Справа № 456/2591/14
Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/5925/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.,

за участі судового секретаря:
Іванової О.О.,

у відсутності сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Стрию та Стрийському
районі Львівської області на ухвалу
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 10 липня 2014 року
у справі за поданням державного
виконавця ВДВС Стрийського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області Говгери Олега
Богдановича про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 10 липня 2014 року в
задоволенні подання державного
виконавця ВДВС Стрийського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області про тимчасове
обмеження керівника ДП «Угерський
спиртовий завод» ОСОБА_3 у праві виїзду
за межі України відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Стрию та Стрийському районі
Львівської області оскаржило таку в
апеляційному порядку. В обґрунтування
апеляційної скарги посилається на те,
що ухвала є незаконною та ухвалена з
порушенням норм процесуального права,
зокрема порушено вимоги ст.33
Конституції України, ст.11 ЗУ «Про
виконавче провадження», ст.1,6 ЗУ «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України».

Апелянт просить суд апеляційної
інстанції оскаржувану ухвалу
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою задовольнити подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Кам'янка Стрийського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області про вирішення
питання про обмеження виїзду ОСОБА_3 з
України (а.с. 89-91).

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи. При цьому судова колегія не
знайшла підстав для задоволення
клопотання ОСОБА_3 щодо відкладення
розгляду справи, оскільки причини
відсутності його неявки до суду не
свідчать про їх поважність, тому
колегія суддів приходить до висновку
про можливість розгляду справи у
відсутності сторін та відповідно до ч.2
ст.197 ЦПК України без здійснення
фіксації судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваної ухвали в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Як вбачається із тексту оскаржуваної
ухвали суд першої інстанції свою
відмову у задоволенні подання
обґрунтовував відсутністю доказів про
те, що особа, про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України якої
звернувся державний виконавець
Говгера О.Б. має намір ухилитися від
виконання своїх зобов'язань шляхом
виїзду за кордон. Крім цього, на думку
суду, сам факт наявної можливості
перетину кордону вказаною особою не
може бути підставою для обмеження його
конституційних прав.

Відповідно до статті 2 протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (ратифікований
Законом України 11 вересня 1997 р.) та
статті 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
заходи щодо обмеження свободи
пересування повинні бути достатньо
виправдані суспільними інтересами в
демократичному суспільстві.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом. Громадянин України не може
бути позбавленим права в будь-який час
повернутись в Україну.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України"
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України"
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорту
у випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що у
ВДВС Стрийського міськрайонного
управління юстиції Львівської області
перебуває на виконанні зведене
виконавче провадження від 31.01.2014 року №
41814986 про стягнення з ДП «Угерський
спиртовий завод» на користь:

- УПФ України в м. Стрий та
Стрийському районі - 379327,65 грн.;

- ПАТ «Львівгаз» - 168247,71 грн.;

- Стрийської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області - 13744,79 грн.;

- Споживчого товариства «УТФ» -
210029,47 грн.;

- Арбітражного керуючого Гули
Ярослава Омеляновича - 17300,65 грн.;

- ТзОВ «Ровєр» - 110387,97 грн.;

- ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» -
24396,50 грн.;

- Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» - 12852,94 грн.;

- ДНУ «Український
науково-дослідний інститут спиртову і
біотехнологій продовольчих продуктів»
- 47706 грн.;

- ВАТ «Кредобанк» - 288958,49 грн.;

- Держави - 114,70 грн.

Які заборговані цим підприємством
стягувачам на загальну суму боргу за
виконавчими документами в розмірі
1533203,89 грн. На час вирішення у праві
виїзду ОСОБА_3 з України, останній був
керівником ДП «Угерський спиртовий
завод» є ОСОБА_3 (а.с. 1-85).

Відмовляючи в задоволенні подання
державного виконавця про тимчасове
обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду
за межі України, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
державним виконавцем не надано
належних доказів на підтвердження
факту ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

Звертаючись до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України, державний виконавець не
надав суду доказів того, що боржник
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього виконавчими
листами, та, що ВДВС вчинено всі дії,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», спрямовані на
відшкодування збитків, хоча в даному
випадку саме орган виконавчої служби
зобов'язаний довести суду, з наданням
відповідних матеріалів виконавчого
провадження, необхідність обмеження
конституційного права боржника щодо
вільного пересування за межі України.

Зокрема, державним виконавцем в
поданні не наведено доказів того, що
боржник вчиняє дії, спрямовані на
ухилення від виконання зобов'язання, та
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання виконавчих листів. Саме лише
невиконання боржником зобов'язань
протягом строку, про що вказує
державний виконавець в поданні, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього
обов'язків.

Окрім того, колегія суддів встановлено,
що 18 липня 2014 року на підставі наказу
першого заступника голови Державного
концерну спиртової та лікеро-горічаної
промисловості за №121-к, ОСОБА_3,
заступника директора ДП «Угерський
спиртовий завод» з фінансових питань,
тимчасово виконуючого обов'яжи
директора цього підприємства, було
звільнено з роботи ДП «Угерський
спиртовий завод» за угодою сторін і з
цього часу він не є керівником даного
підприємства. З 23 липня 2014 року він
приступив до виконання обов'язків
генерального директора ДП
«Житомирський лікеро-горілчаний
завод».

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
відсутні підстави для скасування
ухвали.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1. ч.1
ст.312, ст. 313, п.4 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Стрию та
Стрийському районі Львівської області
відхилити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 10 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий :
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Береза В.І.

Бойко С.М.