Справа № 361/4533/2014-ц Головуючий у І
інстанції Сердинський В.С.Провадження
№ 22-ц/780/5640/14 Доповідач у 2
інстанції СушкоКатегорія 42
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю,М.,

при секретарі:
Горошук І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: орган опіки та піклування
Броварської міської ради, сектор у
справах громадянства імміграції та
реєстрації фізичних осіб Броварського
МВ ГУ МВС України в Київській області
про усунення перешкод у користуванні
власністю, шляхом виселення та знаття з
реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом обґрунтовуючи його тим, що він
є власником квартири АДРЕСА_1, яку
придбав на прилюдних торгах. Як на час
придбання квартири, так і на даний час,
в ній проживають та зареєстровані
відповідачі в справі. В добровільному
порядку відповідачі не бажають
звільнити його квартиру, тому він і
звернувся до суду із зазначеним
позовом. Вказував, що ним на адресу
відповідачів направлялася вимога про
звільнення квартири, проте вона не
виконана. У вересні 2012 року позивачем
була надіслана письмова вимога про
виселення усім відповідачам у формі
позовної заяви про виселення. 01.11.2013
року позивач надіслав письмові вимоги
відповідачам про виселення через
кур'єрську доставку Укрпошти,
відповідачі відмовилися отримувати
листи від позивача. Рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 12.11.2013 року було
вирішено виселити колишнього власника
ОСОБА_6 з даної квартири. 26.11.2013 року
позивач звернувся з письмовою заявою
до старшого дільничного інспектора
Броварського МВ ГУ МВС України в
Київській області лейтенанту міліції
ОСОБА_7 з проханням провести
роз'яснювальну роботу з відповідачами
і повідомити їх про необхідність
дотримуватися законодавства,
дільничний інспектор повідомив
колишнього власника квартири ОСОБА_6 та
в особі його малолітнього сина ОСОБА_5
про необхідність звільнити
квартиру.19.12.2013 року представник
позивача ОСОБА_8 звернулася з письмовою
заявою до старшого дільничного
інспектора Броварського МВ ГУ МВС
України в Київській області лейтенанту
міліції ОСОБА_7 з проханням провести
роз'яснювальну роботу з відповідачами
і повідомити їх про необхідність
дотримуватися законодавства,
дільничний інспектор повідомив всіх
відповідачів про необхідність
звільнити квартиру. 29.09.2013 року позивач
звернувся до депутата Броварської
міської ради Київської області
Михайлова О.М. з проханням встановити
факт створення йому перешкод в
користуванні власністю. Відповідачка
ОСОБА_3 не впустила депутата Михайлова
О.М. зі свідками та представником
позивача ОСОБА_8 до квартири, про що
було складено відповідний акт депутат
Броварської міської ради Київської
області. У зв'язку з цим просив суд
виселити відповідачів з квартири
АДРЕСА_1 та зобов'язати сектор у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Броварського МВ (з
обслуговування м. Бровари та
Броварського району) ГУ МВС України в
Київській області зняти з
реєстраційного обліку у вказаній
квартирі відповідачів по справі.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 серпня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково,
виселено ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, в іншій
частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1 просить скасувати рішення та
ухвалити нове, яким в задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Вважає , що ОСОБА_2 вже звертався до суду
з аналогічним позовом в якому йому було
відмовлено, від позивача до
відповідачів ніякої письмової вимоги
про звільнення жилого приміщення не
надходило. Також зазначила, що на даний
час в апеляційному суді Київської
області розглядається справа про
визнання прилюдних торгів на яких
позивач придбав квартиру недійсними.
Крім того відповідно до ст. 109 ЖК
України виселення без надання іншого
житла не передбачено, а в рішенні суду
не зазначено куди відповідачів
виселяють.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що позивач, як власник квартири,
придбаної з торгів в порядку звернення
стягнення на майно, попередивши
відповідачів про виселення та надавши
їм відповідний строк має право
вимагати усунення перешкод у
користування влісністью шляхом
виселення відповідачів з квартири
АДРЕСА_1 у відповідності до ст. 109 ЖК
України. Позовні вимоги в цій частині
заявлені правомірно та відповідають
вимогам закону, а тому підлягають
задоволенню.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог в частині зняття з реєстрації
місця проживання відповідачів у
спірній квартирі, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не
доведено й не надано доказів, що в цій
частині позову існує спір, оскільки
ОСОБА_2 не звертався до сектору у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Броварського
МВ (з обслуговування м. Бровари та
Броварського району) ГУ МВС України у
Київській області з відповідними
вимогами.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 150 ЖК України,
визначають, що громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК України
громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного жилого
приміщення. Постійне жиле приміщення,
що надається особі, яку виселяють,
повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч.3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після
прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги, якщо
сторонами не погоджено більший строк.
Якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п.43 Постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№5 примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України
власнику належить право володіння,
користування й розпорядження своїм
майном. Власник вправі вимагати
усунення будь - яких перешкод,
пов'язаних з володінням, користуванням
та розпорядженням своїм майном (391 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до п. 34 Постанови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав" № 5 від 07 лютого 2014 року,
оскільки право власності є абсолютним
правом, яке включає право володіння,
користування та розпорядження майном,
якого ніхто не може бути позбавлений,
крім випадків, передбачених законом
(стаття 41 Конституції України, статті 316
- 319 ЦК), то власник на підставі статті 391
ЦК не може бути визнаний таким, що
втратив право користування своїм
майном, зокрема жилим приміщенням або
виселений із нього, оскільки це не
відповідає характеру спірних
правовідносин, й такі вимоги
регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109,
110, 116 Житлового кодексу Української
РСР.

У зв'язку із цим під час розгляду
позовів про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, судам необхідно чітко
розмежовувати правовідносини, які
виникають між власником та попереднім
власником житла, і правовідносини, які
виникають між власником житла та
членами його сім'ї, попередніми членами
його сім'ї, а також членами сім'ї
попереднього власника житла. Так,
власник житла має право вимагати
визнання попереднього власника таким,
що втратив право користування житлом,
що є наслідком припинення права
власності на житлове приміщення (пункт
3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям
останнього з реєстрації.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Встановлено, що згідно свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1,
яка була продана на торгах у зв'язку з
тим, що перебувала в іпотеці у ВАТ
«Універсал Банк» за договором іпотеки,
укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_6 у рахунок погашення його
заборгованості за кредитним договором
перед банком (а.с.10-11).

Актом депутата Броварської міської
ради Київської області Михайлова О.М.
від 29.09.2013 року встановлено факт
перешкод відповідачами по справі, у
користуванні власністю ОСОБА_2,
квартирою АДРЕСА_1(а.с.13).

У вересні 2012 року позивачем була
надіслана письмова вимога про
виселення усім відповідачам у формі
позовної заяви про виселення. В рішенні
суду по справі №1007/10527/2012 зазначено, що
всі відповідачі ознайомилися із цією
вимогою.

01.11.2013 року позивач надіслав письмові
вимоги відповідачам про виселення
через кур'єрську доставку Укрпошти.
Відповідачі відмовилися отримувати
листи- письмові вимоги від позивача,
про що був складений акт від 19.11.2013 року.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 12.11.2013 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Київської
області від 26.02.2014 року, було вирішено
позовні вимоги задоволено частково,
виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 в
іншій частині позовних вимог
відмовлено. (а.с.17).

Актом комісійного обстеження об'єкту
від 20.09.2013 року, складеного комітетом
громадського самоврядування зі слів
сусідів, встановлено, що будинок
АДРЕСА_2, який належав родині ОСОБА_3 та
ОСОБА_10, після смерті власників,
відвідує їх син - ОСОБА_6. Зараз відкрита
спадкова справа, де сини власників
подали заяву про прийняття спадщини
(а.с.22).

З урахуванням наведеного, суд дійшов
вірного висновку, що позовні вимоги в
частині виселення ОСОБА_1, ОСОБА_1
ОСОБА_3 ОСОБА_11 і ОСОБА_5 з квартири
АДРЕСА_1 заявлено правомірно,
ґрунтуються на чинному законодавстві,
доведені матеріалами справи і
підлягають задоволенню. Відповідачами
дані обставини не спростовані
належними та допустимими доказами.

Також, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку відмовляючи в
задоволені позовних вимог в частині
зняття з реєстрації місця проживання
відповідачів у спірній квартирі,
оскільки ОСОБА_2 не звертався до
сектору у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Броварського МВ (з обслуговування м.
Бровари та Броварського району) ГУ МВС
України у Київській області з
відповідними вимогами та вони не є
відповідачами по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ніякої письмової вимоги про звільнення
жилого приміщення на адресу
відповідачів не надходило, не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються матеріалами справи де
наявні листи вимоги позивача до
відповідачів, у відповідності до
положень ст.109 ЖК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачі не чинять перешкод
позивачу у користуванні вказаною
квартирою, не заслуговують на увагу,
оскільки спростовуються актом
депутата Броварської міської ради
Київської області Михайлова О.М. від
29.09.2013 року.

Доводи апелянта про те, що виселення її
сім'ї з неповнолітніми та малолітніми
дітьми без надання іншого житла, є
незаконним та аморальним, не
заслуговують на увагу, оскільки
вимогами ст.109 ЖК України, не
передбачено надання іншиго житла при
виселенні з підстав звернення
стягнення на майно, що перебувало в
іпотеці.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, рішення
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.. ст.. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: