РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд Харківської області в
складі:

головуючого судді Стеганцова С.М.

за участю секретаря Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в селищі Шевченкове
Харківської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до
Волоськобалаклійської сільської ради,
Шевченківської районної
держадміністрації про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом та просить
визнати за ним право на земельну частку
(пай) розміром 8,98 в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі в порядку спадкування
за законом після смерті його матері.

В обґрунтування позову вказує,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати -
ОСОБА_2, яка за життя отримала
сертифікат на право на земельну частку
(пай) серії НОМЕР_2 розміром 8,98 га без
визначення меж цієї частки в натурі (на
місцевості) із земель реформованого
КСП «Нова Зоря» на території
Волоськобалаклійської сільської ради.

Після смерті матері позивач
оригіналу сертифікату на право на
земельну частку (пай) не виявив. Подати
заяву про прийняття спадщини протягом
строку, встановленого ст.1270 ЦК України
та оформити спадщину позивач не мав
можливості з причин не виявлення
сертифікату на земельну частку (пай), а
також з причини розбіжності в
документах прізвища матері і його.

В адміністративному порядку як
зазначає позивач не має змоги належно
оформити право на спадщину після
смерті своєї матері у зв'язку з
відмовами Шевченківської районної
державної адміністрації у видачі
дублікату втраченого сертифікату та
Шевченківської державної нотаріальної
контори у видачі свідоцтва про право на
спадщину, саме тому він змушений
звернутися до суду для захисту своїх
законних прав та інтересів.

Представник позивача за
довіреністю в судовому засіданні
наполягала на задоволенні позову про
визнання за позивачем права на
земельну частку (пай) згідно
сертифіката в порядку спадкування за
законом після смерті матері.

Від відповідачів по справі -
Шевченківської РДА Харківської
області, Волоськобалаклійської
сільської ради Шевченківського району
Харківської області, надійшли письмові
заяви про розгляд справи у їх
відсутність проти позову не
заперечували (а.с.30-34).

Суд, перевіривши матеріали справи,
вивчивши докази в їх сукупності,
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні їм правовідносини,
пов'язані із нормами, що регулюють
підстави виникнення права власності на
нерухоме майно, та нормами щодо
спадщини.

Після смерті матері позивача - ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, свідоцтво
про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8)
залишилося спадкове майно у вигляді
земельної частки (паю) згідно
сертифікату на право на земельну
частку (пай) серії НОМЕР_2 розміром 8,98 га
без визначення меж цієї частки в натурі
(на місцевості) із земель реформованого
КСП «Нова Зоря» на території
Волоськобалаклійської сільської ради,
виданий на підставі розпорядження
Шевченківської районної державної
адміністрації від 12.12.1996 року № 395 та
зареєстрований 12.02.1997 року за № 305 (а.с.9).

Після смерті матері позивач
оригіналу сертифікату на право на
земельну частку (пай) як він зазначає не
виявив, і лише через 17 років після
смерті матері він звернувся до
Шевченківської районної державної
адміністрації з метою отримання
джублікату сертифікату на право на
земельну частку (пай) та оформлення
спадщини його було повідомлено про те,
що сертифікати на права на земельну
частку (пай) виготовлялись раніше в
необхідній кількості відповідно до
кількості пайовиків на сьогоднішній
день бланків для роздрукування
сертифікатів немає (а.с.11).

У зв'язку із цим як зазначає позивач ним
було зроблено оголошення до
Шевченківської районної газети
«Краєвид» від 15.02.2014 року №№ 13-14 (1423-1424),
про втрату сертифіката, що
підтверджується його копією в
матеріалах справи (а.с.10).

При зверненні позивача до
Шевченківської державної нотаріальної
контори Харківської області з питанням
щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину на земельну частку (пай) йому
було відмовлено у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів, а також
рекомендовано звернутися до суду, що
підтверджується копією листа
Шевченківської державної нотаріальної
контори Харківської області від 26.04.2014
року № 91/01-16 в матеріалах справи (а.с.12).

Позивач в судовому засіданні
вказав причину пропуску строку для
подачі заяви про прийняття спадщини
«розбіжності в прізвищах його та
матері в документах», які зайняли
тривалий час для вирішення.

Але з рішення Шевченківського
районного суду Харківської області від
20 травня 2014 року про встановлення
факту, що має юридичне значення, згідно
якого судом було встановлено факт
належності померлій матері позивача
сертифікату на земельну частку (пай),
зазначено, що позивач звернувся до суду
з даною заявою лише 08.04.2014 року, тоді як
його мати померла ще в 1997 році. Тому
судом не може бути визнано даний факт
поважною причиною пропуску строку для
подачі заяви для прийняття спадщини.

Крім того, позивач посилається на
норми права які вступили в дію с
прийняттям нового ЦК, а не на норми ЦК
Української РСР.

Пояснення позивача в судовому
засіданні про те, що після смерті своєї
матері він неодноразово звертався до
органів РАЦСу не містять ніяких
підтверджень та належних доказів і це
не має правового значення для
вирішення спору, позивачу необхідно
довести поважність причин пропуску
строку для прийняття спадщини, чого
зроблено не було.

Згідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7
"Про судову практику у справах про
спадкування", відносини спадкування
регулюються правилами ЦК України,
якщо спадщина відкрилася не раніше 1
січня 2004 року. У разі відкриття
спадщини до зазначеної дати
застосовується законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного Кодексу
Української РСР.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом
відкриття спадщини визначається день
смерті спадкодавця. Враховуючи, що мати
позивача померла в 1997 році, відповідно,
до даних правовідносин треба
застосовувати Цивільний кодекс УРСР
1963 року.

Згідно вимог ст. 524 Цивільного
кодексу УРСР спадкоємство
здійснюється за заповітом або за
законом.

Стаття 529 Цивільного кодексу УРСР
передбачає, що при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 548 Цивільного
кодексу УРСР для прийняття спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Частиною 1 статті 549 зазначеного
Цивільного кодексу визначається, що
спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном. Вказані
дії повинні, відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК
УРСР бути здійснені на протязі 6
місяців з дня відкриття спадщини.

Шевченківським районним судом
Харківської області було направлено
запит про надання витягу зі Спадкового
реєстру щодо померлої ОСОБА_2 до
державної нотаріальної контори
Харківської області (а.с.31).

За інформаційними довідками зі
Спадкового реєстру, після смерті
ОСОБА_2, щодо заведення спадкових справ
та наявності на їх підставі свідоцтв
про право на спадщину - інформація
відсутня, проте в наявності мається
заповіт, посвідчений
Волоськобалаклійською сільською радою
Шевченківського району Харківської
області 24.03.1994 року за № 38 в реєстрі
нотаріальних дій (а.с.36,37), про те що
покійна мати позивача все своє майно
заповіла своїй дочці - ОСОБА_3. Суд не
залучає дану особу в якості третьої
особи в зв'язку з тим, що не може
продовжити строк позивачу для
прийняття спадщини в зв'язку з чим її
інтереси порушені не будуть.

В позові позивач просить суд поновити
йому строк для прийняття спадщини, до
правовідносин по спадкуванню
встановлені спеціальні строки для
прийняття спадщини передбачені ст.549
ЦК УРСР. В даній статті зазначено, що
суд може продовжити строк, а не
поновити.

Оскільки позивач не надав жодної
причини по справі, які б суд вважав
поважними для продовження строку для
подачі позовної заяви про визнання
права на земельну ділянку, то суд
вважає, що в задоволенні позовних вимог
позивачу треба відмовити.

Поважним причинами пропуску строку
необхідно визнавати як зазначено в
роз'ясненнях абз. 6 п. 24 Пленуму
Верховного суду України від 30.05.2008 року
«Про судову практику у справах про
спадкування», причини пов'язані з
об'єктивними, непереборними, істотними
труднощами для спадкоємця на вчинення
цих дій, а саме: тривалу хворобу,
перебування спадкоємця тривалий час за
межами України, відбування покарання в
місцях позбавлення волі, перебування
на строковій військовій службі в
Збройних Силах України тощо, тобто
причин, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкодавця.

Судом не можуть бути визнані поважними
такі причини пропуску строку для
подання заяви про прийняття спадщини
як юридична необізнаність позивача
щодо строку та порядку прийняття
спадщини, необізнаність особи про
наявність спадкового майна, не
виявлення правовстановлюючого
документу, незнання - яким чином
привести документи у відповідність, в
даному випадку на які посилається
позивач по справі.

Таким чином, наведені позивачем
причини пропуску строку прийняття
спадщини на протязі 17 років не можуть
бути визнані об'єктивними,
непереборними та істотними, оскільки
позивач не надав суду безспірних,
належних і допустимих доказів, які б
давали підстави вважати, що він
пропустив строк прийняття спадщини з
поважних причин.

Визнання права на спадкове майно в
судовому порядку є винятковим способом
захисту, що має застосовуватися, якщо
існують перешкоди для оформлення
спадкових прав у нотаріальному
порядку, в тому числі й у випадку
визначення судом за позовом спадкоємця
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР
в редакції 1963 року для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв.

За змістом ч. 1 і 2 ст. 549 ЦК УРСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном або якщо він подав держаній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчать про прийняття
спадщини, спадщину не прийняв.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, суд в
позові позивачу про поновлення строку
для прийняття спадщини та визнання за
ним в цілому права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
за законом - відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215 ЦПК, ст.524
- 525, 529, 548 - 550, ЦК УРСР (1963року)

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»,
суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 про визнання права
власності на майно у вигляді земельної
частки в порядку спадкування за
законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні,
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
С.М.Стеганцов