МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2014 р.
Справа № 370/1904/14-ц

Макарівський районний суд Київської
області в складі:

головуючого судді Оберемко В.О.

при секретарі Гребінській Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Макарів
Київської області цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів в твердій грошовій сумі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 (далі -
відповідач) в якому просила стягнути з
останнього аліменти на утримання їх
малолітньої дитини у твердій грошовій
сумі в розмірі 1500грн. щомісячно
починаючи з дня пред'явлення позову до
досягнення нею повноліття, але не менше
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку та аліменти на її
утримання в розмірі 500 грн. щомісячно
починаючи з дня пред'явлення позову до
досягнення дитиною трирічного віку
посилаючись на те, що з відповідчем
перебуває у шлюбі, від якого мають
дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає разом з позивачем та
знаходиться на повному її утриманні..
На даний час позивач не працює,
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, інших джерел доходів не має.
Відповідач займається підприємницької
діяльністю, зареєстрований як фізична
особа -підприємець, перебуває на
спрощеній системі оподаткування, має
нерегулярний і мінливий дохід, який
іноді отримує у вигляді натуральної
оплати або послугами, проте ухиляється
від виконання батьківських обов'язків,
тому за захистом своїх прав вимушена
звернутись до суду.

В судове засідання позивач не прибула,
згідно поданої письмової заяви позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити, проти заочного розгляду
справи не заперечила.

Відповідач належним чином
повідомлений про день та час розгляду
справу в судове засідання не прибув,
згідно поданої письмової заяви позов
не визнав, згідно поданого заперечення
на позов, визнав позов в частині
стягнення з нього аліментів на
утримання малолітнього сина в розмірі
500 грн. щомісячно.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

З 10.09.2011 року сторони перебувають у
шлюбі (підтверджується свідоцтвом про
шлюб серії НОМЕР_2 від 10.09.2011 року, а.с.4).

Від даного шлюбу мають малолітню
дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
(підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 від 09.04.2013 року,
а.с.5), яка проживає разом з позивачем та
знаходиться на її утриманні
(підтверджується довідкою ЖБК «Льонок»
№39 від 29.07.2014 року, а.с.6).

На даний час позивач не працює,
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку (підтверджується наказом №03/05-СВ-13
ДП «Оріфлейм Косметікс Україна», а.с.9).

Як зазначає позивач, відповідач
займається підприємницької
діяльністю, зареєстрований як фізична
особа -підприємець, має певні доходи,
проте ухиляється від виконання
батьківських обов'язків.

Відповідно до письмових матеріалів
справи відповідач ОСОБА_2, як фізична
особа -підприємець відповідно до
витягу з інформаційно - ресурсного
центру станом на 28.07.2014 року в процесі
припинення підприємницької
діяльності, банкрутства -не перебуває
(підтверджується відповідним витягом,
а.с.7, 8).

Згідно поданого відповідачем
заперечення на позов, останній позов в
частині стягнення з нього аліментів на
утримання малолітнього сина визнав
частково в сумі 500 грн., в іншій частині,
а саме: стягнення з нього аліментів на
утримання дружини у вказаній нею сумі
не визнав, зазначив, з посиланням на
ч.ч.2-4 ст.75 СК України, що позивач не є
непрацездатною особою в розуміння
вимог вказаної статті, а також те, що
позивач не надає суду підтвердження
того, що її дохід менший встановленого
законом прожиткового мінімуму на
місяць. Крім того, зауважив, що на даний
час позивачка мешкає зі своїми
батьками, які можуть мати достатній
дохід та фінансово підтримувати
позивача.

Зазначив, що не має можливості
сплачувати аліменти на утримання
дружини, так як з 2010 року ні де не
працює, про що свідчать відповідні
записи у трудовій книжці, при цьому,
вказує, з посиланням на довідку
Макарівського відділення ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області №634/10/17-0
від 02.09.2014 року проте, що ним протягом
останніх восьми місяців 2014 року
задекларовано дохід у вигляді виручки
від реалізації товарів (робіт, послуг) в
сумі 45400 грн. (підтверджується
відповідною копією Книги №2 обліку
доходів та довідкою Ірпінської ОДПІ
№634/10/17-о від 02.09.2014 року), які надійшли
протягом січня - квітня поточного року.
Протягом останніх декількох місяців
замовлень від клієнтів не отримував.
Просив взяти до уваги ту обставину, що
не зважаючи на погіршеня відносин з
дружиною та припинення спільного
проживання надавав матеріальну
допомогу на утримання дитини, зокрема
купував дитяче харчування, засоби
гігієни, одяг та інші речі, що
підтверджується копіями товарних
чеків від 08.08.2014 року, 20.08.2014 року, копією
фіскального чеку від 29.07.2014 року.

Попри викладене, суд критично
відноситься до твердження відповідача,
як на підставу своїх заперечень проти
позову, про те, що позивач в силу вимог
ч.ч.2-4 ст.75 СК України не є
непрацездатною особою, оскільки
відповідно до роз'яснення Міністерста
юстиції України щодо втрати
працездатності, поняття втрата
працездатності на нормативному рівні
не визначається, але аналіз правових
норм дозволяє дійти висновку, що втрата
працездатності може бути постійна і
тимчасова.

Під тимчасовою втратою працездатності
розуміють неспроможність особи
виконувати свою трудові обов'язки
внаслідок короткотривалих обставин
об'єктивного характеру. Тимчасова
непрацездатність може бути спричинена:
фізичною нездатністю особи
здійснювати трудову діяльність
(хвороба, травма, вагітність та пологи);
неможливістю працювати у зв'язку із
необхідністю здійснювати догляд за
іншим членом сім'ї (хворою дитиною;
хворим членом сім'ї; за дитиною до трьох
років; за дитиною до досягнення трьох
річного віку або дитиною-інвалідом до 16
років у разі хвороби матері або іншої
особи, яка доглядає за цією дитиною) та
неможливістю працювати у зв'язку із
настанням обставин, спричинених діями
державних органів (карантин,
накладений органами
санітарно-епідеміологічної служби).

Крім того, суд також критично
відноситься й до твердження
відповідача проте, що на даний час
позивачка мешкає з своїми батьками, які
можуть мати достатній дохід та
фінансово підтримувати позивача,
оскільки сторони перебувають в
зареєстрованому шлюбі, як наслідок, в
силу вимог ст. 75 СК України, позивач має
право на утримання, як той з подружжя,
який є непрацездатним, саме від
відповідача та незалежно від доходів
інших членів сім'ї позивача.

Крім того, суд також критично ставиться
й до викладеного в запереченні на позов
твердженні відповідача проте, що
останній надавав матеріальну допомогу
на утримання дитини, зокрема купував
дитяче харчування, засоби гігієни, одяг
та інші речі, що підтвердив копіями
товарних чеків від 08.08.2014 року, 20.08.2014
року, копією фіскального чеку від 29.07.2014
року, оскільки надані копії товарних
чеків не є належними і допустими
доказами в розуміннні вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України, так як лише констатують
факт придбання певного виду товару
проте не підтверджують його передання
дружині чи малолітньому сину
відповідача, а надана відповідачем
копія фіскального чеку взагалі не
читаєма.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом та ст.61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

На підставі зазначеного, аналізуючи
зібрані по справі докази в їх
сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому досліджені наявних у
справі доказів, суд приходить до
висновку щодо часткового задоволення
позовних вимог, оскільки відповідно до
ст. ст. 180, 181,182, 185 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька або у твердій грошовій
сумі або у натуральній формі, при
визначені розміру аліментів суд
враховує стан здоров»я і матеріальне
становище дітей, стан здоров»я і
матеріальне становище платника
аліментів.

Одночасно, відповідно до ч. 1 ст. 80
Сімейного кодексу України, аліменти
присуджуються одному з подружжя у
частці від заробітку (доходу) другого з
подружжя і (або) у твердій грошовій
сумі.

Крім того, відповідно до абзацу 1 п. 17
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15 травня 2006 року, за відсутності
домовленості між батьками про сплату
аліментів на дитину той із них, з ким
вона проживає, вправі звернутися до
суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3
ст. 181 СК аліменти на дитину
присуджуються в частці від заробітку
(доходу) її матері, батька (ст. 183 цього
Кодексу) або в твердій грошовій сумі
(ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно.

При цьому, відповідно до абзацу 3 п. 17
тієї ж постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи
питання щодо розміру аліментів, суд
повинен ураховувати: стан здоров'я,
матеріальне становище дитини і
платника аліментів; наявність в
останнього інших неповнолітніх дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, повнолітніх дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи стан здоров'я, матеріальне
становище дитини і платника аліментів,
розмір отриманого доходу відповідачем
протягом останніх восьми місяців 2014
року та інші обставини, що мають
істотне значення для справи, суд
приходить до висновку, що розмір
аліментів, який необхідно встановити
на користь позивача по справі на
утримання малолітнього сина має
сплачуватись у твердій грошовій сумі в
розмірі 1000 грн. щомісячно але не менше
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку починаючи
з дня подачі позову і до досягнення
дитиною повноліття та на утримання
непрацездатної дружини в розмірі 500
грн. щомісячно.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК
України підлягають стягненню з
відповідача на користь держави
пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 80, 180, 182, 184 -185 СК
України, Постанови Пленуму Верховного
суду України № 3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів» від 15 травня 2006 року, ст.ст.
15, 60, 79, 88, 174, 207, 212-215, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
зареєстрований по АДРЕСА_2 на користь
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, що проживає в
АДРЕСА_1 на утримання сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_6p;р.н., аліменти у розмірі 1000
(однієї тисячі) гривень щомісячно
починаючи з 01.08.2014 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
зареєстрований по АДРЕСА_2 на користь
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, що проживає в
АДРЕСА_1 на її утримання аліменти у
розмірі 500 (пятсот) гривень щомісячно
починаючи з 01.08.2014 року і до досягнення
дитиною трирічного віку, тобто
ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
пропорційно до задоволених вимог 162
гривні 40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Макарівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засідання під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на його
перегляд після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Оберемко