Справа № 333/5893/14-ц
Провадження № 2/333/2404/14
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Дмитрієвої М.М.,

при секретарі
Пасюті К.О.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Комунарського
районного суду

м. Запоріжжя, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначила наступне.

28.09.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено шлюб, від якого сторони мають
дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач та
відповідач на теперішній час мешкають
окремо, проте шлюб не розірвано. На цей
час дитина проживає разом з матір'ю та
знаходиться на її утриманні. Позивач не
працює, відповідач офіційно працює на
підприємстві АТ «МОТОР СІЧ».

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1
просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти
на свою користь на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частини всіх
видів заробітку (доходу) відповідача
щомісяця, починаючи з дня подачі позову
і до повноліття дитини.

В ході судового розгляду позивач
ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій
уточнивши позовні вимоги, остаточно
просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь аліменти в розмірі 50% від
доходу відповідача до досягнення
дитиною ОСОБА_3 трирічного віку, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_4 та 25% від доходу
відповідача до досягнення ОСОБА_3
повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
уточнений позов підтримала з підстав,
викладених у ньому, та просила суд
задовольнити його у повному обсязі,
додатково суду пояснивши, що на цей час
вона не працює, дитина проживає разом з
нею та знаходиться на її утриманні,
відповідач хоча і надає матеріальну
допомогу, проте цього не достатньо,
оскільки дитина має хворобливий стан
здоров'я і потребує додаткового
обстеження та лікування.

У судовому засідання відповідач ОСОБА_2
проти задоволення заяви про уточнення
позовних вимог не заперечував,
пояснивши, що на цей час дитина дійсно
проживає з матір'ю, він офіційно
працевлаштований на АТ «МОТОР СІЧ»,
інших дітей на утриманні та аліментних
зобов'язань не має, добровільно сплачує
аліменти на утримання дитини, про що
суду надані відповідні квитанції. Але
зважаючи на пояснення відповідача про
розмір доходу, суд не прийняв визнання
позову у розмірі 1/2 частини доходів до
досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного
віку згідно положень ст. 174 ЦПК України,
оскільки це суперечить інтересам
відповідача. В частині стягнення з
нього аліментів на утримання
неповнолітньої дитини в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку (доходу)
до досягнення дитиною повноліття, то
суд вважає, що відповідач визнав позов
в цій частині та зазначив, що не
заперечує проти стягнення з нього
аліментів на користь ОСОБА_1 на
утримання їх дитини - сина ОСОБА_3 в
розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку
(доходу) до досягнення дитиною
повноліття.

Вислухавши думки учасників процесу,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
письмові докази та проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Україною, Законом України №475/97-ВР від
17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9
Конституції України є частиною
національного законодавства України,
кожна людина при визначенні її
громадянських прав та обов'язків має
право на справедливий розгляд справи
незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд
розглядає справи на принципах
змагальності і диспозитивності.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
яка ратифікована Постановою Верховної
Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого
1991 року та набула чинності для України
27 вересня 1991 року, держава визнає право
кожної дитини на рівень життя,
необхідний для фізичного, розумового,
духовного, морального і соціального
розвитку дитини. Батьки або інші особи,
які виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що 28.09.2012 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб,
про що в книзі реєстрації шлюбів було
зроблено відповідний актовий запис №
831.

Від шлюбу сторони мають дитину - сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим Комунарським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції 19.06.2014 року, серія НОМЕР_3.

На цей час позивач та відповідач
мешкають окремо, проте шлюб не
розірвано. Дитина ОСОБА_3 проживає
разом з матір'ю та перебуває на її
утриманні. Позивач не працює, потребує
матеріальної допомоги на сина від
відповідача, як батька дитини.
Відповідач ОСОБА_2 працює слюсарем на
АТ «МОТОР СІЧ» та надає матеріальну
допомогу на утримання дитини. Даний
факт визнаний сторонами, тому в силу ст.
61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі. За рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі (ч. 2, 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст.ст. 183,184 СК
України розмір аліментів визначається
у частці від заробітку (доходу) матері,
батька дитини, а якщо платник аліментів
має нерегулярний, мінливий дохід,
частину доходу одержує в натурі, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, - у твердій
грошовій сумі.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення (ч.1
ст. 184 СК України). При цьому підстави
визначення розміру аліментів у частках
до заробітку (доходу) або у твердій сумі
визначаються з урахуванням як положень
ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.
183, 184 СК України. До підстав визначення
розміру аліментів в твердій грошовій
сумі ст. 184 СК України відносить:
нерегулярний, мінливий дохід платника
аліментів, одержання частини доходу в
натурі та інші обставини, що мають
істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

У роз'ясненнях, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм СК
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів» та ст. 182 СК України
зазначено, що при вирішенні питання
щодо розміру аліментів, суд повинен
урахувати: стан здоров'я, матеріальне
становище дитини і платника аліментів;
наявність в останнього інших
неповнолітніх дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх
дочки, сина; інші обставини, що мають
значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог.

Суд знаходить даний розмір аліментів
визначений позивачем на дітей не
обґрунтованим.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав та не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

При визначенні величини аліментного
платежу суд, враховуючи відповідно до
ст. 182 СК України, матеріальне становище
платника аліментів, який офіційно
працевлаштований, має регулярний
стабільний дохід, не має інших дітей на
утриманні та аліментних зобов'язань,
тяжкими захворюваннями не страждає,
приймаючи до уваги матеріальне
положення позивача, яка офіційно не
працевлаштована, вважає за можливе
визначити розмір аліментів, стягуваних
з відповідача на користь позивача у
розмірі ? сіх видів заробітку (доходу)
відповідача щомісячно, але не менше ніж
30% прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття, і відповідач в
змозі його виплачувати.

Разом з тим, суд при визначенні розміру
коштів, що стягуються як аліменти,
прагне не до зрівняння матеріального
становища платника й одержувача
аліментів, а до того, щоб одержувач
аліментів у разі їх сплати перестав
бути таким, що потребує матеріальної
допомоги. Окрім того, розмір
призначених аліментів має бути
виправданий дійсними потребами та з
урахуванням матеріального становища
сторін, має виходити з фактичних
обставин справи та мети зобов'язання
щодо утримання.

У відповідності до ст. 8 Закону України
«Про охорону дитинства» кожна дитина
має право на рівень життя достатній для
її фізичного, морального, культурного,
духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють,
несуть відповідальність за створення
необхідних умов для всебічного
розвитку дитини відповідно до законів
України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції
про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України
при вирішення будь-яких питань щодо
дітей, суд повинен виходити з
якнайкращого забезпечення інтересів
дітей.

При цьому, суд виходить також із
захисту інтересів дітей, забезпечення
одержання синами сторін коштів,
необхідних для їх життєдіяльності,
збереження того рівня життя, який діти
мала б тоді, коли б утримувалася обома
батьками, оскільки визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі
якраз і забезпечить надійний захист
інтересів дітей та отримання ними
надійного стабільного матеріального
утримання з боку батька.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти
на дитину присуджуються за рішенням
суду з дня пред'явлення позову.

Встановлено, що позов було подано
позивачем до суду 25.07.2014 року.

З огляду на зазначене, суд вважає за
необхідне стягнути з аліменти
починаючи з дати звернення до суду -
25.07.2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Окрім того, відповідно до ст. 192 СК
України розмір аліментів, визначений
за рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них.

Також, згідно зі ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

В силу ст. 88 ЦПК України у разі
задоволення позову позивача, який
звільнений від сплати судового збору 243
гривні 60 копійок при подачі позову про
стягнення аліментів, цей судовий збір
підлягає стягненню у дохід держави з
відповідача.

Суд вважає за необхідне на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України
допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 3, 18 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
ст.ст. 182, 199, 200, 201, 191 СК України, ст. 8
Закону України «Про охорону
дитинства», ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 61, 88, 209, 214-215,
367 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання
неповнолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку відповідача, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку
щомісяця, починаючи з дати подачі
позову до суду, з 25.07.2014 року, і до
досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП
НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в
розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60
копійок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України
допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення аліментів в розмірі
за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції може бути подана до
апеляційного суду Запорізької області
через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва