РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року Київський районний
суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді
Божко В.В.

за участю секретаря
Андрющенко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за позовом
Харківської міської ради до ОСОБА_2 про
витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Харківська міська рада 26.06.2014 р.
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про витребування майна з чужого
незаконного володіння - нежитлову
будівлю літ. «г-1» по АДРЕСА_1 у м.
Харкові. В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що зазначена
нежитлова будівля є об'єктом
комунальної власності територіальної
громади м. Харкова на підставі рішення
ХМР від 28 вересня 1992 р. та перебуває на
балансі КП «Жилкомсервіс». На підставі
рішення Київського районного суду м.
Харкова право власності на спірний
об'єкт було визнано за ОСОБА_3 В
подальшому будівля літ. «Г-1» була
відчужена за договорами
купівлі-продажу від 5 червня 2008 року,
від 10 липня 2008 року, 26 вересня 2008 року та
25 лютого 2009 року. Рішенням Апеляційного
суду Харківської області від 8 грудня
2011 року рішення суду 1 інстанції, за
яким ОСОБА_3 став власником будівлі,
було скасовано, ОСОБА_3 було відмовлено
у задоволенні позову про визнання за
ним права власності на будівлю літ.
«Г-1». Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 28 листопада 2012
року було визнано недійсним договір
купівлі-продажу між ОСОБА_3 та
наступним власником ОСОБА_4 Згідно до
інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
вбачається, що право власності на
нежитлову будівлю зареєстровано за
відповідачем ОСОБА_2 відповідно до
мирової угоди від 9 жовтня 2013 року,
затвердженої ухвалою Ленінського
районного суду м. Харкова від 4
листопада 2013 року. Позивач зазначає, що
оскільки незаконність набуття ОСОБА_3 у
власність підтверджена рішеннями
судів, що набрали чинності, а
територіальна громада поза своєю волею
втратила майно, яке належить до
комунальної власності, вищезазначене
майно може бути витребувано із чужого
незаконного володіння відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача ХМР підтримав свої позовні
вимоги, пояснив, що рішенням
Харківської міської ради народних
депутатів від 28 вересня 1992 року «Про
комунальну власність міста» було
прийнято у комунальну власність
Київське житлово-експлуатаційне
об'єднання, в тому числі і його
структурний підрозділ ЖЄД-2, до складу
житлового фонду якого входило нерухоме
майно по АДРЕСА_1, в тому числі і
нежитлова будівля «Г-1», яка є
невід'ємною частиною житлового
будинку. В подальшому за актом
прийому-передачі основних фондів та
розпорядженням від 28 лютого 2007 року
про внесення змін в договір передачі
майна в господарське відання КП
«Жилкомсервіс» вищезазначена
нежитлова будівля, як невід'ємна
частина житлового фонду перейшла в
господарське відання КП
«Жилкомсервіс».

Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання не з'явився, його представник
з позовними вимогами не згоден,
пояснив, що ОСОБА_5 є добросовісним
набувачем, право на спірну будівлю було
ним набуто в порядку, встановленому для
виконання судових рішень.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, прийшов
до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до реєстраційного
посвідчення КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» від 31 жовтня
1975 року за реєстраційним № 1102 будинок,
розташований по АДРЕСА_1 з приналежними
до нього будівлями та спорудами був
зареєстрований за
Будівельно-експлуатаційною конторою 3
на підставі рішення виконавчого
комітету Київської районної ради
депутатів трудящих від 11 жовтня 1960 року
№ 19.

За рішенням 12 сесії Харківської
міської ради народних депутатів 1
скликання від 28 вересня 1992 року «Про
комунальну власність міста» до
комунальної власності територіальної
громади міста було прийнято
підприємства згідно з переліком, що
відображений у додатку № 1 до цього
рішення, на балансі яких перебували
відповідні об'єкти, у тому числі і
спірна нерухомість. На підставі цього
рішення Представництвом фонду
державного майна України у м. Харкові,
правонаступником якого на цей час є
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради, було укладено договір від
28 травня 1997 року № 809 про передачу
Державному комунальному виробничому
житловому ремонтно-експлуатаційному
підприємству-1 Київського району м.
Харкова об'єктів житлового фонду, в
тому числі житлового будинку по
АДРЕСА_1 у м. Харкові.

Відповідно до Розпорядження
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради за № 198 від 28 лютого 2007
року «Про внесення змін в договір
передачі майна в господарське відання
№ 809 від 28 травня 1997 року з КВЖРЕП № 1
Київського району м. Харкова то договір
передачі майна в господарське відання
№ 1278 від 7 вересня 2006 року з КП
«Жилкомсервіс» та актів
прийому-передачі, зазначений житловий
будинок перебуває у господарському
веденні комунального підприємства
«Жилкомсервіс» (а.с.15-19)

З листа КП «Жилкомсервіс» за № 393220705
від 5 травня 2014 року на ім'я Юридичного
департаменту Харківської міської ради
вбачається нежитлове приміщення «Г-1»,
загальною площею 8,4 кв.м за адресою
АДРЕСА_1, обліковується на балансі КП
«Жилкомсервіс» у складі житлового
будинку за вищевказаною адресою. (а.с.20).

Оскільки в 2011 році позивач ХМР
дізнався, що за рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 7 березня
2008 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6
було визнано дійсним договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі
літ. «Г-1», загальною площею 8,4 м2,
розташованої по АДРЕСА_1, укладений між
вищезазначеними особами, та за ОСОБА_3
визнано право власності на спірну
будівлю, ХМР звернувся до Апеляційного
суду Харківської області з апеляційною
скаргою, яка була задоволена, і
рішенням Апеляційної інстанції від 8
листопада 2011 року рішення суду 1
інстанції було скасовано, у
задоволенні позову ОСОБА_3 було
відмовлено (а.с.21-22).

Тоді ж позивачу стало також відомо, що
за нотаріально посвідченими
договорами будівля була продана 5
червня 2008 року ОСОБА_3 - ОСОБА_4, 10 липня
2008 року ОСОБА_4 Приватному
підприємству «Пекарня Фрезія»; 26
вересня 2008 року ПП «Пекарня Фрезія» -
ОСОБА_7; 25 лютого 2009 року ОСОБА_7 -ОСОБА_8

В 2012 році Харківська міська рада
звернулася до суду із позовом до
вищезазначених осіб, які були
власниками спірної будівлі за
договорами купівлі-продажу про
визнання цих угод недійсними.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 24 липня 2012 року у
задоволенні позову було відмовлено,
рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 28 листопада 2012
року рішення суду 1 інстанції було
скасовано, позов ХМР задоволено
частково. Був визнаний недійсним
договір купівлі-продажу від 5 червня 2008
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Останній на
час розгляду справи власник ОСОБА_8 був
виселений з нежитлової будівлі літ.
«Г-1».

При цьому апеляційною інстанцією було
зазначено, що «оскільки територіальна
громада м. Харкова позбулася спірної
житлової будівлі поза її волею, то з
наведених правових підстав ця будівля
підлягає витребуванню від
добросовісного набувача за спірним
договором, ОСОБА_8, шляхом його
виселення».

В судовому засіданні також достовірно
встановлено, що після набуття чинності
рішення Апеляційного суду Харківської
області від 28 листопада 2012 року про
поновлення права Харківської міської
ради на спірну будівлю шляхом
виселення відповідача ОСОБА_8, останній
у виконання рішення Ленінського
районного суду м. Харкова від 29 серпня
2013 року, тобто після витребування у
нього майна, шляхом укладення мирової
угоди передає у власність відповідачу
ОСОБА_5 спірну будівлю літ. «Г-1».

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч.
4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 330 ЦК передбачено, що якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 цього кодексу майно
не може бути витребуване в нього.

Згідно із ч.1 ст.388 ЦК, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо

майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Таким чином, ст.388 ЦК передбачено
можливість витребування майна
власником від добросовісного набувача,
такі випадки обмежені та можуть мати
місце за умови, що майно вибуло з
володіння власника або особи, якій він
його передав, поза їх волею.

У разі коли відчуження майна мало місце
два і більше разів після недійсного
(нікчемного) правочину, це майно може
бути витребуване від особи, яка не є
стороною недійсного чи нікчемного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених ч.1 ст.388 ЦК.

Таким чином, на час затвердження
мирової угоди ухвалою Ленінського
районного суду м. Харкова від 4
листопада 2013 року про передачу у
власність відповідачу будівлі літ.
«Г-1», спірна нежитлова будівля була
витребувана у ОСОБА_8 за рішенням
Апеляційного суду Харківської області,
яке набуло чинності; спірна будівля є
невід'ємною частиною житлового будинку
по АДРЕСА_1 м. Харкова, що свідчить про
відсутність у ОСОБА_8 повноважень
власника і можливості розпоряджатися
комунальною власністю територіальної
громади м. Харкова, яка перебуває у
господарському віданні комунального
підприємства «Жилкомсервіс».

Суд не приймає до уваги заперечення
відповідача ОСОБА_2, оскільки вони
повністю спростовуються рішенням
Апеляційного суду Харківської області
від 28 листопада 2012 року, яке в силу ч.4
ст.61 ЦПК України має преюдиціальне
значення по цій справі.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги Харківської міської ради про
витребування майна з чужого
незаконного володіння підлягають
задоволенню.

Позовні вимоги Харківської міської
ради про визнання за нею права
власності на нежитлове приміщення літ.
«Г-1» не підлягають задоволенню у
зв'язку із наступним.

Позовом про визнання права власності є
позадоговірний позов власника майна
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, що засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК України).

Необхідність у даному способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або оспорюється ними.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, п. 1 ч. 2
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Одним зі способів захисту
цивільних прав та інтересів судом є
визнання права, зокрема - визнання
права власності особи на майно.

Право особи на звернення до суду за
захистом своїх прав також закріплено у
ст. 3 ЦПК України.

Розташовані на земельній ділянці поряд
із житловим будинком
господарсько-побутові будівлі й
споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо
відповідно до положень статей 186, 381 ЦК
є приналежністю головної речі
(будинку), і не можуть бути предметом
для визнання самостійного права
власності на ці споруди та будівлі.

Таким чином, суд вважає, що спірна
нежитлова будівля літ. «Г-1» не є
окремим об'єктом права власності,
входить до складу домоволодіння по
АДРЕСА_1 м. Харкова.

На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11,
209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 15, 16,
186, 381, 388 Цивільного кодексу України,
суд ,

В И Р І Ш И В :

Позов Харківської міської ради
задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного
володіння ОСОБА_2 (реєстраційний №
НОМЕР_1, зареєстрований за адресою
АДРЕСА_2) нежитлову будівлю літ. «Г-1»
загальною площею 8,4 кв.м по АДРЕСА_1 у м.
Харкові.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подавати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Головуючий -