Провадження № 2/752/903/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Новак А.В. при
секретарі Чабанюк Л.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
виселення та зняття з реєстраційного
обліку,-

встановив:

позивач звернувся до суду з вказаним
позовом. Мотивує свої позовні вимоги
тим, що 25 жовтня 2012 року рішенням
Голосіївського районного суду міста
Києва у цивільній справі за позовом ПАТ
«КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення, позов було
задоволено та звернуто стягнення на
предмет іпотеки - трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

Як вказує позивач зазначення рішення
суду набрало законної сили.

Відповідно до норм Закону України «Про
іпотеку» та Житлового кодексу
Української РСР, звернення стягнення
на передані в іпотеку житловий будинок
чи жиле приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Позивач направляв на адресу
відповідача вимогу про звільнення
квартири - предмета іпотеки, однак
остання зазначену вимогу не виконала, а
тому позивач змушений звернутися до
суду за захистом свого порушеного
права.

В судовому засіданні представник
позивача з посиланням на позовну заяву
просила суд ухвалити рішення, яким
виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 із
зняттям останньої з реєстраційного
обліку у територіальному органі
державної міграційної служби України.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
заперечував проти задоволення позову
повністю.

Заслухавши сторони, представників,
дослідивши і проаналізувавши докази,
які містяться в матеріалах справи, суд
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов наступних висновків.

Відповідно до рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 25 жовтня
2012 року у цивільній справі за позовом
ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення, позов було
задоволено та звернуто стягнення на
предмет іпотеки - трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу
Української РСР, звернення стягнення
на передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом.

Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення всі громадяни,
що мешкають у ньому, зобов'язані на
письмову вимогу кредитора або нового
власника цього жилого приміщення
добровільно звільнити його протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що відповідачем не було
виконано вимогу ПАТ «Приватбанк» про
звільнення приміщення квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу
Української РСР, якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»
у разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів договору кредиту №
КІМ0GА0000038П від 13.12.2006 року укладеного
між сторонами спору в забезпечення
умов якого в подальшому було укладено
договір іпотеки вбачається, що кредит
було надано у вигляді кредитної лінії у
розмірі 22210 доларів США.

Також судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 має площу 61.5 квадратних метра,
таке нерухоме житлове майно
використовується відповідачем як
місце постійного проживання.

Доказів наявності у ОСОБА_1 на праві
власності іншого нерухомого житлового
майна, суду не надано.

Натомість 07 червня 2014 року набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03 червня 2014 року
за № 1304-VІ, відповідно до правил якого
визначено, що протягом дії цього Закону
не може бути примусово стягнуто
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предмет іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку» якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадян
України(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними
установами-резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; - загальна площа такого
нерухомого житлового майна(об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140
квадратних метра для квартири та 250
квадратних метрів для житлового
будинку.

Аналізуючи зазначені норми Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», Закону України «Про іпотеку» у
сукупності з наданими сторонами
доказами, суд дійшов висновку, що
вимоги позивача не підлягають до
задоволення, оскільки виселення
відповідача із квартири на яку
відбулося звернення стягнення за
рішенням суду є дією нерозривно
пов'язаною із процедурою реалізації
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення, а тому на такі
правовідносини розповсюджується дія
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

В той же час, суд відмовляючи в
задоволенні даного позову, вважає за
необхідне роз'яснити позивачу - ПАТ
«Приватбанк», що така відмова не
позбавляє права останнього звернутися
у майбутньому із позовом до
відповідача про виселення ОСОБА_1, за
умови припинення вищезазначеного
мораторію.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку про необхідність
відмовити ПАТ «Приватбанк» в
задоволенні позову.

Розподіл судових витрат між сторонами
вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК
України,суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Приватбанк»
до ОСОБА_1 про виселення та зняття з
реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя
А.Новак