У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Ханбер
Трейд» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області, про визнання права
власності та скасування арешту, за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Ханбер
Трейд» на рішення Київського районного
суду м. Одеси від 27 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 07 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Ханбер Трейд» (далі -
ТОВ «Ханбер Трейд») звернулося до суду
з вказаним позовом, посилаючись на те,
що 20 жовтня 2008 року між ним та ОСОБА_3
був укладений договір дарування 1/5
будинку АДРЕСА_1, який було посвідчено
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим номером 19542. 09 жовтня 2013 року
позивач звернувся до реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції з заявою про здійснення
реєстрації права власності на вказаний
об'єкт. Однак 15 жовтня 2013 року
реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції відмовила
у здійсненні реєстрації права
власності, у зв'язку з тим що відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Одеській області постановою № ВП 27974703
від 20 вересня 2011 року було накладено
арешт на все майно, що належить
ОСОБА_3, з метою забезпечення виконання
виконавчого листа №
1519/2-1702/11, виданого 31 травня 2011 року
Малиновським районним судом
м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 грошових коштів.

Оскільки наявність зазначеного
арешту перешкоджає ТОВ «Ханбер Трейд»
зареєструвати право власності на
спірну 1/5 будинку АДРЕСА_1, позивач
просив суд визнати за ним право
власності на 1/5 будинку
АДРЕСА_1, а також зняти арешт із
вказаної частини будинку.

Рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
07 травня 2014 року, у задоволені позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Ханбер
Трейд», посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що у ТОВ «Ханбер
Трейд» не виникло право власності на
спірну 1/5 будинку АДРЕСА_1, оскільки це
право не було зареєстроване у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, у зв'язку з чим відсутні
підстави для визнання за позивачем
права власності на частину будинку та
скасування накладеного на неї арешту.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 20 жовтня 2008 року
між ТОВ «Ханбер Трейд» (обдарований) та
ОСОБА_3 (дарувальник) був укладений
договір дарування 1/5 будинку АДРЕСА_1,
який було посвідчено нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 19542
(а. с. 7-8).

09 жовтня 2013 року ТОВ «Ханбер
Трейд» звернулося до реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції з заявою про здійснення
реєстрації права власності на 1/5
будинку АДРЕСА_1, однак 15 жовтня 2013 року
реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції відмовила
у здійсненні реєстрації права
власності, у зв'язку із наявністю
арешту на вказаному нерухомому майні
(а. с. 14).

Відділом примусового
виконання рішень управління державної
служби головного управління юстиції в
Одеській області постановою № ВП 27974703
від 20 вересня 2011 року було накладено
арешт на все майно, що належить
ОСОБА_3, з метою забезпечення
виконання виконавчого листа
№ 1519/2-1702/11, виданого 31 травня 2011
року Малиновським районним судом
м. Одеси про стягнення ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 1
186 000 доларів США (а. с. 13).

Згідно зі ч. ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Право власності
на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України
передбачено, що право власності
обдарованого на дарунок виникає з
моменту його прийняття. Прийняття
обдарованим документів, які
посвідчують право власності на річ,
інших документів, які посвідчують
належність дарувальникові предмета
договору, або символів речі (ключів,
макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України визначено,
що правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Відповідно до положень ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження»
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Відмовляючи у задоволенні позову та
посилаючись на Тимчасове положення про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, суди не звернули уваги
на вищевказані спеціальні норми
матеріального права, та на те, що право
власності за договором дарування
нерухомого майна виникає з моменту
нотаріального посвідчення такого
договору та прийняття дарунку
обдарованим, а не з моменту державної
реєстрації.

Оскільки суди не звернули належної
уваги на вказані обставини, у порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не
врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
відмову у задоволенні позову,
відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Ханбер
Трейд» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 27 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
07 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко