Справа № 459/710/14
Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/4054/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника відповідача
Кошевого А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду м. Львова від 06 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків внаслідок
професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено частково. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_3 10
000грн моральної шкоди спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржило Відділення
виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді в
собі начальника Р.Сташкевича. В
апеляційній скарзі зазначає, що вважає
рішення таким, що ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Судом не взято до уваги, що
відповідно до п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд проводить
виплати по відшкодуванню моральної
шкоди за наявності факту заподіяння
цієї шкоди. П.3 ст.34 даного Закону
передбачено, що моральна шкода
відшкодовується на підставі заяви
потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної шкоди та за
поданням відповідного висновку
медичних органів. Зазначає, що довідка
МСЕК про відсоток стійкої втрати
працездатності є тільки підставою для
розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Вказує на те, що
позивачем не надано жодних медичних
документів, які підтверджували
наявність факту спричинення йому
моральної шкоди, а саме підтверджували
перенесений стрес чи депресію, в
результаті отриманого ушкодження
здоров'я. Суд не врахував того, що під
час прийому на роботу позивачу було
відомо про шкідливі та небезпечні
умови праці та її наслідки, однак
останній продовжував працювати, що
призвело до стійкої втрати
працездатності. Крім цього, вважає, що
суд не врахував того, що у позивача
часткова втрата професійної
працездатності у професії, яка
викликала професійне захворювання ,
однак він може працювати по інших
професіях, які не пов»язані з впливом
шкідливих факторів, що ним і було
зроблено, оскільки згідно з записами в
трудовій книжці 13.06.2007 року позивач
був прийнятий на роботу у ТзОВ
«В-Меблі» підсобним робітником.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю -
доповідача,пояснення представника
відповідача Кошевого А.Л. на
підтримання доводів апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач з 21 липня 1980
року по 01 березня 1995 року працював в
шахті №8
«Великомостівська-Комсомольська»
виробничого об»єднання
«Укрзахідвугілля», а з 18.04.1995 року по 15
квітня 2002 року на шахті №8
«Великомостівська» з якої був
звільнений за ст.40 п.2 КЗпП України у
зв»язку з виявленою невідповідністю
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров»я, що перешкоджає продовженню
даної роботи. (а.с.5-7).

Згідно з витягами медичних книжок
ОСОБА_3 неодноразово перебував на
стаціонарному лікуванні (а.с.9-11,16-20,25-30).

Актом розслідування професійного
захворювання від 1 квітня 2002 року
встановлено, що позивач отримав
професійне захворювання внаслідок
шкідливих умов праці (а.с.12-13).

Відповідно до довідки №007091, виданої
Обласною МСЕК №3 ОСОБА_3 встановлено
ІІІ групу інвалідності та визначено, що
ступінь втрати професійної
працездатності становить 50% (а.с.14,14
зворот).

26.04.2005 року позивачу встановлено ІІІ
групу інвалідності внаслідок
отриманого професійного захворювання
та зазначено, що йому рекомендовано
санаторно-курортне лікування. Крім
цього, визначено, що втрата
професійної працездатності позивача
становить 55% (а.с.14,14 зворот).

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ "Про охорону
праці" відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно п. п. "є" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ "Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності" до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 "Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
роз'яснено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях,яких
фізична особа зазнала у зв»язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що шкоду здоров'ю позивача було
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці на протязі 22
років, де він втратив 55 % професійної
працездатності, та внаслідок цього
став інвалідом третьої групи. Дані
обставини призвели до втрати ним
нормальних життєвих зв'язків та
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, чим йому і
заподіяно моральну шкоду.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням конституційної
значимості здоров'я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, положень ст. 23
ЦК України, роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 року №4 (з наступними змінами)
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" висновки суду щодо розміру
відшкодування моральної шкоди в повній
мірі відповідають обставинам справи і
є обґрунтованими.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що
позивач не довів факту заподіяння
моральної шкоди, оскільки матеріали
справи містять ряд доказів, які
підтверджують про погіршення стану
здоров»я позивача, підтвердження про
втрату професійної працездатності,
отримання інвалідності, що свідчить
про те, що позивач внаслідок хвороб, які
в нього виникли в результаті шкідливих
умов праці, терпить фізичний біль, а
відтак переживає моральні страждання.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, судом
правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України в м.
Червонограді відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 06 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.