Справа №585/362/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Кондратенко Л. П.Номер
провадження 22-ц/788/844/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 54
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Таран С. А.

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 27 березня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Комунального підприємства
«Ромнитеплосервіс» Роменської міської
ради, третя особа: директор
комунального підприємства
«Ромнитеплосервіс» Роменської міської
ради Беседа Володимир Корнійович про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася з вищезазначеним
позовом, який мотивує тим, що з 24.03.2008
року вона працювала на посаді
юрисконсульта КП «Ромнитеплосервіс»
Роменської міської ради. 01.11.2013 року
директор КП «Ромнитеплосервіс»
Роменської міської ради видав наказ №
31, яким у зв'язку зі змінами в
організації виробництва, зменшенням
обсягу робіт для юрисконсультів
підприємства та з метою недопущення
звільнення працівників з 01 січня 2014
року встановив чотирьохденний робочий
тиждень зі збереженням трудових
функцій для юрисконсультів, тривалість
робочого дня з понеділка по четвер - 7
годин, п'ятниця - вихідний, в останній
четвер кожного місяця здійснювати
корегування робочого часу з метою
виходу на 2/3 відпрацьованого робочого
часу за місяць в залежності від
місячної норми робочого часу. 01.11.2013
року вона була ознайомлена з даним
наказом та 19.12.2013 року на ім'я директора
підприємства надала своє не погодження
з ним. Наказом № 34 від 31.12.2013 року вона
була звільнена з роботи на підставі п.6
ст. 36 КЗпП України. Вважає наказ № 31 від
01.11.2013 року та наказ про її звільнення
незаконними та такими, що порушують її
права як особи, яка має переважне право
на залишення на роботі при вивільненні
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці, так як
має статус одинокої матері, яка сама
виховує малолітнього сина, а тому
підпадає під захист ст. 184 КЗпП України.
Просить визнати незаконними накази
директора комунального підприємства
«Ромнитеплосервіс» Роменської міської
ради № 31 від 01.11.2013 року та № 34 від 31
грудня 2013 року; поновити її на посаді
юрисконсульта КП «Ромнитеплосервіс»
Роменської міської ради з 31 грудня 2013
року; стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 31
грудня 2013 року по день ухвалення
судового рішення, моральну шкоду в
розмірі 5000 гривень, допустити негайне
виконання рішення суду в частині
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за один місяць.

Рішенням суду від 27 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову. В
доводах апеляційної скарги
посилається на те, що суд неповно
з'ясував обставини справи, дав невірну
оцінку наявним у справі доказам, дійшов
висновків, які не відповідають
обставинам справи, порушив та
неправильно застосував норми
матеріального права. Вважає, що суд
першої інстанції безпідставно
посилався на те, що вона фактично
відмовилась працювати на умовах
неповного робочого часу в заяві від
19.12.2013 року, так як вказана заява є
викладом її правової позиції щодо
неприпустимості застосування до неї
змін в організації праці як одинокої
матері, що самостійно виховує
малолітню дитину. Також зазначає, що
відповідач звільнив її з роботи до
закінчення 2-місячного строку
попередження, який передбачений ст. 32
КЗпП України, однак ця обставина не
була врахована судом. Суд зробив
невірний висновок про те, що гарантії,
передбачені ст. 184 КЗпП України не
поширюються на випадок її звільнення,
так як в даному випадку її ініціативи
на звільнення не було. Крім того
посилається на те, що змін в
організації виробництва і праці, які
обгрунтовано потягли за собою
запровадження неповного робочого часу
у відповідача фактично не відбулося.
Навпаки, створивши формально наказ про
зміну умов праці, роботодавець умисно
під виглядом звільнення за п. 6 ст. 36
КЗпП України, фактично провів
скорочення штату працівників
юридичного підрозділу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_5 та директора КП
«Ромнитеплосервіс» Роменської міської
ради Беседу В.К., вивчивши матеріали
справи і перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
наказом № 3 від 22.01.2007 року позивачка
ОСОБА_3 була прийнята на роботу на
посаду юрисконсульта КП
«Ромнитеплосервіс» Роменської міської
ради з 23.01.2007 року. Відповідно до наказу
№ 9 від 03.03.2008 року ОСОБА_3 була
звільнена з роботи згідно ст. 38 КЗпП
України у зв'язку з переїздом на нове
місце проживання. 24.03.2008 року позивачка
була знову прийнята на посаду
юрисконсульта КП «Ромнитеплосервіс»
Роменської міської ради (наказ №13 від
24.03.2008 року) (а.с.15).

