АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 16 вересня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Деснянського району
міста Києва про звільнення від сплати
заборгованості на утримання квартири
та за зустрічним позовом Комунального
підприємства «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району міста Києва до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач
звернувся із позовом, на обґрунтування
якого зазначив, що згідно ордеру № 011704
виданого Деснянською районною в м.
Києві державною адміністрацією 19
серпня 2009 року йому на сім'ю у складі
трьох осіб було надано службове жиле
приміщення, яке складалося з однієї
кімнати жилою площею 19.1 кв.м. в квартирі
АДРЕСА_1, як співробітнику Деснянського
РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Зазначена кімната розташована у
квартирі, де проживає ще один наймач
ОСОБА_2, який користується іншою одною
кімнатою.

Після отримання ордеру позивач
разом із членами сім'ї був
зареєстрований за вказаною адресою,
проте у доступі до кімнати йому було
відмовлено з підстав, що кімната
опечатана, в ній зберігаються речі
померлого попереднього наймача. В той
же час користувач іншої кімнати
заперечив доступ позивача до квартири
з підстав належності йому прав та
звернувся до Деснянського районного
суду міста Києва із позовом про
визнання незаконними та скасування
наказу, розпорядження та ордеру на жиле
приміщення та зобов'язання змінити
договір найму.

Рішення Апеляційного суду міста
Києва від 22 лютого 2012 року про вселення
позивача разом із членами сім'ї було
виконано державною виконавчою службою
в примусовому порядку 16 травня 2012 року
про що був складений акт. Проте
відповідач нарахував позивачу
заборгованість за проживання у
квартирі з 23 вересня 2009 року до 16 травня
2012 року в сумі 9486.22 грн. Такі дії
відповідача вважав незаконними,
оскільки фактично поселився у
зазначену квартиру лише з 16 травня 2012
року та з цієї дати почав користуватись
квартирою та комунальними послугами.

Враховуючи вищевикладене просив
суд ухвалити рішення яким звільнити
від сплати заборгованості в розмірі
9486.22 грн. на утримання квартири,
стягнути із відповідача на свою
користь 243.60 грн. судового збору.(а.с. 1-30)

Відповідач Комунальне
підприємство «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району міста Києва проти
позову заперечував, звернувся із
зустрічним позовом про стягнення 9 552.19
грн. заборгованості по сплаті за
житлово-комунальні послуги, послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території за період з 23 вересня 2009 року
до 01 липня 2014 року та 243.60 грн. судового
збору.(а.с. 96-111)

Третя особа ОСОБА_2 надіслав
письмові пояснення і заперечення на
позов, зазначив про незаконність
отримання кімнати позивачем
ОСОБА_1.(а.с. 118-132, 137-)

Рішенням Деснянського районного
суду міста Києва від 16 вересня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до КП
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району м. Києва про
звільнення від сплати заборгованості
на утримання квартири відмовлено,
зустрічний позов КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Деснянського району
м. Києва до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги задоволено.
(а.с.147, 149-151)

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
посилався на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду скасувати і ухвалити нове яким
задовольнити первісний позов та
відмовити в задоволенні зустрічного
позову. На обґрунтування скарги
зазначив, що суд не врахував обставин
та доказів, які викладені на
обґрунтування заявленого ним позову і
дійшов помилкового висновку про
задоволення зустрічного позову.(а.с.
154-157)

В судовому засіданні третя особа
ОСОБА_2 заперечував проти скарги і
просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули,
причини неявки не повідомили про час та
місце розгляду справи були сповіщені
належним чином про що у справі є докази.
Позивач ОСОБА_1 подав письмову заяву в
якій просив розглядати справу за його
відсутності.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, така неявка не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи сторін та апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що скарга підлягає
задоволенню частково за наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно
ордеру № 011704 виданого Деснянською
районною в м. Києві державною
адміністрацією 19 серпня 2009 року
позивачу ОСОБА_1 на сім'ю у складі трьох
осіб: він - ОСОБА_1, син - ОСОБА_3 та донька
ОСОБА_5 було надано службове жиле
приміщення, яке складалося з однієї
кімнати жилою площею 19.1 кв.м. в квартирі
АДРЕСА_1, як співробітнику Деснянського
РУ ГУ МВС України в м. Києві.(а.с. 7, 16, 26-27)

Із 23 вересня 2009 року за вказаною
адресою були зареєстровані ОСОБА_1 та
його дочка ОСОБА_5С.(а.с. 8)

Розпорядженням Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 06 жовтня 2009 року № 935
виключено з числа службових жилих
приміщень Деснянського РУ ГУ МВС
України в м. Києві вищевказану кімнату
жилою площею 19.1 кв.м. в квартирі
АДРЕСА_1.(а.с. 104)

Зазначена кімната розташована у
квартирі, де проживає ще один наймач
ОСОБА_2, який користується іншою одною
кімнатою.

Проте у доступі до отриманої
кімнати позивачу ОСОБА_1 та членам його
сім'ї було відмовлено з підстав, що
кімната опечатана, в ній зберігаються
речі померлого попереднього наймача. В
той же час користувач іншої кімнати
ОСОБА_2 заперечував доступ позивача до
квартири з підстав належності йому
прав та звернувся до Деснянського
районного суду міста Києва із позовом
про визнання незаконними та скасування
наказу, розпорядження та ордеру на жиле
приміщення та зобов'язання змінити
договір найму.

Такі обставини сторонами не
заперечувались та підтверджуються
наявними у матеріалах справи Актом від
03 грудня 2008 року, рішенням Деснянського
районного суду міста Києва від 19
вересня 2011 року, яким відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1, який діяв в
своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5
про усунення перешкод в користуванні
жилим приміщенням та вселення, позов
ОСОБА_2 задоволений частково - визнано
незаконним розпорядження Деснянської
районної в місті Києві державної
адміністрації від 12 серпня 2009 року № 760
про надання жилої кімнати площею 19.1
кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_1,
визнаний недійсним ордер виданий
ОСОБА_1 на вищевказану кімнату.(а.с. 13-17,
24)

Рішення Апеляційного суду міста
Києва від 22 лютого 2012 року, яким
скасовано рішення Деснянського
районного суду міста Києва від 19
вересня 2011 року і ухвалено нове про
вселення позивача ОСОБА_1 разом із
членами сім'ї, було виконано державною
виконавчою службою в примусовому
порядку 16 травня 2012 року про що був
складений акт. (а.с. 9-11, 18-19)

За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Правовідносини з приводу
постачання-отримання
житлово-комунальних послуг
регулюються Законом України "Про
житлово-комунальні послуги" та
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року N 630.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20
вищезазначеного Закону споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно з п. 18 вищевказаних Правил
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.

За змістом частини першої статті
901, частини першої статті 903 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

До суду не надано доказів
укладення житлово-комунальною
організацією і ОСОБА_1 договору про
надання житлово-комунальних послуг до
15 травня 2012 року, не надано до суду і
доказів за яких суд мав би можливість
дійти висновку про фактичне споживання
ОСОБА_1 та (або) членами його сім'ї таких
послуг у період із 23 вересня 2009 року до
15 травня 2012 року, що з огляду на
положення ч. 2 ст. 638 ЦК України давало б
можливість дійти висновку про
наявність між сторонами фактичних
договірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів визнала встановленими
обставини, що позивач ОСОБА_1 із 23
вересня 2009 року до 15 травня 2012 року не
був допущений до наданого йому житла, а
відтак й не користувався
житлово-комунальними послугами за
вищевказаною адресою. При цьому, сам по
собі факт реєстрації ОСОБА_1 разом із
донькою ОСОБА_5 не створює їх обов'язку
сплачувати за комунальні послуги, які
фактично їм не надавались.

Проте обраний позивачем ОСОБА_1
спосіб захисту порушеного права -
звільнити від сплати заборгованості в
розмірі 9486.22 грн. не відповідає
положенням ст. 16 ЦК України, тому такі
заявлені вимоги задоволенню не
підлягають.

За таких обставин оскаржуване
рішення в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_1 підлягає
скасуванню із ухваленням рішення про
відмову в позові ОСОБА_1, проте з інших
підстав.

Оскільки з 16 травня 2012 року
ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_5 був
вселений у вищезазначене жиле
приміщення із вказаної дати фактично
споживав комунальні послуги, колегія
суддів з огляду на положення ч. 2 ст. 638
ЦК України дійшла висновку про
наявність із 16 травня 2012 року між
сторонами фактичних договірних
правовідносин з приводу надання -
споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідач нарахував позивачу
заборгованість за проживання у
квартирі з 23 вересня 2009 року до 01 липня
2014 року в сумі 9552.16 грн. (12357.59 грн.
загальної заборгованості - 351.19 грн.
перерахунку, зробленого
житлово-комунальною організацією - 2454.21
грн. сплачених ОСОБА_1.).

За період з вересня 2009 року до 01
травня 2012 року відповідачем
нараховано, з урахуванням перерахунку,
9 481.20 грн. за житлово-комунальні
послуги, утримання будинку та
прибудинкової території.

При цьому ОСОБА_1 сплачено за
надання житлово-комунальних послуг,
утримання будинку та прибудинкової
території у період із 01 травня 2012 року
до 01 липня 2014 року 2454.21 грн.,
заборгованість ОСОБА_1 перед
постачальником послуг за цей період
складає 70.99 грн.(9552.16 грн. - 9481.20 грн.).(а.с.
107-108)

За таких обставин оскаржуване
рішення в частині задоволення в
повному обсязі позовних вимог
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Деснянського району
міста Києва підлягає скасуванню із
ухваленням нового про часткове
задоволення позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
із ОСОБА_1 на користь постачальника
послуг 243.60 грн. судового збору.

Інші доводи скарги цих висновків не
спростовують, тому колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1, 2 ч. 1 ст. 307,
п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 16 вересня 2014 року
скасувати в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Деснянського району
міста Києва про звільнення від сплати
заборгованості на утримання квартири
та задоволення в повному обсязі
зустрічного позову Комунального
підприємства «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району міста Києва до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги і ухвалити
в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до Комунального підприємства
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району міста Києва про
звільнення від сплати заборгованості
на утримання квартири.

Позовні вимоги Комунального
підприємства «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району міста Києва (і.к.
36657100) задовольнити частково і стягнути
на його користь із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
і.н. НОМЕР_1 заборгованість по сплаті за
житлово-комунальні послуги в розмірі 70
(сімдесят) грн.. 99 коп.

В іншій частині позовних вимог
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Деснянського району
міста Києва - відмовити.

Рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 16 вересня 2014 року в
частині стягнення із ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1 на користь
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Деснянського району
міста Києва (і.к. 36657100) 243.60 грн. судового
збору залишити без змін.

Рішення набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили

Судді Апеляційного суду міста Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/12816/2014

Головуючий у першій інстанції
ШевчукО.П.

Доповідач Левенець Б.Б.