Номер провадження 2/522/9130/14
УХВАЛА

20 жовтня 2014 року
м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м.
Одеси Суворова О.В., розглянувши заяву
ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною
заявою до приватного акціонерного
товариства «Одеська кіностудія», у
якій просить зобов’язати ПрАТ
«Одеська кіностудія» усунути
перешкоди у користуванні кімнатою 303 по
вул. Французький бульвар, 33-а в м. Одесі
та підключити електропостачання,
зобов’язати ПрАТ «Одеська кіностудія»
вселити її та її родину в кімнату 303 по
вул. Французький бульвар, 33-а в м. Одесі.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 було
подано до суду заяву про забезпечення
позову, у якій вона просить
зобов’язати ПрАТ «Одеська кіностудія»
видати перепустки на вхід до
гуртожитку, який знаходиться за
адресою: м. Одеса, вул. Французький
бульвар, 33-а, кімната 303, зняти решітку з
вхідної двері до кімнати, встановити
електролічильник та підключити
електроенергію до кімнати до вирішення
справи по суті.

В обґрунтування даної заяви ОСОБА_1
посилається на те, що вона не може
потрапити до свого житла, де
знаходяться її речі та документи.
Адміністрація ПрАТ «Одеська
кіностудія» чинить їй та її сім’ї
перешкоди в доступі до кімнати, а саме
дали вказівку охороні не пропускати її
до гуртожитку, поставили решітку зі
своїм замком на вхідні двері, тим самим
заблокувавши вхід до кімнати,
відключили електроенергію та забрали
електролічильник.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи та заяви про забезпечення
позову, суддя вважає заяву такою, що
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно абз. 1 п. 4 постанови пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову,
про які просить позивачка, жодним чином
не може утруднити чи унеможливити
виконання рішення суду, оскільки вони
фактично полягають в усуненні перешкод
у користуванні кімнатою 303 за адресою:
м. Одеса, вул. Французький бульвар, 33-а.
При цьому таке усунення перешкод є
предметом позову, тобто заявленою
позивачкою позовною вимогою.

Таким чином, заява позивачки
спрямована не на забезпечення
безперешкодного виконання можливого
рішення суду про задоволення позову, а
на ухвалення рішення по суті позовних
вимог без розгляду справи, що не
відповідає процесуальній суті заходів
забезпечення позову та за змістом абз. 3
п. 5 постанови пленуму Верховного Суду
України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» є неприпустимим.

За таких обставин суд доходить до
висновку, що вимоги, викладені у
позовній заяві не ґрунтуються на
законі та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом п'яти днів після проголошення
ухвали.

Суддя
О.В.Суворова

20.10.2014