Справа №333/3669/13-ц
Провадження №2/333/2757/14
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2014 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого -
судді
Тучкова С.С.,

при секретарі
Шелесько Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
№333/3669/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на
неповнолітню дитину та коштів на її
утримання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/4 частини
всіх видів заробітку (доходу)
відповідача щомісяця, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
подання позову до суду і до досягнення
сином повноліття, а також коштів на її
утримання у розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку відповідача щомісяця
до досягнення дитиною трьохрічного
віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4, посилаючись
на те, що фактичні шлюбні відносини між
нею та відповідачем припинилися, сім'я
розпалася остаточно, добровільно
надавати матеріальну допомогу
відповідач відмовляється, тому вона
вимушена звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена судом
своєчасно та належним чином, надала
суду заяву, в якій просила на підставі
ч.2 ст.158 Цивільного процесуального
кодексу України розглядати справу за
її відсутності, позовні вимоги
підтримала повністю.

Відповідач та його представник,
повідомлені судом належним чином про
час та місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явилися, від
представника відповідача до
канцелярії суду надійшла заява, в якій
він просить суд розглядати справи без
його участі та участі відповідача,
позов визнав частково, а саме в частині
стягнення аліментів на утримання
дитини у розмірі 600 гривень щомісячно, а
коштів на утримання позивача у розмірі
200 гривень щомісячно.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
письмові докази та проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб, серії
НОМЕР_3, виданого 16.10.2010 року
Запорізьким міським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Головного управління юстиції у
Запорізькій області, сторони уклали
шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів
було зроблено відповідний запис за №1103
(а.с.2).

Відповідно до свідоцтва про
народження, серії НОМЕР_4, виданого
12.04.2012 року Комунарським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Запорізького міського
управління юстиції, сторони є батьками
неповнолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

На підставі довідки №50 від 13.05.2013 року,
виданої Квартальним комітетом №27
Комунарського району м.Запоріжжя,
встановлено, що дитина знаходиться на
утриманні матері ОСОБА_1, проживає
разом з нею (а.с.6).

ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем,
що підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця, серії НОМЕР_5.

ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_4 заступником
директора магазину, її дохід за період
з 11.08.2014 року до 30.09.2014 року становить 2210
гривень, що підтверджується довідкою
про доходи, виданої фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4

Отже, судом встановлено, що на даний час
дитина знаходиться на утриманні матері
ОСОБА_1, проживає разом з нею.
Добровільно відповідач ОСОБА_2
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надає, хоча є працездатним.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батько (батьки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу
України передбачено, що способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними.

За змістом зазначених норм, будь-які
витрати на утримання дітей мають
визначатись за домовленістю між
батьками або за рішенням суду. На даний
час ніякої домовленості щодо виконання
обов'язку утримувати дитину між
сторонами не має, договір про сплату
аліментів на дитину, в якому було б
визначено розмір та строки виплати
аліментів, між позивачем та
відповідачем не укладався.

Як вбачається з положень Сімейного
кодексу України, спір щодо витрат на
утримання дитини може містить незгоду
між батьками, як щодо самого факту
сплати аліментів, так і щодо розміру
аліментів, які сплачуються добровільно
(Ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 грудня 2012 року
по справі №6-35893св12).

Відповідно до положень п.17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від №3
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» за
відсутності домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину той із
них, з ким вона проживає, вправі
звернутись до суду з відповідним
позовом.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу
України мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст.184 Сімейного
кодексу України.

Статтею 184 Сімейного кодексу України
передбачено, якщо платник аліментів
має нерегулярний, мінливий дохід,
частину доходу одержує в натурі, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
виходячи з якнайкращого забезпечення
інтересів дитини, оскільки відповідач
є працездатною особою, фізичною особою
- підприємцем, має нерегулярний
мінливий дохід, суд приходить до
висновку, що аліменти на утримання
дитини мають бути присуджені у твердій
грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

При визначенні розміру аліментів, які
підлягають стягненню з відповідача,
суд виходить з наступного.

Сторонами, як вбачається з матеріалів
справи, не було надано доказів розміру
нерегулярного доходу відповідача. На
утриманні відповідача інших дітей чи
осіб не має.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць з 1 січня 2014 року
для дітей до 6 років становить 1032,00
гривень.

У зв'язку з викладеним, враховуючи, що
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини, а також те, що дитина
проживає разом з матір'ю, виходячи з
принципу розумності та справедливості,
зважаючи на те, що відповідач визнав
позов частково у розмірі 600 гривень,суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача аліменти на користь
позивача на утримання неповнолітньої
дитини в твердій грошовій сумі у
розмірі 600 гривень щомісячно до
досягнення останньою повноліття.

Доказів того, що відповідач не в змозі
сплачувати на дитину аліменти у
зазначеному розмірі, останній суду не
надав.

На підставі ч.ч.2, 3, 6 ст.84 Сімейного
кодексу України дружина, з якою
проживає дитина, має право на утримання
від чоловіка - батька дитини до
досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ст.80 Сімейного кодексу
України аліменти присуджуються одному
з подружжя у частці від доходу
(заробітку) другого і (або) у твердій
грошовій сумі.

При визначенні розміру коштів, які
підлягають стягненню на утримання
позивача, суд, враховуючи
вищевикладені обставини, а також те, що
відповідач позов в цій частині визнав
частково у розмірі 200 гривень
щомісячно, позивач просить стягнути з
відповідача не лише кошти на своє
утримання, а також і аліменти на дитину,
виходячи з принципу розумності та
справедливості, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі
200 гривень щомісяця.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу
України встановлено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Позов надійшов до суду 14.05.2013 року, а
тому саме з цієї дати повинні бути
присуджені аліменти.

Питання врахування розміру сплати
аліментів відповідачем у
добровільному порядку після
пред'явлення цього позову, а саме після
14.05.2013 року, може бути вирішене при
виконанні судового рішення у
виконавчому провадженні.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст.11
Цивільного процесуального кодексу
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, виходячи з
якнайкращого забезпечення інтересів
дитини, враховуючи обставини справи, а
також те, що відповідач визнав позов
частково, суд вважає за можливе
задовольнити позов частково.

Так як задоволена основна вимога
позивача, яка була звільнена від сплати
судового збору при подачі заяви, з
відповідача повинен бути стягнений в
дохід держави судовий збір.

Керуючись ст.ст.80, 84, 166, 180-183, 191
Сімейного кодексу України, ст.8 Закону
України «Про охорону дитинства»,
ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про права дитини,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27.02.1997 року, ст.ст.10, 11,
59, 60, 209, 214-215, 367 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на неповнолітню дитину та
коштів на її утримання - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП -
НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3
(РНОКПП - НОМЕР_2), на утримання
неповнолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій
грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот)
гривень 00 копійок щомісячно, починаючи
з 14.05.2013 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП -
НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3
(РНОКПП - НОМЕР_2), кошти на її утримання
в твердій грошовій сумі в розмірі 200
(двісті) гривень 00 копійок щомісячно,
починаючи з 14.05.2013 року і до досягнення
дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох
років.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП -
НОМЕР_1), судовий збір в дохід держави в
розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять)
гривень 40 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя
С.С.
Тучков