22-ц/775/1376/2014(м)
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді
Супрун М.Ю,

суддів
Мироненко І.П., Песоцької Л.І.

при секретарі
Одинцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві
користування житловим приміщенням та
вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Новоазовського районного суду
Донецької області від 06 серпня 2014
року,

в с т
а н о в и в:

В травні 2014 року позивачі
звернулись до суду з вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
зазначили, що вони є власниками
житлового будинку АДРЕСА_1, де з 1996 року
проживав відповідач, який перебував у
фактичних шлюбних відносинах з
позивачкою ОСОБА_2 В 2004 році ОСОБА_4 був
зареєстрований в даному жилому
приміщенні зі згодою всіх
співвласників будинку. Після
припинення в 2011 році фактичних шлюбних
відносин з ОСОБА_2, ОСОБА_4 деякий час
продовжував проживати в спірному
будинку, а в квітні 2013 року виїхав з
нього, так як створив нову сім'ю. З
посиланням на ч. 4 ст.156, ч. 2 ст. 167 ЖК
України, просили визнати відповідача
такою особою, що втратила право
користування жилим будинком АДРЕСА_1.

В свою чергу, в липні 2014 року ОСОБА_4
звернувся до суду з зустрічним позовом,
в якому посилався на те, що після
припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2
позивачі почали перешкоджати йому у
користування спірним жилим
приміщенням, а саме не давали йому
ключі від вхідної двері, встановили
замок на двері в його кімнату, де
заходились його особисті речі. 03 липня
2013 року коли він прийшов до будинку з
метою вирішення питання щодо
проживання в ньому, в нього виник
конфлікт з позивачами, в результаті
якого йому були спричинені тілесні
ушкодження. Просив вселити його в жилий
будинок АДРЕСА_1 та зобов'язати
позивачів не чинити йому перешкод в
користуванні цим жилим приміщенням.

Рішенням Новоазовського
районного суду Донецької області від 06
серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволені. Визнано
ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
будинку АДРЕСА_1. В задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено. Розподілено судові
витрати.

З даним рішенням суду не
погодився відповідач та подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення суду скасувати та
в задоволенні первісного позову
відмовити, зустрічні позовні вимоги
задовольнити.

В обґрунтування апеляційної
скарги відповідач зазначив, що судом
першої інстанції не був перевірений
факт зміни його місця мешкання,
відображений в письмових доказах по
справі. Крім того, посилався на те, що
суд не узяв до уваги те, що в липні 2013
року в спірному жилому приміщенні
позивач ОСОБА_1 спричинила йому тілесні
ушкодження. Також вважає, що суд
неправильно застосував до спірних
правовідносин норму ч. 2 ст. 167 ЖК
України, у відповідності до якої
задовольнив первісний позов.

Позивач ОСОБА_1 в суді
апеляційного суду заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, просив
її відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_5 та позивачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явились, про
час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції при вирішенні
справи встановлено, що позивачам
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
спільної часткової власності належить
житловий будинок будинку АДРЕСА_1
(а.с.24-29).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 1996 року перебували у
фактичних шлюбних відносинах,
останній був вселений, як член сім ї в
будинок АДРЕСА_1. В грудні 2004 року за
спільною згодою всіх співвласників
спірного жилого приміщення відповідач
був зареєстрований в ньому (36-41).

Також встановлено, що фактичні шлюбні
відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були
припинені восени 2011 року, вказана
обставина встановлена рішенням
Новоазовського районного суду
Донецької області від 21.01.2013 року
(а.с.43-44) та не заперечувалась сторонами.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідач вибув зі спірного жилого
будинку на постійне проживання в інше
жиле приміщення, тому на підставі ч. 2
ст. 167 ЖК України, втратив право
користування спірним будинком з дня
вибуття.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні зустрічних позовних
вимог, суд виходив з їх недоведеності.

З такими висновками суду першої
інстанції, зробленими за первісний
позовом, погодитись не можна з
наступних підстав.

Так, згідно ч.2 ст.167 ЖК України, у
разі вибуття наймача та членів його сім
ї на постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, член сім ї,
який вибув, втрачає право користування
цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Отже цією нормою закону
урегульовано розірвання з наймачем
договору найму жилого приміщення в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові.

Проте, як встановлено судом,
договір найму між сторонами не
укладався, отже до встановлених
обставин застосовуванню зазначена
норма матеріального права не підлягає.

З урахуванням наведеного, рішення
суду першої інстанції в частині
вирішення первісного позову не може
вважатись законним й обґрунтованим, а
тому підлягає скасуванню з ухваленням
в цій частині нового рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Стосовно зустрічних позовних вимог,
суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок, що належних та
допустимих доказів того, що позивачі
створювали відповідачу перешкоди в
користуванні спірним жилим будинком
останнім не надано, а тому рішення суду
першої інстанції в цій частині
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303-316 ЦПК України,
апеляційний суд

ви р і
ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Новоазовського
районного суду м. Новоазовськ
Донецької області від 06 серпня 2014 року
в частині вирішення позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
скасувати.

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Судді: