Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - Національний банк України
в особі Управління Національного банку
України у Волинській області, про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Волинської області від 15 квітня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Західінкомбанк» (далі - ПАТ
«Західінкомбанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 19 липня 2002 року
між ТОВ КБ «Західінкомбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Західінкомбанк», та ТОВ «Алювіжен»
укладено кредитний договір № 2405/07-153 з
додатковими договорами до нього,
згідно з умовами яких кредитор надав
позичальнику кредит із максимальним
лімітом у розмірі 970 тис. євро, зі
сплатою 11 % річних за користування
кредитом, із кінцевим строком
погашення до 23 липня 2011 року.

З метою забезпечення виконання ТОВ
«Алювіжен» зобов'язань за кредитним
договором 24 травня 2007 року укладено
договір поруки № 2405/07-152
з ОСОБА_3 і договір поруки № 2405/07-153 з
ОСОБА_4, відповідно до умов яких останні
поручилися перед банком солідарно в
повному обсязі відповідати за
своєчасне виконання ТОВ «Алювіжен»
усіх зобов'язань за кредитним
договором та додатковими договорами до
нього.

Вказуючи на те, що ТОВ «Алювіжен» своїх
зобов'язань, які передбачені кредитним
договором, належним чином не виконало,
у зв'язку із чим станом на 11 липня 2012
року утворилась заборгованість перед
ПАТ «Західінкомбанк» у розмірі 16 075 016
грн 37 коп., позивач просив позов
задовольнити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19
лютого 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 15 квітня 2013 року
зазначене судове рішення скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_3, як з поручителя, на користь ПАТ
«Західінкомбанк» заборгованість за
кредитним договором від 19 липня 2002 року
№ 1907/02-961 в сумі 16 075 016 грн 37 коп., в тому
числі: заборгованість за тілом кредиту
- 9 712 568 грн 88 коп.; заборгованість зі
сплати відсотків за користування
кредитним коштами - 2 652 828 грн 32
коп.; штраф в розмірі 30 % за несвоєчасне
повернення кредиту - 2 913 770 грн 67
коп.; штраф в розмірі 30 % за несвоєчасне
повернення відсотків - 795 848 грн 50 коп.

Стягнуто із ОСОБА_4, як з поручителя, на
користь ПАТ «Західінкомбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 19 липня 2002 року № 1907/02-961 в
сумі 16 075 016 грн 37 коп., в тому числі:
заборгованість за тілом кредиту - 9 712 568
грн 88 коп.; заборгованість зі сплати
відсотків за користування кредитним
коштами - 2 652 828 грн 32 коп.; штраф в
розмірі 30 % за несвоєчасне повернення
кредиту - 2 913 770 грн 67 коп.; штраф в
розмірі 30 % за несвоєчасне повернення
відсотків - 795 848 грн 50 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4
підлягає задоволенню частково.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо
змісту, рішення апеляційного суду
повинно мати: мотивувальну частину із
зазначенням мотивів зміни рішення,
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлених судом першої інстанції
обставин, а також обставин,
встановлених апеляційним судом, і
визначених відповідно до них
правовідносин; назви, статті закону, на
підставі якого вирішено справу;
резолютивну частину із зазначенням
висновку апеляційного суду про зміну
чи скасування рішення, задоволення
позову або відмову в позові повністю чи
частково; висновку апеляційного суду
по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду
зазначеним нормам процесуального
права не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позовні вимоги ПАТ «Західінкомбанк»,
суд апеляційної інстанції виходив із
того, що банк звернувся із письмовим
повідомленням-вимогою до відповідачів
про погашення кредитної
заборгованості 29 листопада 2011 року,
тобто в межах шестимісячного строку,
визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України, а з
часу звернення з письмовою вимогою в
банку виникло право на пред'явлення
позову до відповідачів у межах
установленого законом загального
трирічного строку позовної давності, з
яким він звернувся до суду 09 серпня 2012
року.

Однак погодитися з такими висновками
апеляційного суду не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Установлено, що 19 липня 2002 року між ТОВ
КБ «Західінкомбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Західінкомбанк», та ТОВ
«Алювіжен» укладено кредитний договір
№ 1907/02-961 з додатковими договорами до
нього, згідно з умовами яких кредитор
надав позичальнику кредит із
максимальним лімітом у розмірі 970 тис.
євро, зі сплатою 11 % річних за
користування кредитом на умовах,
визначених кредитним договором, з
кінцевим строком погашення до 23 липня
2011 року (а. с. 10‒?37).

З метою забезпечення виконання ТОВ
«Алювіжен» зобов'язань за кредитним
договором 24 травня 2007 року укладено
договір поруки № 2405/07-152
з ОСОБА_3 і договір поруки № 2405/07-153 з
ОСОБА_4, за якими поручителі
відповідають перед банком за порушення
зобов'язання боржником.

Свої зобов'язання, передбачені
кредитним договором, ТОВ «Алювіжен»
належним чином не виконало, у зв'язку з
чим станом на 11 липня 2012 року
утворилась заборгованість перед ПАТ
«Західінкомбанк» у розмірі 16 075 016 грн 37
коп., з яких: заборгованість за тілом
кредиту - 9 712 568 грн 88 коп.;
заборгованість зі сплати відсотків за
користування кредитним коштами -
2 652 828 грн 32 коп.; штраф за несвоєчасне
повернення кредиту - 2 913 770 грн 67 коп.;
штраф за несвоєчасне повернення
відсотків - 795 848 грн 50 коп., що
підтверджується розрахунком (а. с. 9).

29 листопада 2011 року банк звернувся до
ТОВ «Алювіжен» і відповідачів із
письмовим повідомленням-вимогою про
погашення кредитної заборгованості в
розмірі 16 699 194 грн 81 коп. (а. с. 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК
України).

З договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки (пункт 3.2) про його дію
до повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед банком за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст.
252 ЦК України, тому в цьому разі
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання,
і незалежно від того, встановлений
строк її дії договором чи законом, його
сплив припиняє суб'єктивне право
кредитора. Це означає, що строк поруки
відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання
основного зобов'язання чітко
визначений - строк повного погашення
кредиту є 23 липня 2011 року.

Тому у банку виникло право пред'явити
вимогу до поручителів про виконання
порушеного зобов'язання боржника щодо
повернення кредиту починаючи з 23 липня
2011 року, протягом наступних шести
місяців.

Строк поруки не є строком для захисту
порушеного права. Це строк існування
самого зобов'язання поруки. Таким
чином, і право кредитора, і обов'язок
поручителя по його закінченні
припиняються, а це означає, що жодних
дій щодо реалізації цього права, в тому
числі застосування примусових заходів
захисту в судовому порядку, кредитор
вчиняти не може.

За таких обставин вимогу до поручителя
про виконання взятого ним зобов'язання
має бути пред'явлено в межах строку дії
поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого
іншого строку, який встановили сторони
в договорі). Тому навіть якщо в межах
строку дії поруки була пред'явлена
претензія і поручитель не виконав
вказані в ній вимоги, кредитор не має
права на задоволення позову,
заявленого поза межами вказаного
строку, оскільки із закінченням строку
припинилося матеріальне право.

Отже, висновки суду про виникнення
права в банку на пред'явлення позову до
відповідачів у межах установленого
законом загального трирічного строку
позовної давності з часу звернення з
письмовою вимогою не можна визнати
такими, що відповідають вимогам закону.

Однак, ухвалюючи рішення, апеляційний
суд у порушення вимог ст. ст.
213, 214, 303, 315 ЦПК України на вказане уваги
не звернув, не визначився з характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає застосуванню.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 15 квітня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

О.В. Попович