АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7618/14
Головуючий 1 інст. -
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 03» листопада 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Акцент -
Банк» на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 17 березня
2014 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акцент -
Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о
в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Акцент - Банк» звернувся до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В
обґрунтування свого позову посилався
на те, що відповідно до укладеного
договору № АВМ7RX01220034 від 01.12.2007 року
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7452,00
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Укладений договір
складається з заяви позичальника та
умов надання споживчого кредиту
фізичним особам. Зазначив, що
відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також витрат
згідно умов. У порушення зазначених
норм закону та умов договору ОСОБА_1
зобов'язання належним чином не виконав,
у зв'язку з чим станом на 27.09.2013 року
заборгованість за кредитним договором
становила 77503,58 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом в розмірі
7452,00 грн., заборгованості за процентами
за користування кредитом в розмірі 1001,31
грн., комісії за користування кредитом
в розмірі 6528,00 грн., пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором в розмірі 58355,43 грн., а
також штрафу (фіксована частина) в
розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна
складова) в розмірі 3666, 84 грн. Просив
стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Акцент - Банк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 77503, 58
грн. та судові витрати у розмірі 775, 04
грн.

Справа слухалася судами неодноразово.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 17 березня 2014 року у
задоволенні позову банку - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду банк
подав апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду - скасувати та постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
та стягнути судові витрати за подання
апеляційної скарги. При цьому
посилався на неповне з`ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи, на невідповідність висновків
суду обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважав, що суд не надав належної оцінки
доказам у справі, не звернув уваги на
те, що строк дії договору встановлено
за домовленістю сторін в 5 років.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - відхилити, рішення суду -
залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи банку в задоволенні
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погоджується судова
колегія, обґрунтовано виходив з того,
що строк позовної давності, в межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права та інтересу, сплинув.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 01 грудня 2007 року
між Публічним акціонерним товариством
«Акцент - Банк» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір, який складається з
заяви та умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), за умовами якого ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 7452, 00 грн.
строком до 01 грудня 2009 року з
процентною ставкою 12% річних за
користування кредитом на суму залишку
заборгованості зі сплатою щомісячного
платежу в розмірі 623, 37 грн. в період з «
1» по « 6» число кожного місяця. З січня
2008 року ОСОБА_1 припинив погашати
кредит, у грудні 2009 року закінчилася
дія кредитного договору, банк
звернувся до суду з позовом у грудні 2013
року, тобто з пропущенням строку
позовної давності, про застосування
якої заявив ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України). Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України). Визначення поняття
зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК
України. Відповідно до цієї норми
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Таке визначення розкриває
сутність зобов'язання як правового
зв'язку між двома суб'єктами
(сторонами), відповідно до якого на одну
сторону покладено обов'язок вчинити
певну дію (певні дії) чи утриматись від
її (їх) здійснення; іншій стороні
зобов'язання надано право, що
кореспондує обов'язку першої.
Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 припинив сплачувати кредит з
січня 2008 року, банк звернувся до суду у
грудні 2013 року.

В суді апеляційної інстанції
представник банку зменшив позовні
вимоги з 77503, 58 грн. до 21366, 69 грн.,
посилаючись на те, що заборгованість
ОСОБА_1 банк зараз розрахував,
починаючи з грудня 2008 року, з
дванадцятого несплаченого ОСОБА_1
платежу, а не з січня 2008 року, коли
ОСОБА_1 припинив сплачувати кредит.
Таким чином, як пояснив представник
банку, заборгованість ОСОБА_1 перед
банком з 07.12.2008 року по 07.12.2013 року
склала: заборгованість за кредитом - 3960,
18 грн., за відсотками - 264, 55 грн., за
комісією - 3264,00 грн., штраф (фіксована
частина) + 5% від суми позову - 874, 44 грн.;
пеня за рік - 13003, 52 грн., а всього - 21366, 69
грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові (частина четверта
статті 267 ЦК України). Цивільне
законодавство передбачає два види
позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в три роки
(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, частина
друга статті 258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. За
загальним правилом перебіг загальної і
спеціальної позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про поверненя
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції обґрунтовано залишив позов
без задоволення у зв'язку з пропуском
банком строку для звернення до суду та
наданням заяви про застосування строку
позовної давності при цьому правильно
зазначив, що ОСОБА_1 мав заборгованість
перед банком.

Посилання представника банку на те, що
строк позовної давності відповідно до
п. 5. 5 Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам про стягнення кредиту,
процентів за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафу за
даним договором встановлено 5 років,
тому строк позовної давності банк не
пропустив, судовою колегією не
приймаються, оскільки навіть якщо
вважати, що строк позовної давності 5
років, він закінчується у січні 2013 року,
а банк звернувся до суду у грудні 2013
року. Строк позовної давності до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені) в
один рік сплинув відповідно у січні 2009
року, рахуючи з моменту, коли у банку
виникло право звернення до суду за
захистом порушеного права та інтересу,
тобто з січня 2008 року, з моменту строку
погашення чергового платежу.

За таких обставин судова колегія
вважає, що з додержанням вимог ст. ст. 213
- 215 ЦПК України суд першої інстанції,
встановивши обставини справи повно,
надавши їм належну оцінку, дійшов
обгрунтованого висновку щодо
залишення позову без задоволення.

Оскільки ухвалене судове рішення
відповідає зазначеним вимогам та
обставинам справи, судова колегія
вважає, що підстав для його зміни або
скасування не вбачається. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308,
ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акцент -
Банк» - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 17 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії