У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Нагорняка В.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
Акціонерно-комерційного банку «Львів»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості кредитним договором; за
зустрічним позовом ОСОБА_6, який діє в
інтересах ОСОБА_4, до Публічного
акціонерного товариства
Акціонерно-комерційного банку «Львів»
про визнання зобов'язання, що виникло з
договору поруки припиненим, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
Акціонерно-комерційного банку «Львів»
на рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 03 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство
Акціонерно-комерційний банк «Львів»
(далі - ПАТ АКБ «Львів») звернулося до
суду з позовом, у якому зазначало, що 21
травня 2008 pоку між ним та ОСОБА_5
укладено кредитний договір, згідно з
умовами якого остання отримала кредит
у розмірі 230 тис. грн зі сплатою 17,5 %
річних строком до 21 травня 2016 року. На
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 21 травня 2008 року
між банком та ОСОБА_5 укладено договір
застави, згідно з умовами якого у
заставу банку передано автомобіль Hyundai
Veracruz CRDІ V6 4WD, 2008 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу. 21
травня 2008 pоку між банком та ОСОБА_4
укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним
договором станом на 21 жовтня 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 345
208 грн 23 коп., з якої: 189 266 грн 46 коп. −?
заборгованість за кредитом; 123 827 грн 80
коп. - заборгованість за процентами; 32 113
грн 97 коп. - нарахована та несплачена
пеня.

ПАТ АКБ «Львів» просило стягнути
солідарно з ОСОБА_5 та

ОСОБА_4 вказану заборгованість.

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом, у якому
зазначала, що із розрахунку
заборгованості вбачається, що банком
без погодження з ОСОБА_4 були внесені
істотні зміни у кредитний договір, а
саме: збільшено відсоткову ставку за
користування кредитом з 17,5 % на 19,5 %,
тому просила визнати зобов'язання, що
виникло за договором поруки від 21
травня 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та
ПАТ АКБ «Львів», таким, що припинило
свою дію з 12 серпня 2008 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 26
лютого 2014 року позов ПАТ АКБ «Львів»
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ АКБ
«Львів» 345 208 грн 23 коп. заборгованості
за кредитним договором від 21 травня 2008
року, з якої: 189 266 грн 46 коп. −?
заборгованість за кредитом; 123 827 грн 80
коп. −? заборгованість за процентами; 32
113 грн 97 коп. −? нарахована та
несплачена пеня. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 03 червня

2014 року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26 лютого 2014 року у частині
солідарного стягнення заборгованості
з поручителя ОСОБА_4 змінено, у цій
частині позову відмовлено. У частині
відмови у зустрічному позові
скасовано, зустрічний позов
задоволено. Визнано поруку ОСОБА_4 за
договором від 21 травня 2008 року,
укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ АКБ
«Львів», такою, що припинена.

У касаційній скарзі ПАТ АКБ «Львів»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних договорів»
роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК
України припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень ч. 1 ст. 559
ЦК України порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Відповідно до п. 5.1 договору поруки від
21 травня 2008 року зміни та доповнення
умов цього договору можливі лише за
взаємною згодою сторін, яка
оформлюється у письмовій формі (а.с. 21,
зворот).

28 липня 2008 року між банком та
позичальницею укладено доповнення № 1
до кредитного договору від 21 травня 2008
року, згідно з умовами якого п. 1.5
викладено в такій редакції: «Плата за
користування кредитом встановлюється
у розмірі 19,5 % річних» (а.с. 62).

Доказів згоди поручителя на підвищення
процентні ставки до 19,5 % та оформлення
її у письмовій формі банком не надано.

Задовольняючи зустрічний позов,
апеляційний суд дійшов правильного
висновку, що підвищуючи процентну
ставку з 17,5 % до 19,5 % річних на підставі
доповнення від 27 липня 2008 року № 1,
укладеного між банком та позичальницею
до кредитного договору від 21 травня 2008
року, банк, не отримуючи на це письмової
згоди поручителя ОСОБА_4, прийняв
рішення в односторонньому порядку
змінити основне зобов'язання,
внаслідок чого збільшився обсяг
відповідальності поручителя, що є
безперечною умовою припинення поруки.

У частині задоволення позову банку
рішення суду апеляційного інстанції не
оскаржується.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення апеляційного суду
залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
Акціонерно-комерційного банку «Львів»
відхилити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 03 червня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Нагорняк В.А.,
Писана Т.О.