Справа № 569/9208/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м.Рiвне

Рiвненський мiський суд в особi суддi
Кучиної Н.Г.,

з участю: секретаря судового засідання
Цимбалюк А.І.,

позивача ОСОБА_2

представника позивача адвоката
ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засiданнi в мiстi Рiвному

справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-
продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 та її представник
- адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов підтримали і просять суд визнати
недійсним договір купівлі- продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_5 12 вересня 2013 року та
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 Також просять визнати,
за ОСОБА_2 право користування
квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_2 посилається на те, що 09 липня 2001
року її колишнім чоловіком ОСОБА_8
було придбано квартиру АДРЕСА_1. З 08
серпня 2001 року вона разом із сином
ОСОБА_4 проживала у вказаній
квартирі, а 01 липня 2002 року спірна
квартира була подарована ОСОБА_8 її
сину ОСОБА_4 В травні 2014 року,
отримавши постанову про відкриття
виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа -ц виданого Рівненським
міським судом про усунення ОСОБА_5
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 шляхом виселення її
квартири, їй стало відомо, що 12
вересня 2013 року її син, ОСОБА_4 уклав
договір купівлі- продажу квартири, за
яким новим власником став ОСОБА_5
Вважає, що договір купівлі- продажу
носить фіктивний характер і був
укладений лише для вигляду, з метою
виселення її з квартири, оскільки син
ніколи не казав, про намір продати
квартиру, іншого житла у неї немає,
нового житла син так і не придбав, а
також вважає, що ціна за якою було
вчинено продаж значно занижена. Крім
того, зазначає, що ОСОБА_5 взагалі
ніколи не бачила

Представник відповідача ОСОБА_11-
ОСОБА_9 під час судового засідання
09.10.2014 року позов не визнав і просить
суд в позові відмовити за
недоведеністю та безпідставністю
позовних вимог. Зазначив, що договір
купівлі- продажу його довірителем
було вчинено з дотриманням вимог
встановлених законом, нотаріально
посвідчено, квартира була передана у
власність ОСОБА_5, що підтверджується
державною реєстрацією, а також за
спірну квартиру його довірителем
було сплачено відповідні кошти, які
зазначені у договорі купівлі-
продажу від 12.09.2013 року.

На заперечення позовних вимог
посилається на те, що позивачем не
надано доказів того, що укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір купівлі-
продажу є фіктивним та був укладений з
метою виселити ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов не визнав. Зазначив,
що він був одноосібним власником
квартири АДРЕСА_1. Як власник квартири
він має право на розпорядження
своїм майном на власний розсуд. А
тому 12 вересня 2013 року ним укладено
договір купівлі- продажу квартири
АДРЕСА_1 з ОСОБА_5 Даний договір було
посвідченого у встановленому законом
порядку та відбулась передача майна,
оскільки новий власник оформив
право власності. Також зазначив, що
між ним та ОСОБА_5 відбувся
розрахунок за майно повному обсязі.
Просить у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
докази по справі, суд прийшов до
висновку, що позов задоволенню не
підлягає, оскільки позовні вимоги є
недоведеними та безпідставними.

Судом встановлено, що 01 липня 2002
року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, яка діяла
від імені та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_4 був
укладений договір дарування,
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 та зареєстрований в
реєстрі за № 2028 За цим договором ОСОБА_8
передав безоплатно у власність ОСОБА_4
квартиру АДРЕСА_1( а.с. 8)

В судовому засіданні
встановлено, і дані обставини
сторонами не оспорені, що власником
квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_4

Відповідно до ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Судом також встановлено, що
ОСОБА_4, як власник квартири АДРЕСА_1 12
вересня 2013 року уклав договір
купівлі продажу спірної квартири з
ОСОБА_5

Вказаний договір купівлі -
продажу, посвідчений приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за № 1416. За
цим договором ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5
купив квартиру АДРЕСА_1. Розрахунок
між покупцем та продавцем відбувся у
повному обсязі, про що свідчить п. 10
вказаного договору ( а.с. 34-35)

Відповідно до витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та реєстрацію прав
та їх обтяжень квартира АДРЕСА_1 була
зареєстрована у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно за
ОСОБА_5 ( а.с.33)

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК
України права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації,
виникають з дня такої реєстрації
відповідно до закону.

Таким чином, ОСОБА_5 набув права
власності на нерухоме майно,
квартиру АДРЕСА_1.

Не заслуговують на увагу суду,
доводи представника позивача, що не
відбулась передача майна, з огляду
на те, що право власноті на вказане
майно зареєстровано за ОСОБА_5

Позивач, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги щодо недійсності
договору дарування, посилається на те,
що вказаний договір є фіктивним.

Відповідно до вимог ст.234 ЦК
України фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином.

Згідно ст.655 ЦК України за
договором купівлі- продажу одна
сторона ( продавець) передає або
зобов»язується передати майно ( товар)
у власність другій стороні (
покупцеві), а покупець приймає або
зобов»язується прийняти майно (
товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Таким чином, для визнання
договору купівлі- продажу фіктивним
необхідно встановити, що продавець,
укладаючи правочин, не передав а
покупець не прийняв майно або не
було сплачено грошову суму за товар.

Відповідно до п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9
від 06.11.2009 року « Про судову практику
розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
встановлено, що судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь- яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь- яких наслідків. У
разі, якщо на виконання правочину
було передано майно, такий правочин
не може бути кваліфікований як
фіктивний.

Судом встановлено, що
сторонами оспорюваного договору були
дотримані вимоги норм чинного
законодавства, а саме було здійснено
державну реєстрацію договору, також
проведено розрахунок за предмет
продажу та відбулась передача
квартири у власність покупця, а
відтак даний договір не може бути
кваліфікований як фіктивний.

Суд визнає, що позивачем
належними та достатніми доказами не
доведені обставини, які б свідчили про
фіктивність укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 договору купівлі- продажу, а
тому відсутні і підстави для визнання
цього договору недійсним. Наведені
позивачем обставини, які не
підтверджуються належними доказами, є
лише припущеннями.

Жодних доказів того, що майно, яке є
предметом договору купівлі- продажу,
не перейшло у власність ОСОБА_5,
позивачем суду не надано. Навпаки, як
слідує з матеріалів справи, після
укладення договору купівлі- продажу
власником майна, яке належало ОСОБА_4
стала інша особа - ОСОБА_5

Відповідно до положень ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору суд також
враховує, що рішенням апеляційного
суду Рівненської області від 19 червня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення, яке набрало законної
сили,а тому в силу ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини встановлені вказаним
рішенням не підлягають доказуванню,
встановлено, що ОСОБА_2 порушує право
власності ОСОБА_5 та створює перешкоди
у користуванні даною квартирою.

Відповідно до ст. 405 ЦК України,
члени сім»ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право
користування цим житлом відповідно до
закону.

Статтею 156 ЖК України
встановлено, що члени сім»ї власника
жилого будинку ( квартири), які
проживають разом із ним у будинку (
квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщення
нарівні з власником будинку (
квартири), якщо при їх вселенні не
було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що власником
квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, ОСОБА_2 не
є членом його сім»ї, а відтак не має
права на користування спірною
квартирою.

Враховуючи, що вимоги про визнання
недійсним договору купівлі- продажу
є необґрунтованими та
безпідставними, та те, що ОСОБА_5 є
власником квартири АДРЕСА_1, суд,
приходить до висновку, що вимоги про
визнання за ОСОБА_2 права
користування квартирою АДРЕСА_1 є
також необґрунтованими та
безпідставними.

На підставі ст.203, ст.215, ст.234, ст.655
ЦК Укpаїни, керуючись ст.ст.10,
11,60,88,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі- продажу недійсним
- відмовити за недоведеністю та
безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляцiйного суду
Рівненської області через Рiвненський
мiський суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 24 жовтня 2014
року.

Cуддя: