АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 31 липня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
майном та відшкодування матеріальної
шкоди

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач звернувся в
суд із позовом до відповідача про
усунення перешкод у користуванні
майном та відшкодування матеріальної
шкоди.

У мотивування вимог посилався на те, що
відповідно до договору купівлі-продажу
торгівельного кіоску (павільйону)
укладеного 31.07.2012 року між ОСОБА_4 та
ним, посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 (договір зареєстровано в
реєстрі за №1298), він купив у продавця
торгівельний кіоск (павільйон) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 за 89470
грн.

26.10.2012 року було виявлено, що у
торгівельному кіоску, належному йому
на праві власності знаходяться
сторонні особи, які незаконно
користуються спірним приміщенням,
здійснюючи у ньому підприємницьку
діяльність, торгівлю продуктами
харчування та алкогольними виробами
тощо. На вимогу повідомити щодо підстав
для перебування у кіоску та здійснення
торгівлі, надання документів, що
підтверджують право власності,
користування торгівельним кіоском
було відмовлено, лише повідомлено про
те, що торгівельним кіоском вони
користується, як родичі приватного
підприємця ОСОБА_2 Вимоги про
звільнення торгівельного кіоску
залишилися без реагування.

26.10.2012 року до Дніпровського РУГУ МВС
України у м. Києві ним подано заяву про
порушення кримінальної справи по факту
скоєння злочинів, передбачених
статтями 190, 192 Кримінального кодексу
України (шахрайство чи заподіяння
майнової шкоди шляхом обману або
зловживання довірою, що привели до
завдання йому шкоди в особливо
великому розмірі).

Вважав, що своїми протиправними діями
відповідач та інші особи фактично
перешкоджають реалізувати належне
йому право власності (володіння,
користування, розпорядження) на спірне
приміщення та здійснювати
підприємницьку діяльність.

Крім того, незаконними діями
відповідач та інші особи завдали йому
матеріальну шкоду (збитки) в розмірі
144000 грн., оскільки середня ринкова
вартість оренди торгівельного кіоску
на місяць може складати приблизно 6000
грн., а з серпня 2012 року по липень 2014
року він не мав змоги здавати в оренду
торгівельний кіоск.

Враховуючи наведене та з урахуванням
усіх уточнень просив суд: зобов'язати
відповідача та інших осіб не чинити
йому перешкоди у користуванні
торгівельним кіоском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що
розташований за адресою: АДРЕСА_1;
заборонити відповідачу та іншим особам
(за винятком його або осіб, які мають на
це письмову згоду останнього, або
укладені з ним відповідні договори)
користуватися зазначеним торгівельним
кіоском (павільйоном) з модульних
елементів заводського виготовлення
(розміром 6,5х3,0 м), а саме здійснювати у
ньому підприємницьку діяльність
(роздрібну торгівлю), як такому, що не
мають для цього правових підстав
(документів, що підтверджують право
власності, або існування договірних
(орендних чи суборендних) відносин з
ОСОБА_4 та ним для здійснення у
торгівельному павільйоні торгівлі);
зобов'язати відповідача та інших осіб
не чинити (усунути) йому перешкоди у
користуванні торгівельним кіоском
(павільйоном) з модульних елементів
заводського виготовлення (розміром
6,5х3,0 м); зобов'язати відповідача та
інших осіб звільнити торгівельний
кіоск (павільйон) з модульних елементів
заводського виготовлення (розміром
6,5х3,0 м), оскільки відповідач та інші
особи здійснили самовільне захоплення
кіоску без належних для цього правових
підстав (документів, що підтверджують
право власності, або існування
договірних (орендних чи суборендних)
відносин з ОСОБА_4 та ним; стягнути з
відповідача на його користь
матеріальну шкоду, завдану
позбавленням права на отримання
прибутку, шляхом незаконного
користування торгівельним кіоском у
розмірі 144000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 31 липня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов»язано ОСОБА_2 не чинити (усунути)
перешкоди ОСОБА_3 у користуванні
торгівельним кіоском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5x3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1298.

Заборонено ОСОБА_2 користуватися
торгівельним кіоском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5x3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1298.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити
торгівельний кіоск (павільйон) з
модульних елементів заводського
виготовлення ( розміром 6,5x3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1298.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в розмірі 144000 грн. 00
коп., завдану позбавленням ОСОБА_3
можливості отримання прибутку у
зв»язку незаконним користуванням
торгівельним куском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5x3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі за №1298.

В іншій частині позов залишено без
задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1429
грн. 40 коп. судового збору та на користь
держави 240 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що 12.02.2010 року він придбав
спірний кіоск в ОСОБА_6, за що сплатив
останньому 10000 грн. та уклав з ним
договір оренди земельної ділянки.

Обставини укладення договорів між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_4 та ОСОБА_3
судом не досліджувались. Жодного
доказу фактичної сплати грошових
коштів ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суду не
надано.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з їх
доведеності та обґрунтованості.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можливо з огляду на таке.

Судом встановлено, що 15.02.2010 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу рухомого майна -
торгівельного кіоску, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
та зареєстрований в реєстрі за № 482 за
умовами якого ОСОБА_6 продав ОСОБА_4
торгівельний кіоск з модульних
елементів заводського виготовлення
(розміром 6,5х3,0 м), що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 11).

31.07.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
укладено договір купівлі - продажу
торгівельного кіоска (павільйона),
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за № 1295, за умовами якого
ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 торгівельний
кіоск з модульних елементів
заводського виготовлення (розміром
6,5х3,0 м), що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 12).

Відносно спірного торгівельного
кіоска (павільйона), який розміщений за
адресою: АДРЕСА_1, договір купівлі -
продажу від 31.07.2012 року був укладений
останнім, інші правочини щодо спірного
кіоска не вчинялися.

Договір купівлі - продажу від 31.07.2012
року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не
оспорювався та не визнаний судом
недійсним.

Безпідставним є посилання відповідача
на те, що саме він є власником спірного
кіоску, оскільки 12.02.2010 року придбав
кіоск в ОСОБА_6, за що сплатив
останньому 10000 грн. та уклав з ним
договір оренди земельної ділянки, так
як жодного доказу на підтвердження
факту укладення даного договору
купівлі-продажу та передачі коштів на
його виконання, як того вимагає ст.60 ЦПК
України, не надано.

За таких обставин, суд дійшов вірного
висновку про належність зазначеного
торгівельного кіоска на праві
власності позивачу.

Звертаючись в суд з даним позовом
ОСОБА_3 посилався на те, що своїми
протиправними діями відповідач
фактично перешкоджає реалізувати
належне йому право власності на спірне
приміщення, тому на підставі
ст.ст.16,319,321,391,386 ЦК України просив суд
зобов'язати відповідача та інших осіб
не чинити йому перешкоди у
користуванні торгівельним кіоском;
заборонити відповідачу та іншим особам
користуватися зазначеним торгівельним
кіоском, а саме здійснювати у ньому
підприємницьку діяльність (роздрібну
торгівлю); зобов'язати відповідача та
інших осіб не чинити (усунути) йому
перешкоди у користуванні торгівельним
кіоском; зобов'язати відповідача та
інших осіб звільнити торгівельний
кіоск.

Таким чином, предметом спору є
торгівельний кіоск (павільйон) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що є
рухомим майном, оскільки є тимчасовим,
а не капітального типу та не підлягає
державній реєстрації на відміну від
об'єктів нерухомого майна.

Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Також ч.2 даної статті визначено
способи захисту цивільних прав та
інтересів.

Відповідно до положень норм статей
16,391,386 ЦК власник вправі звернутися до
суду з вимогою про захист порушеного
права будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який враховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Цивільним законодавством передбачено
два основних види позовів: негаторний
позов - це позов про захист права
власності від порушень, не пов'язаних
із позбавленням володіння, до яких
відноситься позов про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, та віндикаційний позов - це
позов неволодіючого власника про
витребування майна від володіючого не
власника, до яких відноситься позов про
витребування майна із чужого
незаконного володіння.

Разом з тим, як встановлено судом
власником спірного торгівельного
кіоску є ОСОБА_3

Сторонами у справі не заперечувалось,
що спірним торгівельним кіоском
користується відповідач.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_3 є
власником майна - торгівельного кіоска
(павільйону) з модульних елементів
заводського виготовлення (розміром
6,5х3,0 м), який на момент подання позову
не володіє цим майном, а відповідач
ОСОБА_2 фактично володіє майном -
торгівельним кіоском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5х3,0 м) без
підстав, передбачених законом чи
договором, тому в даному випадку
способом, що є адекватним змісту
порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право є
витребування майна із чужого
незаконного володіння, а не усунення
перешкод у здійсненні права
користування майном.

Крім того, захищаючи порушене право
власності позивача в обраний ним
спосіб, а саме шляхом усунення перешкод
у користуванні торгівельним кіоском,
що розташований по АДРЕСА_1 суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
задовольнивши позов саме в такий
спосіб, суд фактично вирішив питання
щодо користування земельною ділянкою,
яка є необхідною для обслуговування
спірного торгівельного кіоску,
оскільки в суді першої та апеляційної
інстанцій представники позивача та
відповідача зауважили, що договір
оренди на земельну ділянку, належну
Київській міській раді, не укладений на
даний час жодною із сторін у справі.

Враховуючи те, що позивачем обрано
невірний спосіб захисту порушеного
права, тому суд дійшов хибного висновку
про задоволення позову про усунення
перешкод у користуванні майном шляхом
зобов»язання ОСОБА_2 не чинити (усунути)
перешкоди ОСОБА_3 у користуванні
торгівельним кіоском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5x3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1;
заборони ОСОБА_2 користуватися
торгівельним кіоском та зобов'язання
ОСОБА_2 звільнити спірний торгівельний
кіоск й рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
зазначених вимог.

Також колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовної вимоги про
відшкодування майнової шкоди, виходячи
з наступного.

Майнова шкода в розмірі 144000 грн.
обґрунтована позивачем позбавленням
його можливості отримання прибутку за
період з 01 серпня 2012 року по липень 2014
року шляхом незаконного користування
торгівельним кіоском та здійснення
підприємницької діяльності
відповідачем.

Тобто фактично позивач просить
відшкодувати збитки у формі упущеної
вигоди.

Згідно п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

У силу 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Розмір упущеної вигоди обґрунтований
на підставі висновку звіту про
незалежну оцінку майна, а саме
торгівельного кіоска (павільйону), що
розташований у АДРЕСА_1 проведений
незалежним оцінювачем ТОВ
«Міжрегіональна агенція незалежної
оцінки» ОСОБА_8 про незалежну оцінку
оренди вищевказаного майна
встановлено, що величина орендної
плати торгівельного кіоска
(павільйону) за 1 місяць, за період з 1
серпня 2012 року по липень 2014 року станом
на 11.07.2014 року становить 6000,00 грн. (т.2
а.с.10-17).

Задовольняючи позов в цій частині, суд
першої інстанції не звернув уваги на
те, що позивач є лише власником малої
архітектурної форми.

Договору оренди земельної ділянки між
ним та Київською міською радою не
укладено, інші дозвільні документи на
проведення підприємницької діяльності
в спірному кіоску позивачу також не
видавались.

Жодних доказів, які б свідчили про те,
що позивач мав реальну можливість
здати саму малу архітектурну форму в
оренду, проте з вини відповідача це не
відбулося.

Крім того, ОСОБА_3 і не порушував
питання про витребування малої
архітектурної форми у відповідача чи
інших осіб, які ним користувалися.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позивачем не доведено
наявність упущеної вигоди за цей
період, тому вимога про стягнення
упущеної вигоди задоволенню не
підлягає, а рішення в цій частині також
підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасування рішення суду в частині
задоволених вимог та ухвалення в цій
частині нового рішення про відмову в їх
задоволенні.

Рішення суду в частині відмови в
задоволені вимог до інших невизначених
осіб відповідає вимогам закону і в цій
частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 16,22,386,388,391ЦК України,
ст.ст. 303, 304,307,309, 313, 314,316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 31 липня 2014 року скасувати в
частині :

Зобов»язання ОСОБА_2 не чинити (усунути)
перешкоди ОСОБА_3 у користуванні
торгівельним кіоском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5x3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1298.

Заборони ОСОБА_2 користуватися
торгівельним кіоском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5x3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1298.

Зобов'язання ОСОБА_2 звільнити
торгівельний кіоск (павільйон) з
модульних елементів заводського
виготовлення ( розміром 6,5x3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1298.

Стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
матеріальної шкоди в розмірі 144000 грн. 00
коп., завданої позбавленням ОСОБА_3
можливості отримання прибутку у
зв»язку з незаконним користуванням
торгівельним куском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5x3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі за №1298.

Стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1429
грн. 40 коп. судового збору та на користь
держави 240 грн. 00 коп. судового збору.

Ухвалити в цій частині нове рішення .

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
майном та відшкодування матеріальної
шкоди відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: