Номер провадження: 22-ц/785/7589/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кварталової А.М., Фальчука В.П.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 03 липня 2014
року по цивільній справі за позовом
Товариства державної нерухомості
Акціонерного товариства ЕТАД А/О
(правонаступника Державного
земельного іпотечного товариства
«КЕД») до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
Управління житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та усунення
перешкод в користуванні майном, -

В С Т А Н О В
И Л А:

До Приморського районного суду м. Одеса
з вищенаведеним позовом звернулося
Державне земельне іпотечне товариство
«КЕД», представник якого пояснив, що 04
червня 1997 року «КЕД» придбало у
фізичних осіб квартири АДРЕСА_2 для
цілей розміщення служб консульства
Греції у м. Одеса. Державне земельне
іпотечне товариство «КЕД» є державним
товариством, єдиним власником якого є
Грецька держава, тому вищезазначені
квартири перебувають у власності
Грецької держави. В процесі судового
засідання Державне земельне іпотечне
товариство «КЕД» було реорганізовано
шляхом поглинання у Товариство
державної нерухомості Акціонерне
товариство (ЕТАД А/О), яке є його
правонаступником.

Позивач зазначає, що з часу придбання
вищезазначених квартир позивач ніколи
не укладав договорів купівлі-продажу
або дарування з третіми особами, на
даний час квартири зареєстровані за
Товариством державної нерухомості
Акціонерного товариства ЕТАД А/О.

Однак, в травні 2012 року представники
позивача дізналися, що у 2010 році ОСОБА_6
незаконно приватизував квартиру
АДРЕСА_1, що включає приміщення квартир
№27 та №28, належних Позивачеві. При
цьому, Позивач про приватизацію
зазначеної квартири не знав та не міг
знати.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_6
не мав жодних підстав для реєстрації на
своє ім`я права власності на спірну
квартиру №34, адже її приміщення
фактично є приміщенням квартир
Позивача і на той час перебувало у його
власності.

У будинку по АДРЕСА_1 з відповідним
приміщенням згідно із матеріалами
поетажних планів, не існувало.

Надалі, ОСОБА_6 передав вищезазначену
спірну квартиру на підставі договору
купівлі-продажу від 22 травня 2010 року
ОСОБА_5, яка у свою чергу . 27 квітня 2012
року уклала договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_4, яка в
подальшому передала її за договором
дарування у власність ОСОБА_2.

На даний момент за фактом обману та
незаконного заволодіння нерухомим
майном порушено кримінальну справу за
ч.4 ст. 190 та ч.1 ст. 358 КК України, ОСОБА_6
перебуває у розшуку. Порушено та
передано до суду кримінальну справу у
відношенні представника КП «МБТІ та
РОН», який виготовив технічний паспорт
на квартиру АДРЕСА_1, приміщення якої
фактично дублюють приміщення квартир
АДРЕСА_2, що належать позивачеві.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одесса від 03.07.2014 року позов
Товариства державної нерухомості
Акціонерного товариства ЕТАД А/О
задоволено у повному обсязі. Скасовано
свідоцтво Управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 від
18.03.2010 року №8-23074, видане ОСОБА_6 за
підставами відсутності об'єкту права
власності. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 22
травня 2010 року. Витребувано з чужого
незаконного володіння, а саме:
володіння ОСОБА_2 на користь Товариства
державної нерухомості Акціонерне
товариство ЕТАД А/О, що є
правонаступником Державного
земельного іпотечного товариства
«КЕД» приміщення квартири АДРЕСА_1, що
фактично є приміщенням квартир
АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся
до апеляційного суду Одеської області
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Приморського
районного суду м. Одесса від 03 липня 2014
року та ухвалити нове, яким відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при ухваленні рішення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та усунення
перешкод в користуванні майном, суд
першої інстанції виходив з того, що ТОВ
«ЕТАД», як правонаступник Державного
земельного іпотечного товариства
«КЕД») будучи законним власником
спірного приміщення не знав та не міг
знати про вибуття спірного приміщення
з його володіння, майно вибуло від
позивача без його волі. ОСОБА_6
незаконно оформив правовстановлюючі
документи на спірну квартиру АДРЕСА_1,
яка фактично є приміщеннями квартир №
№ АДРЕСА_2, що належать позивачеві та не
мав права на її відчуження іншим
особам, тому договір купівлі - продажу
даної квартири між ОСОБА_6 і ОСОБА_5
підлягає визнаннню недійсним, а спірна
квартира, яка в подальшому була
передана ОСОБА_2 без законних підстав з
порушенням законодавства -
витребуванню у останнього набувача
квартири на користь Позивача.

Такі висновки районного суду
відповідають матеріалам справи,
засновані на законі і є правильними.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що:

04 червня 1997 року Державне земельне
іпотечне товариство «КЕД» отримало у
власність квартири АДРЕСА_2 на підставі
договорів купівлі-продажу, право
власності зареєстровано у єдиному
державному реєстрі та підтверджується
свідоцтвом про право власності та
договорами купівлі-продажу.

З 1997 року до моменту розгляду справи
зазначені квартири Позивачем не
відчужувались та знаходяться у його
власності.

18 березня 2010 року Управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради надало ОСОБА_6
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 на підставі
Розпорядження органу приватизації від
18 березня 2010 року № 215643 про передання
зазначеної квартири в приватну
власність.

20.06.2012 року Департамент міського
господарства Одеської міської ради
своїм розпорядженням № 148 скасував
Розпорядження органу приватизації №
215643 від 18.03.2010 року на підставі протесту
прокуратури Одеської області
зазначивши, що ОСОБА_6 не мав права на
приватизацію квартири АДРЕСА_1.

У Розпорядженні № 148 Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради зазначено, що ордер на
вселення ОСОБА_6 до спірної квартири не
видавався, Розпорядження Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради від 02.03.2010 року № 170 «Про
взяття на квартирний облік та надання
житлової площі громадянам» на даний
момент скасовано. При цьому,
Розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
було прийнято на підставі заочного
рішення Приморського районного суду м.
Одеса по цивільній справі № 2-7054/09 за
позовом ОСОБА_6 про визнання права
користування та зобов'язання укласти
договір найму квартири. Відповідно до
даних інформаційного центру
Приморського районного суду м. Одеси за
№ 2-7054/09 зазначено іншу судову справу з
іншими сторонами та про інший предмет
спору.

Згідно із матеріалами поетажних планів
АДРЕСА_1 з відповідною площею в плані
будинку відсутня.

З технічних паспортів квартир № 27, № 28
та квартири №34 вбачається
ідентичність їх приміщень.

Квартира АДРЕСА_1 не існує як окремий
об'єкт нерухомості, її приміщення
фактично являються приміщеннями
квартир №27 та №28.

ОСОБА_6 незаконним шляхом оформив
дублюючі правовстановлюючі документи
на об'єкт, який фактично ніколи не
існував сам по собі, а лише включав
приміщення квартир, що на той момент
вже належали на праві власності
Позивачеві.

За фактом обману та незаконного
заволодіння нерухомим майном порушено
кримінальну справу за ч.4 ст. 190 та ч.1 ст.
358 КК України, що на час розгляду справи
перебуває на етапі розслідування у
органах дізнання та досудового
слідства.

22 травня 2010 року ОСОБА_6 уклав
договір купівлі-продажу квартири № 34 з
ОСОБА_5.

27 квітня 2012 року ОСОБА_5 уклала договір
купівлі-продажу зазначеної квартири з
ОСОБА_4.

04.06.2012 року ОСОБА_4 уклала договір
дарування спірної квартири з ОСОБА_2.

Судова колегія виходить з того, що
законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
відповідно до яких кожна особа має
право на ефективний засіб правового
захисту, не заборонений законом,
зокрема таким, що відповідає змісту
порушеного права, характеру його
порушення та наслідкам, спричиненим
цим порушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦПК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою-
третьою, п`ятою та шостою статті 203
цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які
існують на момент відшкодування.

Реституція як спосіб захисту
цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України)
застосовується лише у разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку із цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороною недійсного
правочину.

Положення ч. 1 ст. 216 ЦК України не може
застосовуватись як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі.

Цивільним кодексом України
передбачені засади захисту права
власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України
надає власнику право витребувати майно
із чужого незаконного володіння.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від ;набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні
ст. 388 ЦК України полягає в тому, що
майно придбавається не безпосередньо у
власника, а в особи, яка не мала права
його відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна від
набувача, при цьому випадки такого
витребування законодавством
обмежуються, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК
України, якою передбачено, що
витребування майна можливе в разі його
вибуття з володіння власника не з його
волі іншим шляхом.

Як зазначено у позові та встановлено в
суді першої інстанції:

- ТОВ «ЕТАД», як правонаступник
Державного земельного іпотечного
товариства «КЕД») будучи законним
власником спірного приміщення не знав
та не міг знати про вибуття з його
володіння спірного приміщення, що
вибуло з володіння власника без його
волі;

- ОСОБА_6 незаконно оформив
правовстановлюючі документи на спірну
квартиру АДРЕСА_1, яка фактично є
приміщеннями квартир № № АДРЕСА_2, що
належать позивачеві та не мав права на
її відчуження за договором купівлі -
продажу ОСОБА_5;

- спірна квартира, в подальшому була
відчужена ОСОБА_5 ОСОБА_4, яка за
договором дарування передала квартиру
у дар ОСОБА_2

Суд першої інстанції вірно встановив,
що виникнення об`єкта нерухомості -
квартири за АДРЕСА_1 за документами,
оформленими ОСОБА_6 відбулося з
порушеннями законодавства - в
подальшому скасованим за протестом
прокурора розпорядженням Управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради, виданого на
підставі розпорядження Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради без видачі ордеру на
спірне жиле приміщення на підставі
підробленого заочного рішення
Приморського районного суду м. Одеси
про визнання права користування
квартирою та зобов`язання укласти
договір найму на квартиру по цивільній
справі № 2-7054/09, яка в реальності
заведена за вимогами особи сторонньої
особи, має інший предмет позову та
інші вимоги, ніяким чином не пов`язані
з даною справою. В подальшому ОСОБА_6 за
договором купівлі-продажу відчужив
спірну квартиру ОСОБА_5

Встановивши вказані обставини, які
були підставою заявленого позову,
районний суд прийшов до обґрунтованого
висновку про скасування свідоцтва
Управління житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради про
право власності на квартиру АДРЕСА_1
від 18.03.2010 року № 8-23074, виданого ОСОБА_6
за підставами відсутності об'єкту
права власності та про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 22 травня 2010 року.

Також районним судом вірно
встановлено, що ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу відчужила спірну
квартиру ОСОБА_4, яка в подальшому за
договором дарування передала її в дар
ОСОБА_2, який є останнім набувачем
квартири.

Встановивши вказані обставини, які
були підставою заявленого позову,
районний суд прийшов до обґрунтованого
висновку про витребування з чужого
незаконного володіння ОСОБА_2 на
користь позивача приміщення квартири
АДРЕСА_1, що фактично є приміщенням
квартир АДРЕСА_2.

Судова колегія надаючи оцінку такому
висновку районного суду виходить з
того, що незаконним володільцем може
бути як добросовісний так і
недобросовісний набувач.

При цьому під незаконним володінням
варто розуміти усяке фактичне
володіння річчю, якщо воно не має
правової підстави, в тому числі правова
підстава якого недійсна.

Від недобросовісного набувача майно
може бути витребувано у будь-якому
випадку. Від добросовісного - лише в
передбачених законом випадках (ст. 388 ЦК
України), серед яких, зокрема,
передбачено можливість витребування
майна у всіх випадках добросовісного
заволодіння річчю на підставі
безвідплатного договору з особою, яка
не мала права на його відчуження.

ОСОБА_2 набув право власності на спірну
квартиру за безвідплатним договором -
договором дарування. Тому спірна
квартира може бути витребувано у
ОСОБА_2 в усіх випадках.

В засіданні судової колегії
представником позивача надані:

- завірена копія обвинувального вироку
Приморського районного суду м. Одеси
від 26 квітня 2013 року про засудження
ОСОБА_7, який вступив в законну силу
26.05.2013 року і яким встановлено, що за
розпорядженням УЖКГ та ПЕК Одеської
міської ради № 215643 від 18.03.2010 року
квартиру № АДРЕСА_1 передано у приватну
власність ОСОБА_6 14.04.2010 року ОСОБА_6
звернувся до КП «ОМБТІ та РОН» з метою
отримання технічної документації та
витягу з реєстру права власності на
нерухому майно, у зв`язку з чим подав
замовлення, виконання якого було
доручено ОСОБА_7 28.04.2010 року ОСОБА_7
виготовлений технічний паспорт
квартири АДРЕСА_1. Досудовим
розслідуванням встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 фактично складається
із приміщень квартири № 27 (приміщення
№ 8,9, 10, 11, 12, 13) та квартири № 28
(приміщення № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7), які
розташовані у цьому ж будинку і
окремими одна від одної, самостійними
квартирами не поєднаними загальним
проходом. ОСОБА_7, займаючи посаду
техніка відділу технічної
інвентаризації № 2 КП «ОМБТІ та РОН»
внесла завідомо неправдиві відомості
до технічного паспорту на квартиру №
АДРЕСА_1, які виразилися у позначенні у
технічному паспорті дверного прорізу
через який, нібито здійснюється прохід
із приміщення № 6 до приміщення № 12
вказаної квартири, який насправді
ніколи не існував. Обвинувачена свою
провину визнала;

- завірена копія ухвали Приморського
районного суду м. Одеси від 13 вересня
2013 року про закриття кримінального
провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у
скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 358
КК України у зв`язку із закінченням
строків давності притягнення до
кримінальної відповідальності на
підстав ст. 49 КК України. Ухвалою суду
встановлено, що 01.01.2013 року між ОСОБА_8
та КП «Міське агентство з приватизації
житла» укладений договір з виконання
останнім робіт з виготовлення
технічних паспортів на квартири
(будинки) державного житлового фонду,
житлових приміщень в гуртожитках. В
березні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
ОСОБА_8 з метою виготовлення останнім
технічного паспорту квартири № 34
будинку № 71, який останнім був
виготовлений у березні 2010 року.
Квартира АДРЕСА_1 фактично складається
із приміщень квартири № 27 (приміщення
№ 8, 9, 10, 11, 12, 13) та квартири № 28
(приміщення № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7), які
розташовані у цьому ж будинку і
окремими одна від одної, самостійними
квартирами не поєднаними загальним
проходом. Однак при виготовленні
технічного паспорту на вказану
квартиру ОСОБА_8 підробив технічний
паспорт на квартиру АДРЕСА_1, внісши до
нього завідомо неправдиві відомості у
вигляді позначення проходу із
приміщення № 6 до приміщення № 12
вказаної квартири, тобто який у
технічному паспорті поєднує дві
самостійні квартири № № 27та 28
відповідно, але який ніколи насправді
не існував.

Крім того, судова колегія звертає увагу
на наступне.

Постановою заступника прокурора
Приморського району м. Одеси від 07.06.2012
року скасовано постанову старшого
дільничного інспектора міліції
Портофранківського ВМ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області про відмову
у порушенні кримінальної справи та
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст.
190 , ч.1 ст. 358 КК України відносно
невстановлених осіб. У постанові
заступника прокурора Приморського
району м. Одеси зазначено, що 03 травня
2012 року до Портофранківського ВМ
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області надійшло
повідомлення оператора « 02» та в
подальшому звернення генерального
консула Греції в м. Одесі ОСОБА_9 про те,
що за адресою: АДРЕСА_1 двері квартир №
№ 27, 28, що належать консульству Греції,
відчинені і невідомий проводить
ремонтні роботи. Під час перевірки
встановлено, що вказана невідома особа
шляхом обману підробила документи і
незаконно заволоділа квартирами № № 27,
28, чим спричинила консульству Греції в
м. Одесі матеріальний збиток.
Проведення перевірки було доручено
працівнику Портофранківського ВМ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області, який
після її проведення 09.05.2012 року виніс
постанову про відмову у порушенні
кримінальної справи. (а. с. 16).

Як встановлено судом ОСОБА_4 придбала
квартиру у ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу 27.04.2012 року, а передала
в дар ОСОБА_2 за договором дарування
04.06.2012 року - тобто після проведення
дослідчої перевірки працівниками
міліції у зв`язку із заявою про
незаконне заволодіння квартирами
позивача та під час проведення
прокурорської перевірками законності
постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи.

За встановлених обставин, судова
колегія погоджується з висновками
районного суду щодо наявності підстав
для задоволення заявлених позивачем
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про
недоведеність позивачем обставин, що
квартира АДРЕСА_1, фактично є
приміщенням квартир № № АДРЕСА_2, не
можуть бути взятими до уваги, оскільки
спростовуються вироком Приморського
районного суду м. Одеси від 26.04.2013 року,
який вступив у законну силу і яким
встановлені обставини вчинення
посадовою особою КП «ОМБТІ та РОН»
злочину пов`язаного з підробленням
технічної документації та штучного
незаконного створення по технічним
документам спірної квартири АДРЕСА_1,
як самостійного об`єкту нерухомості,
який в реальності є приміщеннями
квартир № № 27, 28 у цьому ж будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що
квартира АДРЕСА_1 , не може бути
витребувана у ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що
не перебуває у його володінні, є
неспроможними, оскільки не
узгоджуються з матеріалами справи і
хронологією подій, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом при постановленні оскаржуваного
рішення порушено таємницю нарадчої
кімнати судова колегія до уваги не
бере, оскільки з журналу судового
засідання вбачається, що після
закінчення судових дебатів в засіданні
03 липня 2014 року, суд видалився до
нарадчої кімнати о 13.20 г. після
повернення з нарадчої кімнати о 14-50
годин, проголошено вступну та
резолютивну частину рішення. Доказів,
що вступна та резолютивна частина
оскаржуваного рішення виготовлена не у
нарадчій кімнаті, апелянтом не надано.

Порушення строку видачі повного тексту
рішення само по собі не є самостійною
достатньою підставою для його
скасування. Разом з тим, апеляційна
скарга ОСОБА_2 на рішення районного
суду допущена до апеляційного
перегляду.

Інших доводів в апеляційній скарзі не
наведено.

Судова колегія доходить висновку, що
суд першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування рішення
суду, при вирішенні справи не допустив,
а наведені в скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують, внаслідок чого
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

У
Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 03 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
А.М. Кварталова

В.П. Фальчук