УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року м. Мукачево
Справа № 303/6213/13-ц

6/303/461/14

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Кость В.В.

при секретарі Цульбі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_1 про відстрочку
виконання заочного рішення
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 02.10.2013 року
по цивільній справі

за позовом ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення суми 22000,00 грн.,

За участю:

заявника (відповідача, боржника) -
ОСОБА_1;

представника заявника - ОСОБА_3;

представника відповідача (стягувача) -
ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

На підставі заочного рішення
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 02.10.2013 з
ОСОБА_1 стягнуто на користь позивача
суму за предметом позову, а також 229,40
грн. у відшкодування судових витрат

Відповідач (боржник) звернулася до суду
із заявою про відстрочку виконання
вищевказаного судового рішення,
посилаючись на те, що його виконання
ускладнюється її важким фінансовим
становищем, оскільки вона ніде не
працює та на її утриманні знаходиться
двоє малолітніх дітей.

Заявник та її представник, прийнявши
участь у судовому розгляді заяви,
просили її задоволити повністю, з
підстав викладених у ній.

Представник відповідача (стягувача), на
підставі письмового заперечення на
заяву від 16.10.2014, а також у судовому
засіданні 20.10.2014, у задоволенні заяви
просив відмовити, оскільки заявником
не доведено наявності об'єктивних
обов'язкових обставин для відстрочки
виконання судового рішення, які
передбачені ст. 373 Цивільного
процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу та дослідивши
матеріали справи цивільної справи та
заяви, суд приходить до наступного
висновку.

Згідно з частиною п'ятою ст. 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Із зазначеними положеннями Основного
Закону у повній мірі кореспондуються і
приписи частин першої та другої ст. 14
Цивільного процесуального кодексу
України, якими передбачено, що судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Поряд з цим, ст. 373 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що за наявності обставин,
що утруднюють виконання рішення
(хвороба боржника або членів його сім'ї,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійного лиха тощо), за заявою
державного виконавця або за заявою
сторони суд, який видав виконавчий
документ, у десятиденний строк
розглядає питання про відстрочку або
розстрочку виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення в судовому засіданні
з викликом сторін і у виняткових
випадках може відстрочити або
розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення

Виходячи з аналізу змісту даної статті,
відстрочкою слід вважати такий спосіб
виконання зобов'язання, при якому строк
його виконання відкладається чи
переноситься на певний час.
Встановлення такого способу виконання
судових рішень має відбуватися у
виключних випадках.

Наведені заявником обставини щодо
неможливості виконання судового
рішення у повному обсязі, з посиланням
на важке фінансове становище, пов'язане
з наявністю на утриманні двох
малолітніх дітей та відсутністю
роботи, судом, у якості фактичних
підстав для задоволення заяви,
відхиляються, оскільки вказані
обставини не є винятковими, та такими
що утворилися внаслідок непереборних,
об'єктивних, незалежних від боржника
обставин у розумінні ст. 373 Цивільного
процесуального кодексу України.

Незадовільне фінансове становище не
може вважатися винятковою підставою
для несвоєчасного виконання рішення
суду, яке набрало законної сили.

При цьому суд, виходить з того, що
позивач (стягувач), надавши відповідачу
в борг суму 22000,00 грн. також поніс
матеріальні втрати від цієї цивільно -
правової операції, і у повній мірі має
право на відновлення свого порушеного
права у контексті з положеннями ст.ст. 1,
15 Цивільного процесуального кодексу
України, ст. 15 Цивільного кодексу
України.

Крім того, з пояснень заявниці у
судовому засіданні судом встановлено,
що вона з часу винесення судом заочного
рішення від 02.10.2013 (в процесі його
примусового виконання), не сплатила на
користь стягувача жодних коштів,
оскільки вважає, що повернула їх йому,
ще до ухвалення вищевказаного судового
рішення і тому не боргує позивачу
нічого.

На думку суду, такі пояснення і така
позиція заявниці свідчать про
відсутність у неї будь - якого наміру
щодо виконання судового рішення від
02.10.2013, яке набрало законної сили, а
подання заяви слід розцінювати як
зловживання процесуальним правом з
метою невиконання судового акту.

З урахуванням вищенаведеного, а також з
огляду на відсутність належних
доказів, які б об'єктивно
підтверджували неможливість виконання
судового рішення, суд не знаходить
правових підстав для задоволення
заяви.

Керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 209-210, 373
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
відстрочку виконання заочного рішення
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 02.10.2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до відповідача ОСОБА_1 про стягнення
суми 22000,00 грн. відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя /підпис/
В.В. Кость

Згідно з оригіналом.

Суддя В.В.
Кость