Справа №568/473/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 р.
м.Радивилів

Радивилівський районний суд
Рівненської області

В складі:

Головуючий суддя: Прачук
Л.І.

При секретарі судового засідання:
Дмитришин О.С.

За участю представника позивача:
ОСОБА_1

За участю представника Бугаївської
сільської ради: Пукас Л.О.

За участю відповідача:
ОСОБА_4

Та її представника адвоката:
ОСОБА_5 .

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Радивилів цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до
Бугаївської сільської ради
Радивилівського району і ОСОБА_4 про
визнання частково недійсним рішення
органу владних повноважень, Свідоцтва
про право власності на домоволодіння,
Договору дарування на нього та
визнання права власності на спадкове
майно

Встановив:

Позивач в особі його представника
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним
позовом. В обґрунтування позову
посилається на те, що позивач є
спадкоємцем за заповітом на майно
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Заявляє, що ОСОБА_7 збудував будинок в
с. Лев»ятин Радивилівського району і
проживав там разом з сім»єю -
співмешканкою ОСОБА_8 і дітьми:
позивачем ОСОБА_6 і відповідачем
ОСОБА_4, був головою господарства. При
житті ОСОБА_7 склав заповіт, за яким все
своє майно заповів позивачу, заповіт
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_9 27.03.1996 року за реєстром №689. В 2009
році ОСОБА_7 помер і відкрилася
спадщина після його смерті. Позивач
прийняв спадщину подавши заяву до
нотаріуса, де була відкрита спадкова
справа. Після прийняття спадщини
позивачу стало відомо, що на спадкове
будинковолодіння згідно рішення
Бугаївської сільської ради №219 від
22.10.2007 року було виготовлено Свідоцтво
про право власності на цивільну
дружину ОСОБА_7 - ОСОБА_8. ОСОБА_8 дане
будинковолодіння 13.12.2007 року
подарувала відповідачу ОСОБА_4. Вважає
дії відповідачів, які стосуються
оформлення права власності на
будинковолодіння на ОСОБА_8 і укладання
договору дарування будинковолодіння
між ОСОБА_8 і ОСОБА_4 незаконними, такими
що порушують права ОСОБА_7, як власника
будинковолодіння, а також права
позивача, як спадкоємця за заповітом до
майна ОСОБА_7. Просить визнати частково
недійсним рішення виконкому
Бугаївської сільської ради
Радивилівського району №219 від 22.10.2007
року «Про оформлення права власності
на об»єкт нерухомого майна та видачу
свідоцтва на ім.»я ОСОБА_8», визнати
частково недійсним ( в частині ? частини
будинковолодіння) Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно- на
будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1,
видане на ім.»я ОСОБА_8 виконавчим
комітетом Бугаївської сільської ради
12.12.2007 року та Договір дарування даного
будинковолодіння, укладений 13.12.2007 року
між ОСОБА_8 і ОСОБА_4 і посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_9 за
реєстром №1427. Просить визнати за ним
право власності на ? ідеальну частину
згаданого будинковолодіння за адресою
АДРЕСА_1, що належало ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги
підтримав в повному обсязі і дав покази
в межах заявлених позовних вимог.
Показав, що будинок будував ОСОБА_7 і
він був власником будинковолодіння,
позивач також брав участь в
будівництві спірного будинку, але в
силу обставин після повернення із
служби в збройних силах в будинку не
проживав, а поїхав на роботу в
Російську федерацію, де проживає по
даний час. Вважає, що сільська рада
незаконно оформила Свідоцтво про право
власності на будинковолодіння на
ОСОБА_8 поскільки головою двору на
протязі всіх років, починаючи з 1979 року
аж до дня смерті, був ОСОБА_7. 27.03.1996 року
ОСОБА_7 все своє майно заповів позивачу
згідно заповіту. Заявляє, що ні ОСОБА_7,
ні позивачу не було відомо про
оформлення документів про право
власності на будинковолодіння на
ОСОБА_8 і про договір дарування на
ОСОБА_4.

Представник відповідача
-Бугаївської сільської ради- Пукас Л.О.
позову не визнала. Показала, що вона
працює секретарем даної сільської
ради. Ознайомившись з документами на
будинковолодіння, які знаходяться в
сільській раді, вона вважає, що рішення
сільської ради є законним. Раніше
господарство відносилося до
суспільної групи колгоспний двір,
головою колгоспного двору, а в останні
роки - членом господарства записаного
першим - був ОСОБА_7. Однак відповідно до
Інструкції про порядок ведення по
господарських книг голова двору не
являється власником двору, а
обирається за спільною згодою всіх
членів двору. Вважає, що на оформлення
документів на ОСОБА_8 була спільна
згода всіх членів двору в т.ч. і ОСОБА_7.
Заявляє, що ОСОБА_7 було відомо про
оформлення документів на
будинковолодіння на ОСОБА_8 в 2007 році,
він дав згоду на це і він не оскаржував
дане рішення сільської ради.

Відповідач ОСОБА_4 позову також не
визнала. Показала, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 є
її батьками. Батьки спільно проживали,
але не перебували в зареєстрованому
шлюбі, бо батько перебував в шлюбі з
іншою жінкою. Власником
будинковолодіння була мати і всі
документи на будинок були оформлені на
неї. Батькові було відомо про
оформлення документів на матір, він не
заперечував проти цього. Йому також
було відомо про укладений договір
дарування будинковолодіння на
відповідача. Позивач є її рідним
братом, але вона його мало знає. В них
велика вікова різниця, він постійно
проживає в Росії, батьки тривалий час
не знали де він перебуває, не
спілкувалися з ним. Відповідач
доглядала батьків, здійснила їх
поховання. Про заповіт на ім.»я
позивача відповідачу стало відомо лише
в 2011 році, коли позивач приїхав на
Україну і вимагав від матері, щоб вона
розірвала договір дарування на
будинковолодіння. Ім»я матері по
документах «ОСОБА_8», але в селі всі її
називали «ОСОБА_8».

Представник відповідача ОСОБА_4
адвокат ОСОБА_5 позову також не визнав.
Вважає, що право на оскарження рішення
сільської ради і договору дарування
мав лише ОСОБА_7, але він цього не
зробив. Просить врахувати, що всі
документи на будинок були оформлені на
ОСОБА_8, а остання не перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 так як
він перебував у шлюбі з іншою жінкою.
Вважає, що позивач не має прав і
повноважень пред»являти даний позов, а
тому позов є безпідставним.

Приватний нотаріус ОСОБА_9
померла.

Заслухавши представника
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Бугаївської сільської
ради Пукас Л.О., відповідача ОСОБА_4 і її
представника адвоката ОСОБА_5, свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, вивчивши
письмові докази по справі, давши їм
повну, всесторонню і правову оцінку
суд знаходить, що позов до задоволення
не підлягає.

Показами свідка ОСОБА_10
встановлено, що в 2007 році вона
працювала секретарем Бугаївської
сільської ради. До неї звернулися
жителі с. Лев»ятин ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за
усною домовленістю із усною заявою про
оформлення документів на право
власності на будинковолодіння на ім.»я
ОСОБА_8. ОСОБА_7 в той час був особою
похилого віку, а тому враховуючи записи
в погосподарських книгах про осіб,
зареєстрованих в даному господарстві,
сільська рада прийшла до переконання,
що таке оформлення документів буде
законним і справедливим. Тому сільська
рада прийняла рішення про оформлення
документів на право власності на
будинковолодіння на ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_12 показав, що він в
період з 2005 року по 2010 рік працював
сільським головою Бугаївської
сільської ради. Оформленням документів
на право власності на будинковолодіння
в сільській раді займалася секретар
сільської ради. Свідок не знав ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 особисто і не пам»ятає цих осіб.
Показав, що при винесенні рішення про
оформлення права власності на
будинковолодіння виконком брав до
уваги осіб що були прописані в
будинковолодінні, хто був власником
будинковолодіння. До нього із скаргами
і заявами з приводу спірного
будинковолодіння ніхто не звертався.

Показами свідка ОСОБА_11
встановлено, що він дружить з позивачем
з дитинства. Йому відомо, що даний
будинок будували ОСОБА_7.(вітчим
позивача), ОСОБА_8.(мати позивача) і брав
посильну участь в будівництві позивач.
Після повернення з армії позивач
поїхав на заробітки в Росію де проживає
по даний час. Свідок заявляє, що в
позивача були погані відносини з
матір»ю і сестрою.

Показами свідка ОСОБА_13
встановлено, що вона проживає по
сусідству з сім»єю ОСОБА_7 в с. Лев»ятин.
Батьки проживали з дочкою ОСОБА_4, вона
здійснювала догляд за ними. ОСОБА_7 при
житті казав свідку, що вони будуть
виготовляти документи на будинок на
дочку ОСОБА_4 (тобто ОСОБА_4). Всім в
сім»ї керував ОСОБА_7, а мати, її
називали в селі «тьотя ОСОБА_8», з усім
погоджувалася .

Аналогічні покази дала свідок
ОСОБА_14.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не
перебували в зареєстрованому шлюбі, а
перебували в фактичних шлюбних
відносинах і проживали в АДРЕСА_1.
Доказів, які б спростували це, суду не
надано.

В період спільного проживання
був придбаний житловий будинок.
Власником придбаного будинку, в якому
проживала сім»я, була ОСОБА_8, що
доводиться Договором купівлі-продажу
будинку, розташованого в сільській
місцевості, укладеного між ОСОБА_18 і
ОСОБА_8 06.05.1968 року і посвідченого
Бугаївською сільською радою
Радивилівського району.

В період спільного проживання
також був збудований спірний житловий
будинок. Забудовником згідно офіційних
документів була ОСОБА_8, що доводиться
Свідоцтвом №187 на забудову садиби в
сільських населених пунктах
Української РСР виданим на підставі
рішення виконкому Червоноармійської
районної ради №379 від 14.11.1970 року, Актом
про відведення в натурі присадибної
земельної ділянки (а.с.46-48). На ім.»я
ОСОБА_8 також був укладений договір
страхування будівель та домашнього
майна громадян, що доводиться копіями
страхових свідоцтв на
будинковолодіння на ім.»я ОСОБА_8 за
1999-2001 роки(а.с.49-51).

Тому суд знаходить, що власником
житлового будинку і господарських
будівель була ОСОБА_8.

Господарство відносилося до
суспільної групи «колгоспний двір», що
встановлено з по господарських книг
Бугаївської сільської ради по с.
Лев»ятин за період 1986-2000роки (а.с.11,13). З
даних письмових доказів
(погосподарські номери №№714,774)
встановлено, що членами даного
колгоспного двору були ОСОБА_7.(голова),
ОСОБА_8.(дружина), ОСОБА_4.(дочка). В по
господарських книгах в період з 2000 року
по 2010 рік статус господарства не
визначено, а на дане господарство
відкрито особовий рахунок №780(за
2001-2005рр.), №910(за 2006-2010рр.) За першим
номером в господарстві записаний
ОСОБА_7, членами господарства записані
ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_20, ОСОБА_21.(а.с.10-15).
В по господарських книгах при
написанні імені ОСОБА_8 мають місце
виправлення імені з «ОСОБА_8» на
«ОСОБА_8».

В зв»язку з прийняттям Закону України
«Про власність» від 07.02.1991 року такий
вид спільної сумісної власності як
власність колгоспного двору була
виключена з Цивільного кодексу України
і не передбачена Законом України «Про
власність».

Суду сторонами не надано доказів про
поділ майна даного колгоспного двору
або виділ частки з майна колгоспного
двору члена цього колгоспного двору
ОСОБА_7 відповідно вимог чинного на той
час законодавства і у встановлені
законом терміни.

Після прийняття чинного ЦК України
(прийнятого 16.01.2003 року, набрав чинності
з 01.01.2004 року) згадані вище
правовідносини між членами сім»ї в
даному господарстві продовжували
існувати.

Враховуючи, що забудовником
будинковолодіння згідно документів на
забудову була ОСОБА_8, а ОСОБА_7 і ОСОБА_8
не перебували в зареєстрованому шлюбі,
доказів укладення будь-яких угод між
ними про створення спільної сумісної
власності суду не надано, а отже на
будинковолодіння не поширюється
поняття спільної сумісної власності
подружжя відповідно до вимог чинного
на той час ЦК України (в ред..1963р.) та
Кодексу про шлюб та сім»ю України.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про деякі
питання, що виникають в судовій
практиці по застосуванню Кодексу про
шлюб та сім»ю України» №6 від 15.06.1973р.
(із змінами та доповненнями від 25.12.1992
року №13) правила ст..ст.22,28,29 КУпШС не
можуть застосовуватися до спорів про
поділ майна осіб, які живуть однією
сім»єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Такі спори
мають розв»язуватись відповідно до п.1
ст.17 Закону України «Про власність» за
нормами Цивільного кодексу України про
спільну сумісну власність, якщо було
майно набуте внаслідок спільної праці
і інше не визначалось письмовою угодою
між сторонами.

Доказів виділу частки майна члена
колгоспного двору ОСОБА_7 з майна
колгоспного двору позивачем суду не
надано.

У встановленому законодавчо порядку
ОСОБА_7 при житті також не звертався з
позовом про визнання за ним права
власності на частину будинковолодіння
в с. Лев»ятин по вул.. Джерельна, 6 після
виключення з цивільного законодавства
поняття спільної власності
колгоспного двору, а також після
введення в дію чинного ЦК України.

Навпаки, з показів відповідачів і
свідків встановлено, що ОСОБА_7 при
житті в усній формі звертався із
спільною заявою з ОСОБА_8 до
Бугаївської сільської ради про
оформлення Свідоцтва про право
власності на будинковолодіння на
ОСОБА_8.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Бугаївської сільської ради
№219 від 22.10.2007 року видано Свідоцтво про
право власності на нерухоме майно, а
саме на будинковолодіння в АДРЕСА_1, на
ім.»я ОСОБА_8.(а.с.30). 13.12.2007 року ОСОБА_8
подарувала дане будинковолодіння
відповідачу ОСОБА_4 згідно договору
дарування посвідченого приватним
нотаріусом Радивилівського
нотаріального округу ОСОБА_9 за
реєстром №1427(а.с.7)

Суд не вбачає порушень вимог чинного
законодавства зі сторони виконавчого
комітету Бугаївської сільської ради
при прийнятті рішення №219 від 22.10.2007
року про оформлення права власності на
будинковолодіння на ім.»я ОСОБА_8.
Рішення прийнято відповідно до вимог
чинного законодавства на підставі
наявних документів на забудову та
володіння майном в т.ч. записів в по
господарських книгах сільської ради.
Написання в деяких документах імені
ОСОБА_8 як «ОСОБА_8» суд вважає
допущеною помилкою при написанні імені
в зв»язку з співзвучністю імен
«ОСОБА_8»-«ОСОБА_8»

ОСОБА_7 в період з 22.10.2007 року до дня
своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року також не
оскаржував рішення виконкому
Бугаївської сільської ради №219 від
22.10.2007 року про оформлення права
власності на будинковолодіння на
ОСОБА_8 та договір дарування цього
будинковолодіння на відповідача
ОСОБА_4 від 13.12.2007 року, що посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_9 за
реєстром №1427. Що на думку суду доводить
покази відповідачів, що свідоцтво про
право власності виготовлялося
відповідно до спільної волі всіх
членів сім»ї і даного господарства, а
отже і волі ОСОБА_7.

В судовому засіданні позивачем не
доведено, що при винесенні
оскаржуваного рішення виконкому
Бугаївської сільської ради і
виготовленні правовстановлюючих
документів на будинковолодіння та
укладенні договору дарування
будинковолодіння порушено його права.

Посилання позивача на незаконність
згаданого рішення і
правовстановлюючих документів на
будинковолодіння не заслуговують на
увагу в зв»язку з наступним:

Позивач посилається на заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Радивилівської державної нотаріальної
контори 27.03.1996 року за реєстром №689, за
яким ОСОБА_7 заповів ОСОБА_6 все майно де
б воно не знаходилося і з чого б не
складалося, і, взагалі, все те, що буде
йому належати на день його смерті.
Конкретного майна в заповіті не
зазначено(а.с.5).

Доказів належності ОСОБА_7 будь-якого
майна на день його смерті позивач суду
не надав.

Право звертатися з позовом до суду про
визнання за ним права власності на
частину майна в спірному
будинковолодінні мав ОСОБА_7. Однак з
таким позовом ОСОБА_7 при житті до суду
не звертався.

Відповідно до норм ЦК України (в ред..1963
року) спадщина в колгоспному дворі
відкривалася після смерті останнього
члена колгоспного двору. Складання
заповіту членом колгоспного двору без
виділу його частки в майні колгоспного
двору в натурі не тягне за собою жодних
юридичних наслідків.

Позивач також не надав суду доказів
належності ОСОБА_7 права власності на
частину будинковолодіння як одному з
подружжя. Вимагати визнання за ОСОБА_7
права власності на частину майна
позивач не має законних підстав,
оскільки таке право мав лише померлий,
якщо вважав, що його право порушено.

Відповідно до ст..392 ЦК України власник
майна може пред»явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою. Право спадкоємця на
звернення з таким позов чинним
законодавством не передбачено.

Відповідно до ст..60ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів в судовому засіданні
законність і обґрунтованість своїх
вимог.

Керуючись
ст..ст.16,215,217,328,717-720,1216,1217,1218,1222, 1268
Цивільного кодесу України, ст..59 Закону
України «Про місцеве самоврядування»,
ст..ст.10,11,62,212,213 ЦПК України суд

В и р і ш и в:

ОСОБА_6 відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Радивилівський районний суд
шляхом подання в 10-денний строк
апеляційної скарги.

При неподанні в 10-денний строк
апеляційної скарги рішення набирає
законної сили по закінченню цього
строку, а при поданні апеляційної
скарги рішення набирає законної сили
по закінченню розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлено
19.09.2014 року.