Справа № 712/7371/14ц
Провадження № 2/712/1814/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді
- ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі -
ТКАЧ А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на будівельні
матеріали в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
позовом до відповідачів про визнання
права власності на будівельні
матеріали в порядку спадкування,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
власниками будинковолодіння
збудованого в 1958 році за адресою
АДРЕСА_1 були її батьки ОСОБА_6 та
ОСОБА_7. У 1971-1973 роках ними були зроблені
відповідні прибудови до вказаного
будинковолодіння, а саме: житлова
прибудова літ. А1-1 (приміщення № 2-2,
площею 19.3 кв.м. та прибудова літ. а1
(приміщення №2-1, площею 5.9 кв.м). У 1985
році батьками здійснено прибудову літ.
АІІІ-1 (приміщення № 2-4, площею 11.7 кв.м.,
№ 2-5 площею 3.2 кв.м, № 2-6, площею 11.7 кв.м.)
та гараж літ. Д. Будівництво зазначених
прибудов було завершено її батьками.
Однак, введення в експлуатацію вони в
той час не здійснили, тобто вказані
прибудови залишились самочинними, а
тому згідно законодавства зазначене
майно є будівельними матеріалами.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батько ОСОБА_6
помер. Згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від 18 травня 1987
року, його спадкоємцями стали в рівних
долях його дружина ОСОБА_7, проживаюча
на той час у АДРЕСА_2 та його діти ОСОБА_8
та вона, що проживали там же. У 1987 році,
її матір, як власницю, було оштрафовано
за здійснення вищевказаних прибудов за
адресою: АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помирає її брат ОСОБА_8. На підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 14.10.1996 року № 4-505 ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали у спадщину по
1/24 частці, а також 1/24 частку і
успадкувала ОСОБА_7.

Відповідно до заповіту від 20
грудня 1995 року її мати заповіла їй все
своє майно. ІНФОРМАЦІЯ_3 року її мати
ОСОБА_7 померла. На підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від 4
серпня 2003 року до неї у власність
перейшло належне їй майно, в тому числі
і будівельні матеріали, що використали
її батьки в 1971-1973 та в 1985 роках при
здійсненні відповідних прибудов до
будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, а
саме: житлова прибудова літ. А1-1
(приміщення №2-2, площею 19.3 кв.м. та
прибудова літ. а1 (приміщення №2-1,
площею 5.9 кв.м). прибудови літ. АІІІ-1
(приміщення №2-4, площею 11.7 кв.м., №2-5
площею 3.2 кв.м, №2-6 площею 11.7 кв.м.) та
гараж літ. Д, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Таким чином, відповідачам
належить 3/24 частки будинковолодіння, а
їй 21/24 частки будинковолодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а
також вона та відповідачі належним
чином прийняли спадщину у відповідних
частках. Вважає, що вона має право на 21/24
частину будівельних матеріалів, що
використали її батьки в 1971-1973 р.р. та в
1985 роках при здійсненні відповідних
прибудов до будинковолодіння за
адресою: АДРЕСА_1, а відповідачі
відповідно по 1/24 кожен.

В судовому засіданні позивач та
її представники позовні вимоги
підтримали повністю та просили суд
визнати за позивачкою право власності
на 21/24 частину будівельних матеріалів,
що використали її батьки в 1971-1973, в 1985
роках при здійсненні відповідних
прибудов до будинковолодіння за
адресою: АДРЕСА_1, а саме: житлова
прибудова літ. А1-1 (приміщення №2-2,
площею 19.3 кв.м. та прибудова літ. а1
(приміщення №2-1, площею 5.9 кв.м).
прибудови літ. АІІІ-1 (приміщення №2-4,
площею 11.7 кв.м., №2-5 площею 3.2 кв.м, №2-6
площею 11.7 кв.м.) та гараж літ. Д, а за
відповідачами відповідно по 1/24 за
кожним.

Відповідачі та їх представники в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали та просили суд в задоволенні
позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши матеріали
справи, встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини, які
регулюються нормами цивільного
законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони є співвласниками
будинковолодіння по АДРЕСА_2. Позивачу
ОСОБА_13 належить 1/24 частина будинку,
а відповідачам - по 1/24 кожному. За
будинковолодіння закріплено земельну
ділянку загальною площею 538 кв.м. (500
кв.м. в постійне користування та 38
кв.м. в постійне користування згідно
рішення Черкаської міської ради № 86
від 27.02.1996 року ).

Вивченням матеріалів інвентарної
справи на вказаний будинок
встановлено, що він побудований у 1958
році подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом 17.05.1987 року
спадкоємцями будинку по АДРЕСА_2 після
смерті ОСОБА_6 стали його дружина -
ОСОБА_7 і діти ОСОБА_8 та ОСОБА_1 ,
загальна площа будинку 42,5 кв.м.,
сарай-літня кухня під літ « Б», льох
під літ « Г», сарай « Е», огорожа під
№ 2,3,4, водо колонка № 3 та відмостка
під № 1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер і
згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом його мати
ОСОБА_7 успадкувала частку у його
майні.( свідоцтво про право на
спадщину за законом від 13.02.1998 року).

В подальшому, 17 квітня 1996 року
ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 2/3 частини
жилого будинку з відповідною
частиною надвірних споруд в АДРЕСА_1.
Як слідує із договору дарування
надвірні споруди це сарай - літня
кухня « Б», вбираль ня « В», льох « Г»,
сарай « Е», огорожа, 1,2,3,4 та
водоколонка № 3, відомостка І.

При житті ОСОБА_7 також склала
заповіт, яким заповіла своє майно
дочці ОСОБА_1 і після смерті матері
остання відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за заповітом
успадкувала 1/24 частину жилого будинку
з відповідною частиною надвірних
споруд в АДРЕСА_1 Надвірними
спорудами у відповідності до
свідоцтва є сарай під літ. « Є»,
сарай-літня кухня під літ « Б»,
вбиральня під літ. « В», гараж під літ.
« Д», погріб під літ. « Д», погріб під
літ. «Г», огорожа під № 2, водоколоннка
№ 3, замощення І.

Звертаючись до суду з даним позовом
ОСОБА_1 стверджує, що її батьки у
1971-1973 роках здійснили будівництво
житлових прибудов а саме- житлову
прибудову літ. «АІ-1», та літ «а1», а у
1985 році прибудову літ.» АІІІ- 1» ,
будівництво яких було завершено
однак введення в експлуатацію вони
не здійснили, а тому останні є
самочинними, та вона має право на
визнання за нею права власності в
порядку спадкування на частину
будівельних матеріалів, які
використали її батьки в 1971- 1973 роках
та у 19985 році при здійсненні
прибудов до будинку по АДРЕСА_1.

Проте, суд не погоджується з даними
вимогами виходячи з наступного.

Згідно з правовою позицією,
викладеною у п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008
року « Про судову практику у справах
про спадкування», якщо спадкодавцем
було здійснено самочинне будівництво
(ч.1 ст. 376 ЦК України ) до спадкоємців
переходить право власності на
будівельні матеріали, обладнання
тощо , які були використані в процесі
цього будівництва. При цьому,
необхідно враховувати, що правила ст.
376 ЦК України про наслідки
самочинного будівництва
застосовуються і до тих об»єктів
нерухомості, які були збудовані до
01.01.2004 року, якщо за законом , що діяв
на той час, допущене особою
порушення давало підстави для
визнання такого об»єкта самочинною
будівлею. Також Вищий
спеціалізований суд України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ зазначив, що судам необхідно
враховувати, що всі
господарсько-побутові будівлі та
споруди у домоволодіннях, які
належать громадянам і були
побудовані до Указу Президії
Верховної ради Української РСР від 22
січня 1979 року « Про боротьбу з
самовільним будівництвом
господарсько- побутових будівель» і
під час технічної інвентаризації не
були відображені в матеріалах
інвентаризації як самовільні не
відносяться до категорії
самовільних (самочинних).

В судовому засіданні сторони
визнали факт, що житлові прибудови
«АІ-1», та літ «а1» були побудовані у
1971-73 роках, а прибудова прибудова літ.»
АІІІ- 1 « у 1987 році, тобто за життя
спадкодавців.

У відповідності з п. 52,59 п. 3.2 розділу 3
Інструкції «Про порядок проведення
технічної інвентаризації об»єктів
нерухомого майна, затвердженого
наказом Держбуду України від 24.05.2001
року № 127 з наступними змінами не
належать до самочинного будівництва
індивідуальні (садибні) житлові
будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі та
споруди, прибудови до них побудовані
до 05 серпня 1992 року. А положеннями п.49
Постанови Кабінету Міністрів
України № 866 від 17.10.2013 року свідченням
факту введенням в експлуатацію
будинків, зведених до 05.08.1992 року є
технічний паспорт.

З наданого позивачем до суду
технічного паспорта від 10.03.2011 року
вбачається, у графі дані про
самочинне будівництво житлові
прибудови АІ-1, АІІІ-1, а І не являються
самочинним будівництвом згідно
інструкції № 20113-13 від 08.01.2013 року. Не
значаться як самочинне будівництво
спірні споруди і в технічному
паспорті відповідачів, який
складений 10.03.2011 року.

Посилання позивача та її представника
на те, що прибудови є самочинним
будівництвом, так як існує рішення
Соснівського районного суду м.
Черкаси від 02 грудня 2010 року яким
визнано недійсним рішення
виконавчого комітету Соснівської
районної ради м. Черкаси № 146 від 05
березня 2003 року про погодження
оформлення права власності ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 права
власності на прибудови до житлового
будинку та гаража по АДРЕСА_1 є
безпідставними, оскільки як
вбачається із даного рішення суду
ОСОБА_1 оскаржувала рішення органу
місцевого самоврядування з підстав не
надання останньою згоди на таке
узаконення.

Таким чином в судовому засіданні
встановлено, що на час смерті першого
спадкодавця, а саме ОСОБА_6, тобто на
ІНФОРМАЦІЯ_1 року будівлі, які вважає
позивач були побудовані, та
зафіксовані в матеріалах інвентарної
справи. При житті ні ОСОБА_6, ні
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року
не ставили питання перед
компетентними органами про
оформлення права власності на спірні
прибудови, не ставила про це питання
і позивач ОСОБА_1, погоджувалась із
переліком тих будівель і споруд які
вказані у правовстановлюючих
документах, виданих на її ім.»я, а
саме - свідоцтвах про право на
спадщину за законом, договором
дарування.

Більше того, як встановлено в
судовому засіданні спірні прибудови ,
після закінчення їх будівництва
використовувались і використовуються
на даний час саме відповідачами, чим
спростовуються твердження позивачки
про фактичне прийняття саме нею
спадщини шляхом вступу в управління
спірними будівлями (ст. 548 ЦК України
в редакції 1963 року).

Таким чином, суд приходить до
висновку, що прибудови, які вказує
позивач не є самочинним
будівництвом, відповідно до
вищевказаних вимог законодавства, а
тому відсутні правові підстави для
задоволення даного позову.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 130, 174, 213-215 ЦПК
України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Черкаського
апеляційного суду протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: