Провадження : 22ц/790/5803/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 2-644/2311/14
Доповідач - Шевченко
Категорія : житлове.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

судів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 09 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,
третя особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням, -

В С Т
А Н О В И Л А :

В березні 2014 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням, посилаючись на те, що
відповідно договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, йому на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1 але на
теперішній час у цій квартирі
залишається зареєстрована ОСОБА_4,
відповідачка по справі. Ця обставина
заважає йому, як власнику,
користуватися та розпоряджатися
власністю на свій розсуд.

Крім того, на зареєстровану, але
не проживаючу у квартирі відповідачку,
нараховуються комунальні платежі.

Представник відповідача проти
позову заперечував, пояснивши, що
колишній власник квартири (чоловік
відповідачки) створив умови, за якими
ОСОБА_4 не мала можливості перебувати в
цій квартирі і покинула її не за
власним бажанням, хоча рішенням
Орджонікідзевчського районного суду м.
Харкова від 05 липня 2013 року ОСОБА_6 було
зобов'язано не чинити перешкоди у
користуванні та проживанні ОСОБА_4 в
спірній квартирі.

Третя особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 надала суду заяву про
розгляд справи за її відсутністю.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 09 липня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

В обгрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
слухання справи, не перешкоджає
розглядові справи.

З урахуванням вимог
процесуального закону та належного
повідомлення учасників процесу про
слухання справи, колегія суддів
вважала за можливе розглянути справу
за відсутності ОСОБА_3 та його
представника, оскільки будь-яких
доказів на підтвердження повторної
неявки ОСОБА_3 до апеляційного суду не
надано. Виходячи з вимог частини 3
статті 27 ЦПК України щодо
неприпустимості зловживання сторонами
своїми процесуальними правами, статті
303-1 ЦПК України щодо строку розгляду
апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо
строків процесуальних дій, а також
зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала неявку
сторін в судове засідання такою, що не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що сторонами були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія підстав для задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_3 не вбачає,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 10 січня 2014 року, належить
двокімнатна ізольована квартира №29
будинку №57 по вул. 2-ї П'ятирічки в м.
Харкові (а.с.4).

Вказана квартира придбана ним у
ОСОБА_6 і за умовами п.9 договору
купівлі-продажу ОСОБА_6 та інші особи, в
тому числі неповнолітні та малолітні,
які проживають або знаходяться за його
згодою в проданій квартирі, в тому
числі ОСОБА_4, зобов'язані звільнити
квартиру і знятися з реєстраційного
обміну.

Із матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_6 і ОСОБА_4 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 30.06.2006 р. по
19.09.2012 р. і після придбання ОСОБА_6
квартири 21 грудня 2007 року за договором
купівлі-продажу, ОСОБА_4, як член його
сім'ї, за згодою ОСОБА_7, поселилася і
зареєструвалась в спірній квартирі.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 05.07.2013
року ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні
позову про визнання права власності
на ? частину квартири в порядку поділу
спільного майна подружжя з тих підстав,
що квартиру ОСОБА_6 придбано за власні
кошти в період шлюбу. Цим же рішенням
суд зобов'язав ОСОБА_6 не чинити
перешкоди ОСОБА_4 у користуванні
квартирою та проживанні (а.с.41-45).

Ухвалою Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 20 червня
2014 року роз'яснено вказане рішення і
зазначено, що для ОСОБА_4 встановлено
сервітут, речове право на користування
спірною квартирою (а.с.64).

Вказані судові рішення набрали
законної сили.

07 липня 2014 року на підставі цих
судових рішень Державним реєстром
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію іншого речового права за
ОСОБА_4 зареєстровано право
користування спірною квартирою (а.с.65).

Отже, у ОСОБА_4 виникло право
користування квартирою (сервітут) на
підставі рішення суду, що відповідає
вимогам ч.1 ст. 402 ЦК України.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позову, суд обґрунтовано виходив з
того, що відповідно до ч.6 ст.403 ЦК
України, сервітут зберігає чинність у
разі переходу до інших осіб права
власності на майно, щодо якого він
встановлений.

Посилання позивача на ту
обставину, що на момент укладання
договору купівлі-продажу квартири
йому, як покупцю, не було відомо про
встановлення сервітуту за
відсутності його реєстрації в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію іншого
речового права, обов'язковість якої,
відповідно до п.3 ст.3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
пов'язується з моментом виникнення
права на нерухоме майно, не
відповідають обставинам справи,
оскільки ним не оспорюється дійсність
договору купівлі-продажу і не
ставиться питання про його розірвання.
В той же час, згідно ст.2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесення до
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Таким чином реєстрація речового
права - це не виникнення самого права, а
його визнання і підтвердження.

Виходячи з того, що право
користування квартирою виникло у
ОСОБА_4 на підставі судових рішень, то
від дня набрання ними законної сили,
відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України, вони
є обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Більш того, позовні вимоги ОСОБА_3
про визнання відповідачки такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням з підстав, передбачених ст.
405 ЦК України взаємовиключають його
посилання на те, що на момент укладання
ним договору купівлі-продажу сервітут
не існував за відсутності його
державної реєстрації.

Встановивши наявність у ОСОБА_4
права на проживання у спірній квартирі
після зміни її власника (сервітуту) ,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання її
такою, що втратила право користування
квартирою.

Так, згідно ч.2 ст.405 ЦК України,
член сім'ї власника житла витрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Позивачем не надано, відповідно
до ст. 60 ЦПК України, доказів на
підтвердження своїх вимог.

Поважність причин не проживання
відповідачки у спірній квартирі з
підстав неприязних стосунків між нею
та попереднім власником ОСОБА_6
підтверджується рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 05 липня 2013 року, що набрало
законної сили, і ці обставини,
відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
доказуванню не підлягають.

Після зміни власника квартири, 10
січня 2014 року, до подання покупцем
ОСОБА_3 позовної заяви (13 березня 2014
року) не сплинув річний термін,
передбачений ч.2 ст. 405 ЦК України, за
наявності якого ОСОБА_4 могла бути
визнана такою, що втратила право
користування квартирою.

З огляду на наведене, ні підставі
ст. 308 ЦПК України, судова колегія
відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_3 і
залишає рішення без зміни як таке, що
ухвалене судом першої інстанції з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, висновки якого
не спростовуються доводами
апеляційної скарги.

З огляду на викладене, керуючись
ст.ст.303, 304, 308, 313, 314 ЦПК України, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 09 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

Головуючий :

Судді :