Ухвала

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Попович О.В.,
Савченко В.О.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
«Дніпрообленерго» на дії державного
виконавця Тернівського відділу
державної виконавчої служби
Криворізького міського управління
юстиції Гнаткової Олени Григорівни, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
«Дніпрообленерго» на ухвалу
Тернівського районного суду м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області від 23
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 17
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «ДТЕК «Дніпрообленерго»
(далі - ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго»)
звернулося до суду з указаною скаргою,
у якій просило визнати неправомірними
дії державного виконавця Тернівського
відділу державної виконавчої служби
Криворізького міського управління
юстиції (далі - Тернівського ВДВС
Криворізького МУЮ) Гнаткової О.Г.;
скасувати постанову державного
виконавця від 19 серпня 2013 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження з тих підстав, що
виконавчий документ, на думку
державного виконавця, не відповідав
вимогам п. 3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», а також
вимогам Інструкції про проведення
виконавчих дій, оскільки не містив
ідентифікаційного коду боржника;
зобов'язати Тернівський ВДВС
Криворізького МУЮ відкрити виконавче
провадження за виконавчим листом від 10
жовтня 2012 року № 2/441/2056/12 про стягнення
з ОСОБА_4 1 620 грн 62 коп. на відшкодування
збитків та провести виконавчі дії.

Ухвалою Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 23 жовтня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 грудня
2013 року, в задоволенні скарги
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ДТЕК
«Дніпрообленерго» просить скасувати
ухвали судів першої й апеляційної
інстанцій, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги ПАТ
«ДТЕК «Дніпрообленерго», суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що відмова Тернівського ВДВС
Криворізького МУЮ у відкритті
виконавчого провадження з підстав
відсутності у виконавчому документі
відомостей щодо індивідуального
ідентифікаційного номера боржника
відповідно до вимог ст. ст. 18, 26 Закону
України «Про виконавче провадження» є
правомірною.

Проте з такими висновками погодитися
не можна, виходячи з наступного.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Зміст ухвали суду
апеляційної інстанції передбачено в
ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема,
зазначаються узагальнені доводи та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі; встановлені судом першої
інстанції обставини; мотиви, з яких
апеляційний суд виходив при
постановленні ухвали, і положення
закону, яким він керувався; у разі
відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів та
переоцінку доказів.

Однак ухвала суду апеляційної
інстанції зазначеним вимогам закону не
відповідає за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції
України й ч. 1 ст. 302 ЦК України не
допускається збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 20 січня 2012 року №
2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди державою,
органами місцевого самоврядування,
юридичними або фізичними особами є
втручанням в її особисте та сімейне
життя, таке втручання допускається
винятково у випадках, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Вимоги до змісту виконавчого листа
встановлені ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження», якою
передбачено, що потрібно зазначати у
виконавчому листі індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника
(фізичної особи), а п. 6 ч. 1 ст. 26 цього
Закону встановлено, що у разі
невідповідності змісту виконавчого
листа вимогам статті 18 державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження.

Разом з тим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні
для проведення виконавчих дій
пояснення, довідки та іншу інформацію,
у тому числі й конфіденційну.

Відмовляючи в задоволенні скарги,
суди не перевірили, чи мав можливість
стягувач отримати конфіденційні дані
щодо особи боржника, а також наявність
такої можливості в державного
виконавця.

Отже, висновки судів про те, що
відсутність у виконавчому листі певних
даних про особу боржника є підставою
для відмови державним виконавцем у
відкритті виконавчого провадження,
слід вважати передчасними.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією, яка висловлена Верховним
Судом України в постановах від 21 травня
2014 року у справі № 6-45цс14 та 25
червня 2014 року у справі № 6-62цс14, які
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковими для всіх суб'єктів
владних

повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України; суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Відхиляючи апеляційну скаргу,
апеляційний суд на порушення наведених
норм процесуального права, належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, а також законності й
обґрунтованості ухвали суду першої
інстанції по суті вирішеного спору.

Ураховуючи, що судом апеляційної
інстанції порушено норми
процесуального права, що унеможливлює
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, тому колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а постановлена у справі ухвала
апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
«Дніпрообленерго» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 грудня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.В. Попович

В.О. Савченко

О.В. Ступак

С.П. Штелик