Іванівський районний суд Одеської
Іванівський районний суд Одеської
Справа № 499/1282/14-ц
Провадження № 2-др/499/2/14
У Х В А Л А

про відмову в ухваленні додаткового
рішення

"16" жовтня 2014 р.

смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської
області у складі головуючого судді
Кравчука О.О., учасника цивільного
процесу секретаря судового засідання
Моторко О.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні заяву представника
ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
рішення у справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю служби у
справах дітей Іванівської районної
державної адміністрації Одеської
області про позбавлення батьківських
прав, стягнення аліментів на утримання
дружини під час вагітності та до
досягнення дитиною трирічного віку й
повноліття,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Іванівського районного суду
Одеської області від 04 вересня 2014 року
(далі – рішення від 04 вересня 2014 року)
по цивільній справі № 499/720/13-ц позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, щодо стягнення
аліментів на утримання дружини під час
вагітності та до досягнення дитиною
трирічного віку й повноліття були
задоволені, а в задоволенні позовних
вимог відносно позбавлення
відповідача батьківських прав
відмовлено та вирішено питання про
судові витрати в частині стягнення з
відповідача на користь держави
судового збору в розмірі 229 гривень 40
копійок, так як позивач була звільнена
від сплати судового збору за подання
позовної заяви про стягнення
аліментів.

18 вересня 2014 року представник позивача
звернулася до суду з заявою про
ухвалення додаткового рішення, в якій
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача судові витрати в
розмірі 3828 гривень 32 копійки, які
складається з витрат: на правову
допомогу на загальну суму 3000 гривень,
судового збору на суму 229 гривень 40
копійок, пов’язаних з явкою до суду на
суму 584 гривні 72 копійки.

Позивач в судове засідання не
з’явилася про причини своєї неявки суд
не повідомила заяв та клопотань до суду
не надавала хоча повідомлена була
належним чином про час та місце
розгляду справи.

Представник позивача в судовому
засіданні просила задовольнити заяву в
повному обсязі.

Відповідач заперечував проти
задоволення заяви, так як витрати не
підтвердженні належними доказами.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що заява представника позивача
про ухвалення додаткового рішення не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановленні такі фактичні
обставини.

Рішенням від 04 вересня 2014 року вирішено
питання про судові витрати щодо
стягнення з відповідача на користь
держави судового збору.

Позивачем проведено оплату судового
збору в розмірі 243 гривні 60 копійок за
подачу до суду позову з вимогою про
позбавлення відповідача батьківських
прав.

Рішенням від 04 вересня 2014 року в
задоволенні позовних вимог в частині
позбавлення батьківських прав було
відмовлено.

До ухвалення рішення від 04 вересня 2014
року позивачем не надавались докази
витрат на правову допомогу на суму 2000
гривень та витрат пов’язаних з явкою
до суду. Витрати на правову допомогу в
сумі 1000 гривень належним чином не
обґрунтовані, а квітки на автобус не
містять відомостей про дату
відправлення рейсу.

Встановивши зазначені обставини і
визначивши відповідно до них
правовідносини суд вважає, що заява не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Вирішуючи питання про застосування
норм права, суд виходив з такого.

Частиною 1 ст.56 ЦПК України передбачено,
що правову допомогу може надавати
особа, яка є фахівцем у галузі права і
за законом має право на надання
правової допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Згідно з ч.1, 3 ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

З п.4 ч.1, ч.5 ст.220 ЦПК України вбачається,
що суд, що ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
чи з власної ініціативи ухвалити
додаткове рішення, якщо судом не
вирішено питання про судові витрати.
Про відмову в ухваленні додаткового
рішення суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні (далі – Закону).

Застосовуючи зазначені норми, беручи
до уваги пояснення сторін, письмові
докази, відмовляючи в задоволенні
заяви суд виходив з таких мотивів.

Судом в рішенні від 04 вересня 2014 року
вирішено питання про стягнення з
відповідача в дохід держави судового
збору в розмірі 229 гривень 40 копійок,
оскільки позивач була звільнена від
сплати судового збору.

Судом не присуджено стягнення
справленого позивачем судового збору в
розмірі 243 гривні 60 копійок за подання
позовної заяви про позбавлення
відповідача батьківських прав, так як в
задоволенні такої вимоги позивачу
відмовлено.

Обґрунтування витрат на правову
допомогу в розмірі 1000 гривень
представником позивача виходячи з
розміру встановленого ст.1 Закону не
наведено. Доказів з чого складається
такий розрахунок (вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням, під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, тощо) до суду
надано не було.

Документи, якими представник позивача
обґрунтовує витрати на правову
допомогу в розмірі 2000 гривень, та
витрати пов’язані з явкою до суду в
розмірі 554 гривні 32 копійки, надані до
суду після ухвалення судом рішення від
04 вересня 2014 року разом з заявою про
ухвалення додаткового рішення.

Оскільки, до суду були надані нові
докази, які не досліджувалися у
судовому засіданні перед ухваленням
рішення від 04 вересня 2014 року, із-за не
надання їх позивачем, суд не має права
під видом ухвалення додаткового
рішення змінити розмір судових витрат
або вирішити нові питання, які не
досліджувалися у судовому засіданні.

При цьому слід констатувати, що
представником позивача надані квітки
на автобус без дати, які не можна
вважати належним документом
підтвердження судових витрат, а
фактичні обставини надання правової
допомоги не підтверджені відповідним
договором, актами виконаних робіт, з
яких можливо було б встановити обсяг
виконаних дій за годину роботи
виходячи з вимог Закону.

З аналізу ч.1 ст.38, ч.1 ст.56 ЦПК України
вбачається, що представник – це особа,
яка діє від імені особи, яку
представляє на підставі довіреності.
Особа, що надає правову допомогу, діє
від власного імені, яка є фахівцем у
галузі права.

Однак, представником позивача не було
надано документів в підтвердження
укладання договору про надання
правової допомоги та того, що вона є
фахівцем у галузі права.

Зважаючи на те, що представником
позивача розрахунок правової допомоги
у розмірі 3000 гривень наданий не був, суд
за таких обставин, не може визначитись
з граничним розміром компенсації
встановленим Законом.

Крім того, слід зауважити, що
застосування п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України
можливе лише у випадку, коли суд,
ухваливши рішення, взагалі не вирішив
питання про судові витрати. В даному
випадку в рішенні від 04 вересня 2014 року
питання про судові витрати вирішено,
тому позивач має вирішувати таке
питання не в порядку ухвалення
додаткового рішення, а шляхом
оскарження рішення до апеляційного
суду або в порядку виправлення описки.

За таких наведених обставин заява не
може бути задоволена.

На підставі викладеного, керуючись
ст.220 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника
ОСОБА_1 про прийняття додаткового
рішення - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області
через Іванівський районний суд
Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 5-денний строк з
дня проголошення ухвали. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом 5 днів з дня
отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_3