АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І.,
Нежури В.А.,

при секретарі: Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 12.06.2014 у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, вселення та
зобов'язання вчинити дії та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, третя особа: Голосіївський
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби у м. Києві
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
вселення його в квартиру АДРЕСА_2,
зобов'язати відповідача не чинити йому
перешкоди у користуванні житловим
приміщення та зобов'язати надати ключі
від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
він зареєстрований у вказаній
квартирі, вселився як член сім'ї
наймача квартири. Квартира надавалась
на підставі ордеру на ім'я його
покійної бабусі - ОСОБА_4 В даний час в
ній зареєстровані відповідач, позивач
та його рідна сестра - ОСОБА_3 , однак
фактично в ній мешкає відповідач та її
син.

Позивач посилається на те, що
відповідач чинить йому перешкоди у
користуванні квартирою. Після смерті
батька, який доводився їй рідним братом
вона почала провокувати конфлікти та
створювати умови, які унеможливлюють
спільне проживання в квартирі.
Внаслідок зазначених неправомірних
дій відповідача він вимушений був
орендувати інше житло, в зв'язку з чим
несе додаткові витрати. Проте зазначає,
що ним здійснюються витрати по сплаті
за комунальні послуги, відповідно до
розміру його частини в спірній
квартирі.

З приводу вчинення відповідачем
перешкод у користуванні квартирою
позивач також звертався до
Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, де йому рекомендовано
звернутись до суду.

Справа № 2/752/1410/14 № апеляційного
провадження 22-ц/ 796/9996/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Колдіна
О.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Оскільки при
його вселенні був дотриманий порядок,
встановлений житловим законодавством,
а відповідач перешкоджає йому
користуватись житловим приміщення, де
він зареєстрований, позивач просить
суд на підставі ст. ст. 9, 64 ЖК України
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у користуванні кв.40, в буд.114
корп.2 по пр-ту 40-річчя в м. Києві, шляхом
його вселення і зобов'язати ОСОБА_2
надати ключі від дверей до квартири.

Вимоги за зустрічним позовом
обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не мешкає в
квартирі близько 14 років і добровільно
змінив місце проживання. ОСОБА_3
виїхала з квартири в 1996 році, проживала
за іншою адресою разом з матір'ю, а з 2012
року одружилась і виїхала проживати до
Ізраїлю.

Однак, не зважаючи на те, що відповідачі
за зустрічним позовом не проживають в
квартирі тривалий час, однак
залишаються бути зареєстрованими за
даною адресою, наявність реєстрації, як
зазначає ОСОБА_2, перешкоджає їй
скористатись усіма правами,
передбаченими житловим
законодавством, а саме: вирішення
питання щодо визнання її наймачем
квартири, вирішення питання про
приватизацію житла, вирішення питання
про погашення заборгованості по оплаті
за надані житлово-комунальні послуги.

На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України ОСОБА_2
просить визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 12.06.2014 в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
вселення та зобов'язання вчинити дії -
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, третя особа: Голосіївський
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби у м. Києві
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням -
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подано апеляційну скаргу, в якій
зазначається про незаконність рішення
суду у зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
А саме, апелянт вказує на те, що
ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не взяв до уваги докази, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, неповно з'ясував
обставини, що мають істотне значення, а
тому вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення первісного позову та
відмови в задоволенні зустрічного
позову з урахуванням норм
матеріального та процесуального права
та обставин, що мають значення для
вирішення справи.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач, його представник та
представник третьої особи підтримали
апеляційну скаргу з підстав викладених
у ній, просили рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити заявлені позовні
вимоги.

Відповідач та її представник
заперечували проти доводів
апеляційної скарги, вважають рішення
суду законним і обґрунтованим, просили
залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь в судовому
засіданні, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги суд першої інстанції виходив з
положень ст.107 ЖК України, вважав, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 втратили право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_2 з часу їх вибуття з
даного жилого приміщення, що є
доведеними, обґрунтованими, обставини,
викладені в позові, знайшли своє
підтвердження в ході розгляду справи. А
тому і вимоги за первісним позовом не
підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
зроблений на підставі повного та
об'єктивного дослідження наданих
сторонами доказів та в повній мірі
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Перш за все, колегія суддів звертає
увагу на те, що апеляційна скарга була
подана лише позивачем ОСОБА_1,
відповідно рішення суду є предметом
перегляду лише в частині, що стосується
прав позивача. В іншій частині, а саме
щодо прав ОСОБА_3 на спірне житлове
приміщення рішення суду перегляду не
підлягає, та як ОСОБА_1 не є
представником ОСОБА_3, тобто вказане
виходить за межі апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у
разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що АДРЕСА_2 перебуває у
власності територіальної громади.
Власником особового рахунку була
ОСОБА_4, яка померла і знята з
реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_1. На час
розгляду справи в квартирі
зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1.
Вказане підтверджується довідкою
Форми № 3 виданої ТОВ «Фірма «Квартет»
ЛТД» від 18.12.2013 /а.с.36/

Ордер № 95941 на дане жиле приміщення був
виданий 17.07.1963 на ім'я ОСОБА_7 у складі
сім'ї: ОСОБА_4 - його дружини, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9/а.с.38/.

ОСОБА_9 є батьком позивача, він помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, що визнано сторонами у
справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3
мешкали в АДРЕСА_2 з народження до
припинення шлюбних відносин між їх
батьками, тобто до 1998 року. В подальшому
діти разом зі своєю матір'ю виїхали
проживати в інше жиле приміщення. Через
деякий час за згодою батьків ОСОБА_1
повернувся проживати до свого батька -
ОСОБА_9 в спірне жиле приміщення і
проживав до 2004 року. В подальшому
ОСОБА_9 переїхав проживати до матері.

Зазначені обставини встановлені на
підставі показів свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які є сусідами
тривалий час і знають родину ОСОБА_9 та
їх відносини.

В подальшому ОСОБА_1 мешкав з 2004 р. зі
своєю матір'ю, з 2009 р. по 2012 р. проживав з
ОСОБА_14, в подальшому мешкав з матір'ю.
Вказані обставини ним не
заперечувались в ході розгляду справи.
При цьому слід відмітити, що 05.11.2004
позивач досяг повноліття, відповідно
його дії були власним волевиявленням.

Факт не проживання ОСОБА_1 в спірній
квартирі підтверджується і актами
складеними ТОВ Фірма «Квартет ЛТД» від
26.07.2013, від 12.08.2013, від 23.09.2013, від 25.11.2013
/а.с.44-47/.

Посилання позивача на те, що ним
здійснювались витрати по утриманню
спірного жилого приміщення не знайшли
свого підтвердження. З наданих суду
квитанцій, вбачається, що позивач
сплатив комунальні послуги в 18.11.2013,
перед зверненням до суду, та в січні 2014
року, коли справа знаходилась в
провадженні суду.

При зверненні до суду позивач
посилався на те, що одразу після смерті
батька, в грудні 2012 року, відповідач
почала створювати перешкоди у його
користуванні квартирою, однак
будь-яких доказів на підтвердження
зазначених обставин суду не надано. А
наявний в матеріалах справи висновок
дільничого інспектора Голосіївського
РУ ГУ МВС України Ковтуна І.І. лише
свідчить про звернення ОСОБА_1 від
05.09.2013, за результатами розгляду якого
порушення громадського порядку з боку
сторін у справі виявлено не було та з
приводу наявного конфлікту ніхто не
звертався /а.с.11/.

Судом першої інстанції досліджувалась
наявність негативних відносин між
сторонами та можливість їх впливу на не
проживання відповідача у спірній
квартирі та встановлено, що
відсутність позивача не носить
вимушений характер та не пов'язана з
неприязними стосунками з відповідачем,
що не спростовується і доводами
апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що судом не взято до
уваги покази свідків заявлених ним, що
є безпідставним, оскільки судом надана
оцінка вказаних доказів у
відповідності до вимог ст. 212 ЦПК
України. Зокрема, судом зазначено, що до
показів свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18 ОСОБА_19, ОСОБА_14 відносить
критично, оскільки вони не могли
повідомити суду періоди проживання, їх
тривалість, підтвердити наявність
особистих речей в спірній квартирі, їх
участь в утриманні даного житла, крім
надання допомоги при здійсненні
ремонту в квартирі в 2008 році, а також
будь-які інші обставини, які б могли
підтвердити зазначений факт. Це
підтверджується і звукозаписом
судового засідання.

Доводи апеляційної скарги щодо виходу
судом першої інстанції за межі
заявлених зустрічних позовних вимог
колегія суддів вважає
необґрунтованими.

Так, з зустрічної позовної заяви
вбачається, що її вимоги ґрунтуються
саме на тому, що позивач виїхав з
спірного житлового приміщення на інше
місце проживання. Виходячи з теорії
процесуального права, підставами
позову є обставини, на які посилається
позивач, а не посилання на норми
чинного законодавства. А застосування
судом норм законодавства, які
регулюють відповідні правовідносини, а
саме правовідносини, що склались між
сторонами у справі, є його обов'язком
виходячи з положень ст.ст.214,215 ЦПК
України.

За наведених обставин колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги щодо не
з'ясування судом першої інстанції
обставин справи та невірного
застосування норм матеріального права
не знайшли свого підтвердження та не
можуть бути підставами для скасування
рішення суду.

В оскаржуваному рішенні наведені
мотиви, з яких суд надає перевагу одним
доказам над іншими і його висновки в
цій частині є обґрунтованими.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що висновки суду першої інстанції щодо
недоведеності первісний позовних
вимог та обґрунтованості зустрічного
позову, відповідають обставинам справи
та положенням матеріального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення суду
ухвалено у відповідності до норм
матеріального та процесуального права
і підстави для його скасування чи зміни
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 12.06.2014 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: