі будинку за адресою:
АДРЕСА_2, ОСОБА_6 разом із своєю сім'єю
знялися з реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1 та переїхали на постійне
проживання за адресою: АДРЕСА_2. Крім
того в подальшому квартира за адресою:
АДРЕСА_1, була продана позивачем за
договором купівлі-продажу квартири від
26.07.2008 року.

Тобто у суду не виникає сумнівів, що
квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала
позивачці по справі, а тому і будинок за
адресою: АДРЕСА_2 було придбано за гроші
позивачки.

Тому суд вважає за необхідне визнати
недійсним договір купівлі-продажу від
24.07.2008 року житлового будинку АДРЕСА_2,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
зареєстрованому в реєстрі під № 1-7008.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Отже у випадку визнання судом недійним
договору купівлі-продажу жилого
будинку від 24.07.2008 року недійсним,
сторони договору повертаються в
первісний стан (реституція), зокрема
право власності на даний будинок
переходить від ОСОБА_6 (Покупець) до
ОСОБА_7 (Продавець). При цьому внаслідок
реституції право власності на спірний
будинок у позивача ОСОБА_5 не виникає.

За цих обставин вимога про визнання
права власності за недійсним
правочином, зокрема який вчинено у
результаті зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, не ґрунтується на законі і не
може бути задоволена.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 60, 130, 212, 213, 215 ЦПК України,
ст.ст.6,8,11,12,16, 213 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 24.07.2008 року
житлового будинку АДРЕСА_2, укладений
між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, зареєстрованому в
реєстрі під № 1-7008.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Рішення ухвалене у нарадчий кімнаті й
надруковано у єдиному примірнику.

Суддя