справа № 462/1429/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року Залізничний районний
суд м.Львова у складі:

головуючого - судді
Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас
Н.М.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи
- орган опіки та піклування Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради, Залізничний районний
відділ ГУ ДМС України у Львівській
області, про визнання такими, що
втратили право користування житлом та
зняття з реєстрації,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з
позовною заявою, в якій просять визнати
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили
право користування житлом - будинком
АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги вони
мотивують тим, що зазначений будинок
належить їм на праві власності, в
такому окрім них зареєстровані
відповідачі - їхня колишня невістка та
її син - їх онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які
були зареєстровані у вказаному житлі,
однак в даному будинку ніколи не
проживали і не проживають в такому на
даний час, обов'язків по утриманню
житла не несуть, а постійно мешкають по
АДРЕСА_2. Зазначили, що реєстрація
відповідачів в даній квартирі порушує
їхні права, як власників, володіти,
користуватися та розпоряджатися
будинком, на підставі чого просять
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування вказаним
будинком та зняти їх з реєстрації за
цією адресою.

В судовому засіданні позивачі позов
підтримали, покликаючись на мотиви
такого, та доповнили, що відповідачка
ОСОБА_3 з 1996 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі із їхнім сином
ОСОБА_5, у якому в них народилося двоє
синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дружина сина із дітьми
була зареєстрована у належному їм
будинку в 2008 році у зв'язку з
необхідністю отримання кредиту.
Фактично відповідачка взагалі не
проживала у будинку, не користувалась
таким. Після розлучення в 2011 році з
ОСОБА_5 відповідачка ОСОБА_3 із молодшим
сином ОСОБА_4 мешкає по АДРЕСА_2.
Зазначили, що відповідачі не
проживають у будинку без поважних
причин, будь-яких перешкод у
користуванні житлом їм ніхто і ніколи
не чинив, жодних їх речей у будинку
немає та витрат на утримання такого
вони не несуть. Просить позов
задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, заяви про розгляд справи за
їхньої відсутності не подали, про
причини неявки суд не повідомили, хоча
належно були повідомлені про день, час
та місце розгляду справи, наслідки
неявки, що стверджується повідомленням
про вручення поштового відправлення
(а.с.36) та оголошенням, опублікованим в
газеті «Високий замок» (а.с.46).

За таких обставин, відповідно до ч.1
ст.224 ЦПК України, враховуючи
відсутність заперечень позивачів
проти заочного розгляду справи, суд
вважає за можливе ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Треті особи - орган опіки та піклування
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради та Залізничний
районний відділ ГУ ДМС України у
Львівській області, будучи

належним чином повідомленими про час
та місце розгляду справи, не направили
в суд своїх представників, а
представник органу опіки та піклування
подав заяву, в якій просить розглянути
справу у відсутності їх представника,
що суд вважає за можливе.

Заслухавши пояснення позивачів та
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
до задоволення частково з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Сервітут може бути встановлений
договором, законом, заповітом або
рішенням суду. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту (ч. 1, ч. 3
ст. 402 ЦК України).

Сервітутне правовідношення виникає в
силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного
кодексу України за наявності факту
проживання особи разом із власником
обтяженого сервітутом житла та спільне
з ним користування цим житлом. У ЦК
України право членів сім'ї власника
житла на користування ним визнається
сервітутним правом. Це право є
особистим сервітутом, оскільки виникає
в інтересах певної особи - члена сім'ї
власника житла. Таким чином, суб'єктами
даного сервітутного правовідношення є,
з одного боку, власник житла, а з іншого
- член його сім'ї. Згідно з положеннями
ЖК України до членів сім'ї власника
житлового приміщення віднесено
дружину (чоловіка) власника житла (якщо
стосовно цього житла у подружжя не
виникло право спільної власності), їх
дітей та батьків, а також інших осіб,
якщо вони постійно проживають спільно
з власником житла та ведуть з ним
спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156
ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є
право обмеженого користування
частиною житлового приміщення,
визначеною власником житла.

Судом встановлено, що 1/2 частина
будинку №5 по вул.Олесницького у
м.Львові належить на праві власності
позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що
підтверджується реєстраційним
посвідченням від 02.11.2001 року (а.с. 6),
витягом №18443215 від 09.04.2008 року про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с. 7), а також довідкою ЛКП
«Левандівка» від 05.02.2014 року (а.с.10).

Згідно довідки з місця проживання про
склад сім'ї і прописку, виданої ЛКП
«Левандівка» від 05.02.2014 року, в будинку
АДРЕСА_1 (1/2 частина) зареєстровано
п'ятеро осіб: позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.10).

Також встановлено, що відповідачка
ОСОБА_3 з 27.07.1996 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі із сином
позивачів ОСОБА_5 (а.с.12), в якому у них
народилося двоє синів: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.
13).

Згідно даних ЛКП «Левандівка»
відповідачка із дітьми була
зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1 в 2008
році (а.с.10).

Як вбачається із копії рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 13.01.2011 року шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 було розірвано (а.с.15), після чого
остання уклала шлюб із ОСОБА_8, змінивши
прізвище на «ОСОБА_3» (а.с. 14).

З пояснень позивачів вбачається, що
їхня колишня невістка фактично взагалі
не проживала у будинку, не
користувалась таким, а була
зареєстрована з дітьми у будинку з
метою виконання умов для отримання
кредиту в банку. Також вони ствердили,
що після розлучення в 2011 році з ОСОБА_5
відповідачка ОСОБА_3 із молодшим сином
ОСОБА_4 мешкає по АДРЕСА_2 (а.с.16).

Наведене підтверджується актом ЛКП
«Левандівка» № 50 від 05.02.2014 року (а.с.11).

Судом також безспірно встановлений той
факт, що відповідачам ніхто і ніколи не
чинив

перешкод у користуванні спірним жилим
приміщенням, однак, такі не
користуються ним та не приймають
участі в утриманні такого протягом
вказаного періоду часу.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що
відповідачі відсутні за місцем своєї
реєстрації по по АДРЕСА_1 і не
проживають в цьому житлі понад один
рік, в судовому засіданні не
встановлено поважності причини їхньої
відсутності чи наявність домовленості
між ними і власниками житла щодо
порядку користування будинком, тому
ОСОБА_3 та її малолітнього сина ОСОБА_4
слід визнати такими, що втратили право
користування житлом - будинком АДРЕСА_1.

Що стосується вимоги про зняття
відповідачів з реєстрації місця
проживання, то така задоволенню не
підлягає, оскільки в силу вимог п.2 ч.1
ст.7 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" від 11.12.2003 року
№1382 ІV, зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою. Із наведеної
норми закону слідує, що для зняття
відповідачів з реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1 достатньо рішення суду про
визнання їх такими, що втратили право
користування зазначеним житловим
приміщенням. Крім того, позивачем,
всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України, не
представлено суду доказів того, що
органи уповноважені на здійснення
функцій щодо зняття з реєстрації за
місцем проживання фізичних осіб не
виконують вимоги закону.

Керуючись ст.156 Житлового кодексу
України, ст.ст. 401, 405 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224, 225 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 та її малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що
втратили право користування житлом -
будинком АДРЕСА_1

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м.Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя:
(підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя:
Колодяжний С.Ю.