Справа № 310/7731/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 рокум. Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі судді
Полянчука Б. І., при секретарі Панченко
Л. І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Бердянської державної
нотаріальної контори, третя особа
Реєстраційна служба Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області про визнання
ухвали недійсною, скасування арешту,
усунення перешкод у здійсненні права
власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом
до Бердянської державної нотаріальної
контори, третя особа Реєстраційна
служба Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області про визнання ухвали недійсною,
скасування арешту, усунення перешкод у
здійсненні права власності, вказуючи,
що він є співвласником квартири
АДРЕСА_1. Другий співвласник ОСОБА_3
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року і він
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину за заповітом. Постановою
від 16.09.2014 року йому відмовили у
вчиненні нотаріальної дії, оскільки в
Єдиному реєстрі заборон містяться
відомості про те, що ухвалою
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 17.01.1995 року на квартиру
АДРЕСА_1 накладено арешт. Заходи
забезпечення позову прийняті в зв'язку
з розглядом цивільної справи за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визнання права власності на зазначену
квартиру. 30.09.2013 року він звернувся до
Дзержинського районного суду м.
Харкова із заявою про скасування
заходів забезпечення позову, але йому
повідомили, що така справа в
провадженні суду не знаходилась і
суддя, який її постановив у суді не
працював. Ухвала судді Дзержинського
районного суду м. Харкова, яка
посвідчена нотаріусом Дев'ятої
Харківської нотаріальної контори
надійшла до Бердянської державної
нотаріальної контори 03.02.1995 року без
підпису судді і печатки суду. У
порушення п. 17 розділу 2 «Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», яка передбачає,
що не приймаються документи не
завірені підписом посадової
(уповноваженої на те) особи та печаткою
установи. Наявність арешту обмежує
право власності позивача, тому просив
визнати ухвалу судді Дзержинського
районного суду м. Харкова від 17.01.1995
року про накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1 недійсною. Звільнити з-під
арешту та зняти заборону на відчуження
квартири АДРЕСА_1 шляхом скасування
арешту накладеного на вказану квартиру
ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 17.01.1995 року. Усунути
перешкоди ОСОБА_1 у здійснені права
власності щодо квартири АДРЕСА_1,
шляхом зобов'язання Реєстраційної
служби Бердянського міськрайонного
управління юстиції в Запорізької
області вилучити з єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна запис: Тип обтяження: арешт
(архівний запис), зареєстровано: 26.05.2005
14:48:31 за №2012613 реєстратором: Бердянська
державна нотаріальна контора, 71100
Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Рози
Люксембург,31, (06153)4-08-13,4-08-34., підстава
обтяження: ухвала, б/н, м. Харків, нарсуд.
Власник: ОСОБА_3 Усунути перешкоди
ОСОБА_1 у здійснені права власності
щодо квартири АДРЕСА_1, Запорізької
області, шляхом зобов'язання
Реєстраційної служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції в
Запорізької області вилучити з єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна запис: Тип обтяження:
арешт (архівний запис), зареєстровано:
26.05.2005 14:49:32 за №2012626 реєстратором
Бердянська державна нотаріальна
контора, 71100 Запорізька обл., м.
Бердянськ, вул. Рози Люксембург, (06153)
4-08-13, 4-08-34, підстава обтяження: ухвала,
б/н, м. Харків нарсуд. Власник: ОСОБА_1

У судове засідання позивач
не з'явився, про слухання справи
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.
Представник позивача просив
розглянути справу у відсутності
позивача.

У судовому засідання
представник позивача ОСОБА_6 позовні
вимоги підтримав і просив їх
задовольнити. Пояснив суду, що саме
Бердянська державна нотаріальна
контора повинна бути відповідачем по
справі, а не Реєстраційна служба
Бердянського міськрайонного
управління юстиції у Запорізькій
області, оскільки вона подала
відомості про арешт реєстратору, який
вніс запис у Єдиний реєстр заборон.

Представник Реєстраційної
служби Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області у судове засідання не з'явився,
подав до суду заяву в якій просив
розглянути справу в його відсутності.

З'ясувавши обставини справи
та перевіривши їх доказами, суд
приходить до наступного.

За свідоцтвом про право
власності на житло від 02.08.1993 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є власниками квартири
АДРЕСА_1 (а.с.8).

13.04.1995 року ОСОБА_3 заповіла
ОСОБА_1 належну їй частину квартири
АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про смерть
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.10).

Із постанови державного
нотаріуса від 16.09.2014 року видно, що
ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, оскільки на
зазначену квартиру накладено арешт
ухвалою нарсуду м. Харкова (а.с.12).

Ухвалою судді Дзержинського
районного суду м. Харкова Іванчук В. В.
від 17.01.1995 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
права власності накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1 в зв'язку з (а.с.15).

Ці заходи забезпечення
позову внесено до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна (а.с.14).

За повідомленням
Дзержинського районного суду м.
Харкова станом на 17.01.1995 року суддя
Іванчук В. В. у суді не працював і справа
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визнання права власності за період
1995-1997 р. р. на зареєстрована (а.с.17).

Відповідно до ст. ст. 213, 215
ЦПК України рішення у справі може
постановлюватися лише щодо сторін.

Згідно ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 30 ЦПК України,
сторонами у цивільному процесі є
позивач і відповідач. Відповідачем є
та сторона, яка притягується судом до
відповіді за позовом, тому що на неї
вказує позивач, як на порушника свого
права.

Статтею 11 ЦПК України
встановлено принцип диспозитивності
цивільного судочинства, тобто
визначення відповідачів, як осіб, до
яких пред'являється позов, є виключним
правом позивача.

Статтею 33 ЦПК України не
передбачено право суду самостійно
залучати до участі у справі
співвідповідача, навіть у випадку
обов'язкової співучасті, якщо позивач
не заявить такого клопотання.

Позивач зазначив
відповідачем Бердянську державну
нотаріальну контору, але жодної
позовної вимоги до неї не заявлено,
тому вона є неналежним відповідачем.
Позивач визначив статус у справі
Реєстраційної служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції у
Запорізькій області як третьої особи,
що не відповідає вимогам ст. 30, 213, 215 ЦПК
України, оскільки саме до останньої
заявлено позовні вимоги про
зобов'язання зробити дії. Клопотання
про залучення Реєстраційну службу
Бердянського міськрайонного
управління юстиції у Запорізькій
області до участі по справі в якості
відповідача на заявив.

Звертаючись з позовом до
суду про визнання ухвали недійсною та
скасування арешту позивач посилався на
ст. 391 ЦК України, яка передбачає, що
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України
закріплено право кожної особи в
порядку, встановленому ЦПК України,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК
України суд, здійснюючи правосуддя,
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Статтею 15 ЦПК України
визначено, що суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин.

Виходячи зі змісту ст. ст. 11,
15 ЦК України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання .

Згідно зі ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового інтересу.
Способами захисту цивільних прав та їх
інтересів можуть бути: визнання права,
визнання правочину недійсним і
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконним рішення, дії чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади АР Крим, або органу
місцевого самоврядування, інших
посадових і службових осіб.

Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав розуміють
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Право вибору способу
захисту порушеного або оспорюваного
права належить позивачеві відповідно
до вимог ст. ст. 3, 11, 31 ЦПК України, тоді
як перевірка відповідності цього
способу наявному порушенню і меті
судового розгляду у відповідності до
ст.4 ЦПК є обов'язком суду. При виборі
способу захисту цивільного права
необхідно виходити із суб'єктивного
права та характеру його порушення.
Власник порушеного права може
скористатися не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права, що передбачений ст. 16 ЦК України.

Проте позивач не врахував
зазначені вимоги закону і звернувся з
вимогами про визнання ухвали про
накладення арешту недійсною та
скасування арешту, пославшись на
захист здійснення права користування
і розпорядження майном. Проте такий
спосіб захисту права не передбачено
діючим законодавством, тому позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 3, 4, 11, 30, 31, 33, 213, 215 ЦПК
України, ст. ст. 16, 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних
вимог відмовити.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
рішення.

Суддя