У зв'язку зі змінами в організації
виробництва підприємства 01.11.2013 року
директор КП «Ромнитеплосервіс»
Роменської міської ради видав наказ №
31 «Про введення неповного робочого
часу у зв'язку зі змінами в організації
виробництва». Відповідно до даного
наказу у зв'язку зі змінами в
організації виробництва, зі зменшенням
обсягу робіт для юрисконсультів
підприємства та з метою недопущення
звільнення працівників з 01 січня 2014
року для юрисконсультів підприємства
встановлюється чотирьохденний робочий
тиждень, семигодинний робочий день,
п'ятниця - вихідний день. В останній
четвер кожного місяця
здійснюватиметься корегування
робочого часу з метою виходу на 2/3
відпрацьованого часу за місяць, в
залежності від місячної норми робочого
часу (а.с.7).

Адміністрація КП «Ромнитеплосервіс»
Роменської міської ради 01.11.2013 року
письмово повідомила позивачку про
зміну істотних умов її праці. Вказана
обставина визнається позивачкою та
підтверджується доданим нею до
позовної заяви письмовим
повідомленням на її ім'я на а. с. 6.

19.12.2013 року позивачка подала директору
підприємства свою письмову незгоду з
наказом №31 від 01.11.2013 року. Крім того на
зборах інженерно-технічних
працівників 31 грудня 2013 року за участю
позивачки, їй ще раз було запропоновано
працювати у змінених умовах праці, але
вона відмовилась від продовження
роботи в умовах неповного робочого
часу, про що було складено відповідний
акт, який підписали 5 працівників
підприємства (а. с. 51).

Наказом директора КП
«Ромнитеплосервіс» Роменської міської
ради від 31 грудня 2013 року № 34 ОСОБА_3
була звільнена з роботи з 31.12.2013 року за
п.6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з
відмовою від продовження роботи через
зміну істотних умов праці (а. с. 8).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що в
зв'язку із змінами в організації
виробництва підприємства директором
КП «Ромнитеплосервіс» Роменської
міської ради було видано наказ № 31 від
01.11.2013 року про введення неповного
робочого часу для юрисконсультів
підприємства, позивачка добровільно
відмовилась працювати зі зміненими
умовами праці та була звільнена на
підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, а тому
її звільнення здійснено відповідачем з
дотриманням вимог трудового
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову, так як суд дійшов його
правильно встановивши фактичні
обставини справи, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці. Якщо колишні істотні
умови праці не може бути збережено, а
працівник не згоден на продовження
роботи в нових умовах, то трудовий
договір припиняється за п. 6 ст. 36 КЗпП
України.

Згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України підставою
припинення трудового договору є
відмова працівника від продовження
роботи у зв'язку із зміною істотних
умов праці.

В п. 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 1992 року N 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" (зі змінами) роз'яснено, що
припинення трудового договору за п. 6
ст. 36 КЗпІІ України при відмові
працівника від продовження роботи зі
зміненими істотними умовами праці може
бути визнане обгрунтованим, якщо зміна
істотних умов праці при провадженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою викликана
змінами в організації виробництва і
праці (раціоналізацією робочих місць,
введенням нових форм організації
праці, у тому числі перехід на бригадну
форму організації праці, і, навпаки,
впровадженням передових методів,
технологій тощо).

Під змінами в організації виробництва
і праці слід розуміти об'єктивно
необхідні дії власника або
уповноваженого ним органу, обумовлені,
за загальним правилом, впровадженням
нової техніки, нових технологій,
вдосконаленням структури
підприємства, установи, організації,
режиму робочого часу, управлінської
діяльності, що спрямовані на
підвищення продуктивності праці,
поліпшення економічних та соціальних
показників, запобігання банкрутству і
масовому вивільненню працівників та
збереження кадрового потенціалу в
період тимчасових зупинок у роботі та
приватизації, створення безпечних умов
праці, поліпшення її
санітарно-гігієнічних умов. Змінами в
організації виробництва і праці слід
вважати також удосконалення систем
заробітної праці, нормування праці,
ліквідацію шкідливих робіт,
раціоналізацію робочих місць після їх
атестації.

У зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник вправі
встановити або скасувати неповний
робочий час. Якщо немає змін в
організації виробництва і праці,
власник не вправі встановлювати або
скасовувати неповний робочий час для
конкретних працівників. Але встановити
чи скасувати неповний робочий час для
всього підприємства або окремих
структурних підрозділів, для окремої
категорії працівників можна - це
реалізація права власника на
запровадження змін в організації
виробництва і праці.

Відповідно до п. 2 Статуту КП
«Ромнитеплосервіс» Роменської міської
ради основною метою підприємства є
вироблення та постачання споживачам
теплової енергії, пару та гарячої води,
а також інших послуг та продукції і, на
основі одержаного прибутку (доходу),
задоволення соціальних ті економічних
інтересів підприємства, засновника,
членів трудового колективу (а. с. 62).

Пунктом 18 Статуту КП
«Ромнитеплосервіс» Роменської міської
ради передбачено, що директор вирішує
всі питання господарської та іншої
діяльності підприємства, за винятком
тих, що відносять до виключної
компетенції Засновника. Питання
організації роботи персоналу, штатний
розпис, розмір заробітної плати, режим
робочого часу не відносяться до
виключних повноважень засновника, а
тому рішення з цих питань приймається
директором підприємства.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського
Кодексу України підприємство
самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників та штатний
розпис.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 01 червня 29011 року № 869 «Про
забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги»,
затверджений Порядок формування
тарифів на теплову енергію, її
виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води.

Згідно п. 19 зазначеного Порядку до
складу адміністративних витрат
включаються загальногосподарські
витрати, спрямовані на обслуговування
та управління підприємством, зокрема,
витрати на оплату праці апарату
управління підприємством та іншого
загальногосподарського персоналу,
розраховані відповідно до пункту 18
цього Порядку. Обсяг адміністративних
витрат визначається із застосуванням
нормативного методу на підставі
результатів аналізу витрат за
попередні роки з урахуванням змін, які
передбачаються у планованому періоді,
та цін (тарифів) у такому періоді.

Рішенням виконавчого комітету
Роменської міської ради Сумської
області від 16.03.2011 року № 53 встановлено
тарифи на теплову енергію та на послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води, які надаються
населенню КП «Ромнитеплосервіс»
Роменської міської ради. До
теперішнього часу тарифи на вказані
послуги для КП «Ромнитеплосервіс»
Роменської міської ради не
підвищувалися, що підтверджується
листом за підписом начальника
управління економічного розвитку
Роменської міської ради на ім'я
директора КП «Ромнитеплосервіс»
Роменської міської ради на а. с. 85.

За плановою калькуляцією, на підставі
якої затверджувались тарифи, в КП
Ромнитеплосервіс» передбачалась одна
посада юрисконсульта з річним фондом
заробітної плати 27975,00 грн. (а. с. 102).
Станом на 01.11.2013 року на підприємства
склалась ситуація за якою на
підприємстві працював не один
юрисконсульт, а три. Це було обумовлено
тим, що на час, коли юрист за штатною
посадою перебувала у відпустці по
догляду за дитиною, на її місце було
прийнято ОСОБА_3, яка з 26.12.2008 року по
07.11.2011 року також знаходилась у
відпустці по догляду за дитиною. У
пошуках спеціаліста відповідачем
двічі укладались договори на
працевлаштування із Центром
зайнятості, спочатку з ОСОБА_6, а коли і
їй була надана відпустка по догляду за
дитиною з 04.03.2011 року, з ОСОБА_7 На
виконання договорів з Центром
зайнятості до штатного розпису
підприємства було введено ще дві
посади юрисконсультів.

Таке перевищення кількості
юрисконсультів, фонду заробітної плати
на оплату їх праці, неможливість
включити витрати на оплату праці
юрисконсультів до тарифу з надання
послуг з централізованого опалення та
гарячого водопостачання, призвело до
того, що після виходу з відпусток трьох
юрисконсультів їх робота замість
одного була збитковою для
підприємства, у зв'язку з чим
відповідач змушений був прийняти
рішення про зміну умов праці
юрисконсультів, зберігаючи для них
робочі місця та заробітну плату.
Виходячи з показників діяльності,
підприємство було неспроможне в
повному обсязі розраховуватись за
спожитий газ, унаслідок чого таке
становище мало б наслідком сплату пені
та штрафних санкцій. Станом на 01.10.2013
року кредиторська заборгованість по
підприємству складала 1090,4 тис. грн.
Дебіторська заборгованість - 404,3 тис.
грн. Крім того, юрисконсульти не були в
повному обсязі завантажені роботою
протягом повного робочого часу.

З розрахунку чисельності
юрисконсультів на підприємстві,
розрахунку спеціалістів та службовців
на підприємстві, пропозицій щодо змін в
організації виробництва і праці, змін
до правил внутрішнього трудового
розпорядку підприємства (а.с.67-68),
службової записки (а. с. 73) вбачається,
що на підприємстві відбулися зміни
істотних умов праці для
юрисконсультів, і тому враховуючи
пропозиції щодо змін в організації
виробництва і праці з метою
оптимізації процесу праці та витрат
підприємства, був виданий наказ № 31 від
01 листопада 2013 року.

Враховуючи наявність у ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 на утриманні малолітніх дітей, з
метою збереження кадрового потенціалу,
запобіганню вивільненню працівників
відповідач у справі вжив заходів до
забезпечення всіх юристів, в тому числі
і позивачки, роботою, зберігаючи після
змін істотних умов праці для кожної з
них заробітну плату у розмірі близько
2000 грн., що перевищує законодавчо
встановлений рівень мінімальної
заробітної плати.

Таким чином, зміна істотних умов праці
у відповідача була викликана змінами в
організації виробництва і праці,
обумовлена об'єктивними причинами,
необхідністю поліпшення економічних
показників діяльності підприємства з
одночасним збереженням кадрового
потенціалу.

За викладених обставин колегія суддів
не може погодитись з доводами
апеляційної скарги про те, що змін в
організації виробництва і праці у
відповідача фактично не відбулося.

Не може колегія суддів погодитись і з
доводами ОСОБА_3 про те, що при тій
ситуації, яка склалась на підприємстві,
роботодавець повинен був застосувати
п. 1 ст. 40 КЗпП України та здійснити
зміни в організації виробництва і
праці шляхом скорочення одного
юрисконсульта. Дійсно, при буквальному
тлумаченні п. 1 ст. 40 КЗпП України, яким
передбачена можливість розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
у випадку змін в організації
виробництва і праці, виявляється
близькість встановленого ним правила
до правила, сформульованого в ч. 3 ст. 32
КЗпП України. Проте, роботодавець має
право вибору: застосовувати у разі змін
в організації виробництва і праці ч. 3
ст. 32 і п. 6 ст. 36 КЗпП України чи п. 1 ст. 40
КЗпП України.

Не може колегія суддів погодитись і з
доводами ОСОБА_3 про те, що суд
безпідставно посилався на те, що вона
фактично відмовилась працювати на
умовах неповного робочого часу в заяві
від 19.12.2013 року.

Так в повідомленні роботодавця на ім'я
позивачки про встановлення для
юрисконсультів підприємства з 01.01.2014
року неповного робочого тижня,
останній було запропоновано до 20.12.2013
року письмово попередити
адміністрацію про свою згоду (незгоду)
з режимом роботи, що встановлюється. В
заяві від 19.12.2013 року на ім'я директора
КП «Ромнитеплосервіс», яку ОСОБА_3
подала у встановлений роботодавцем
термін, вона зазначила, що наказ № 31
від 01.11.2013 року порушує її трудові права
і не містить законних підстав для його
застосування. Такий зміст заяви
фактично свідчить про незгоду
позивачки працювати у змінених умовах
праці.

Крім того, під час розгляду справи
судом першої інстанції позивачка
пояснила, що письмову відповідь від
19.12.2013 року на наказ від 01.11.2013 року № 31,
необхідно розцінювати, як її відмову
від продовження роботи на умовах
скороченого робочого часу.

Судом першої інстанції також було
встановлено, що 31 грудня 2013 року
позивачку запросили на збори
інженерно-технічних працівників, де їй
ще раз було запропоновано працювати у
змінених умовах праці, але вона
відмовилась від продовження роботи в
умовах неповного робочого часу, про що
було складено відповідний акт, який
підписали 5 працівників підприємства.

Таким чином, судом першої інстанції
достовірно встановлено, що позивачка
відмовилась працювати у змінених
умовах праці, а тому підлягала
звільненню за п.6 ст. 36 КЗпП України.

Є помилковими і доводи апеляційної
скарги про поширення на випадок
звільнення позивачки гарантій,
передбачених ст. 184 КЗпП України.

Названі в ч. 3 ст. 184 КЗпП України
категорії жінок, зокрема одинокі
матері при наявності дитини віком до
чотирнадцяти років, не можуть бути
звільнені лише з підстав, які
кваліфікуються як звільнення
(розірвання трудового договору) з
ініціативи власника.

Пунктом 6 ст. 36 КЗпП України передбачено
припинення трудового договору у разі
незгоди працівника на продовження
роботи у зв'язку із зміною істотних
умов праці, яке не є розірванням
трудового договору з працівником з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, а тому
можливе з категоріями жінок зазначених
в ст. 184 КЗпП України.

Є безпідставними і доводи апеляційної
скарги про те, що відповідач не виконав
вимоги ст. 32 КЗпП України щодо
повідомлення працівника про зміну
істотних умов праці не пізніше ніж за
два місяці.

Вказані зміни були запроваджені
наказом від 01.11.2013 року та мали бути
введені в дію з 01.01.2014 року, тобто з
01.01.2014 року юрисконсульти повинні були
працювати зі зміненими істотними
умовами праці.

31 грудня 2013 року був останнім днем
роботи з попередніми умовами праці.
Саме в цей день і відбулось звільнення
ОСОБА_3, так як з 01.01.2014 року
запроваджувались нові умови роботи для
юрисконсультів, від яких ОСОБА_3
відмовилась, а тому вимоги ст. 32 КЗпП
України роботодавцем були виконані.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять нових даних які б давали
підстави для скасування рішення суду,
яке є законним і обґрунтованим,
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного
суд Сумської області від 27 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді