У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Наумчука М.І.,

Мостової Г.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватної
виробничо-комерційної фірми «Санава»
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності, за касаційною скаргою
представника колективного
підприємства «УПМС» - Харчук Вікторії
Олександрівни, на рішення Совєтського
районного суду м. Макіївки
Донецької області від 22 лютого 2011 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до приватної
виробничо-комерційної фірми «Санава»
(далі - ПВКФ «Санава») про визнання
дійсним договору купівлі-продажу та
визнання права власності.

Позовні вимоги мотивував тим, що 20
жовтня 2010 року між ним та відповідачем
було укладено договір купівлі-продажу
комплексу нежитлових будівель і
споруд, що розташовані по АДРЕСА_1,
вартість вказаного нерухомого майна
визначена сторонами в розмірі 64 655 грн.

На виконання умов вказаного договору
було складено акт приймання-передачі,
який підписано сторонами, на
розрахунковий рахунок ПВКФ «Санава»
позивачем перераховано часткову
оплату за договором у сумі

2 000 грн та досягнуто домовленості з
продавцем щодо подальшого
нотаріального оформлення правочину.

Посилаючись на те, що ПВКФ «Санава», не
дивлячись на його неодноразові
звернення, ухиляється від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу нерухомості, ОСОБА_3
просив позов задовольнити, визнати
такий договір дійсним та визнати за ним
право власності на комплекс нежитлових
будівель і споруд, що розташовані по
АДРЕСА_1.

Рішенням Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 22
лютого 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано дійсним договір
купівлі-продажу комплексу нежитлових
будівель і споруд, що розташовані по
АДРЕСА_1, укладений 20 жовтня

2010 року між ПВКФ «Санава» та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
вказане нерухоме майно.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду першої інстанції, зазначаючи, що
таким рішенням вирішено питання про
його права та обов'язки, в апеляційному
порядку рішення оскаржило колективне
підприємство «УПМС» (далі - КП «УПМС»).

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 29 січня 2014 року апеляційну
скаргу КП «УПМС» відхилено, рішення
Совєтського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 22 лютого 2011 року
залишено

без змін.

У касаційній скарзі представник КП
«УПМС» - Харчук В.О., просить рішення
Совєтського районного суду м. Макіївки
Донецької області від

22 лютого 2011 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від

29 січня 2014 року скасувати, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Постановлена у справі ухвала
апеляційного суду зазначеним вимогам
закону не відповідає.

Судом установлено, що 20 жовтня 2010 року
між ПВКФ «Санава», в особі директора
Влас Н.М., та ОСОБА_3 було підписано
договір купівлі-продажу комплексу
нежитлових будівель і споруд, що
розташовані

по АДРЕСА_1.

Згідно з п. 4 вказаного договору
загальна вартість майна становить 64 655
грн.

Відповідно до пп. 5, 6 цього договору
оплата майна здійснюється покупцем у
безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця. Оплата
здійснюється на умовах розстрочення
платежу, починається після підписання
акта приймання-передачі і здійснюється
щомісяця, але не менш ніж 6 000 грн.
кожного місяця до сплати повної
вартості майна.

ОСОБА_3 на виконання умов договору
перерахував відповідачу 20 грудня 2010
року та 24 грудня 2010 року 2 000 грн., що
підтверджується квитанціями
банківських установ № 117684 та № 51.

20 жовтня 2010 року ПВКФ «Санава»
передала, а позивач прийняв нерухоме
майно, яке є предметом спірного
договору, згідно з актом
приймання-передачі, підписаного
сторонами.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив із того, що між ПВКФ «Санава» та
ОСОБА_3 фактично відбулась угода
купівлі-продажу, оскільки всі істотні
умови купівлі-продажу були сторонами
виконані й направлені на настання
реальних наслідків, відсутність
нотаріального посвідчення такого
договору, в силу вимог ст. 220 ЦК України,
не позбавляє позивача права власності
на спірне нерухоме майно.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду першої інстанції, в апеляційному
порядку рішення оскаржила особа, яка не
приймала участі у справі - КП «УПМС».

В обґрунтування апеляційної скарги КП
«УПМС» зазначало, що оскаржуване
рішення впливає на майнові інтереси
підприємства виходячи з наступного.

Протягом трьох років у господарських
судах розглядався спір між КП «УПМС» та
ПВКФ «Санава» щодо стягнення
заборгованості за договором поставки.

В рамках зазначеного судового розгляду
на майно ПВКФ «Санава» було накладено
арешт.

Постановою Вищого господарського суду
України від 28 березня

2012 року було залишено без змін
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 10 січня 2012
року, якою в свою чергу було залишено
без змін рішення господарського суду
Донецької області від

9 грудня 2010 року про задоволення позову
КП «УПМС», стягнення з ПВКФ «Санава» на
користь КП «УПМС» заборгованості в
сумі 295 540 грн.

Під час виконання рішення
господарського суду із матеріалів
виконавчого провадження КП «УПМС»
стало відомо про існування
оскаржуваного рішення Совєтського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 22 лютого 2011 року,
відповідно до якого директор ПВКФ
«Санава» - Влас Н.М., змінила право
власності на належне фірмі нерухоме
майно, на думку заявника, з метою
уникнення майнової відповідальності
перед КП «УПМС».

Про такі факти шахрайських, на думку
заявника, дій останнім у належній формі
було повідомлено органи внутрішніх
справ та відповідну заяву 27 вересня 2013
року було зареєстровано в Єдиному
реєстрі досудових розслідувань,
розпочато досудове розслідування за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190
КК України, про що представнику КП
«УПМС» надано відповідну довідку (а.с.
94).

Скасування рішення Совєтського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 22 лютого 2011 року дасть
можливість Совєтському ВДВС
Макіївського МУЮ виконати рішення
господарського суду про стягнення з
ПВКФ «Санава» на користь КП «УПМС» 295 540
грн.

Крім іншого, в апеляційній скарзі КП
«УПМС» зазначало про відсутність спору
між сторонами визнаної судом дійсною
угоди купівлі-продажу нежитлових
приміщень.

Відхиляючи апеляційну скаргу та
залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що КП «УПМС» не доведено, що на час
відчуження ПВКФ «Санава» спірного
нерухомого майна воно перебувало під
арештом, а відтак - відсутні підстави
для задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду першої
інстанції.

Проте погодитися з такими висновками
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 297 ЦПК України справа
реєструється в апеляційному суді у
порядку, встановленому ч. 2 і 3 ст. 11-1
цього Кодексу, та не пізніше наступного
дня передається судді-доповідачу.
Протягом трьох днів після надходження
справи суддя-доповідач вирішує питання
про відкриття апеляційного
провадження.

Вирішуючи питання про відкриття
апеляційного провадження у справі за
апеляційною скаргою особи, яка не брала
участі у справі, апеляційний суд у
відповідності до викладених вище
положень закону повинен був з'ясувати,
чи зачіпаються оскаржуваним рішенням
суду першої інстанції права та законні
інтереси особи, яка звернулася з
апеляційною скаргою, а встановивши, що
права такої особи не порушено -
відмовити у відкритті апеляційного
провадження.

У разі встановлення під час розгляду
справи тієї обставини, що права та
законні інтереси особи, яка звернулася
з апеляційною скаргою, оскаржуваним
рішенням суду першої інстанції не
зачіпаються, апеляційному суду слід
було закрити помилково відкрите
апеляційне провадження.

На порушення вказаних вище положень
процесуального закону, апеляційний
суд, дійшовши висновку про те, що
оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції не вирішувалося питання про
права та обов'язки заявника щодо
предмету спору, апеляційну скаргу
відхилив та залишив рішення суду
першої інстанції без змін, на порушення
вимог ст. ст. 303, 307 ЦПК України не
перевіривши законність і
обґрунтованість такого рішення.

Висновки щодо не порушення рішенням
Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 22
лютого 2011 року прав та законних
інтересів КП «УПМС» апеляційний суд
обґрунтовував тим, що постановою
державного виконавця Совєтського ВДВС
Макіївського МУЮ від 20 жовтня 2010 року у
зв'язку зі скасуванням Вищим
господарським судом України

29 вересня 2010 року рішення
господарського суду Донецької області,
на підставі якого 22 лютого 2010 року було
видано наказ № 7/264, закінчено виконавче
провадження з примусового виконання
зазначеного наказу про стягнення з
ПВКФ «Санава» на користь КП «УПМС» суми
боргу в розмірі

256 649,88 грн, припинено чинність арешту
майна боржника та скасовано інші
заходи примусового виконання рішення.

Тобто, дійшовши висновку, що рішення
Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 22
лютого 2011 року не зачіпає майнових
інтересів КП «УПМС», апеляційний суд
виходив тільки з того, що на час
укладення між ОСОБА_3 та ПВКФ «Санава»
договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень арешт на такі приміщення
було знято, при цьому на порушення
положень ст. ст. 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд не взяв до уваги та не
спростував інші доводи апеляційної
скарги, зокрема існування рішення
господарського суду, яке набрало
законної сили (а.с. 116 - 128), та на час
звернення до суду з апеляційною
скаргою не виконано, про стягнення з
ПВКФ «Санава» на користь КП «УПМС»
заборгованості в сумі 295 540 грн;
відсутність спору між сторонами угоди
купівлі-продажу нерухомого майна.

Крім того, посилаючись в обґрунтування
прийнятого рішення на постанову
державного виконавця Совєтського ВДВС
Макіївського МУЮ від 20 жовтня 2010 року
про закінчення виконавчого
провадження, апеляційний суд не дав
оцінки тому, що в матеріалах справи
знаходиться не завірена належним чином
ксерокопія такої постанови (а.с. 173) та
не взяв до уваги, що в матеріалах справи
(а.с. 171) знаходиться також постанова від
6 квітня

2012 року державного виконавця
Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження в рамках
примусового виконання наказу № 7/264,
виданого 23 січня 2012 року господарським
судом Донецької області, якою
накладено арешт на нерухоме майно, що є
предметом визнаного судом першої
інстанції дійсним договору
купівлі-продажу.

Ураховуючи те, що ухвала апеляційного
суду не відповідає вимогам

ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, вона підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до апеляційного суду з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України.

Виходячи з розпорядження голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 вересня 2014 року № 2710/38-14 «Про
визначення територіальної підсудності
справ», виданого відповідно до ч. 1 ст. 1
Закону України «Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції»
підсудність справи визначено
апеляційному суду Запорізької області.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової

палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
колективного підприємства «УПМС» -
Харчук Вікторії Олександрівни,
задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 29 січня 2014 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до приватної
виробничо-комерційної фірми «Санава»
про визнання дійсним договору

купівлі-продажу та визнання права
власності передати на новий розгляд до

апеляційного суду Запорізької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді: В.І.
Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

Д.О. Отапчук