Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/825/14-ц

Провадження №2/377/325/14

21 жовтня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у
складі: головуючої - судді Теремецької
Н.Ф.,

при секретарі: Ахутіній А.А.,

з участю:

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки - адвоката
ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_6, треті особи, що не
заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, орган опіки та піклування
виконавчого комітету Славутицької
міської ради Київської області, про
визнання особою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

УСТАНОВИВ:

До суду з позовними вимогами
звернулася ОСОБА_1, в яких просила
визнати малолітню дитину ОСОБА_6
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, розташованим за
адресою: АДРЕСА_1 в зв'язку з вибуттям
на постійне проживання до іншого
жилого приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим,
що квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1 була надана у користування
відповідно до рішення виконкому
Славутицької міської ради Київської
області № 492 від 13 серпня 2001 року ОСОБА_1
на склад сім'ї: вона та її діти ОСОБА_7,
ОСОБА_8(ордер № 9323 від 07.09.2001 року). 2
жовтня 2001 року позивачкою, як
квартиронаймачем, був укладений з
комунальним підприємством «Управління
житлово-комунального господарство»
договір найму жилого приміщення № 4558.
Її син ОСОБА_7 в 2002 році одружився, після
чого його дружина ОСОБА_3 з 26 листопада
2002 року була зареєстрована у вказаній
квартирі. Від спільного шлюбу в них
народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4,
яку також з моменту її народження син
позивачки зареєстрував у цій квартирі.
В 2008 році шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3
було розірвано. В квітні 2008 році ОСОБА_3
забрала дитину ОСОБА_6, всі свої
особисті речі та переїхала на інше
місце проживання. З часом вона вийшла
заміж за ОСОБА_11, в зв'язку з чим
змінила своє прізвище на ОСОБА_3. Після
реєстрації другого шлюбу вона та її
дочка ОСОБА_6 постійно стали проживати
у квартирі другого чоловіка за адресою:
АДРЕСА_2. Але до цього часу ОСОБА_6
зареєстрована за адресою у квартирі
позивачки, хоча фактично вибула до
іншого приміщення на постійне місце
проживання разом зі своєю матір'ю, тому
відповідно до ст. 107 ЖК України повинна
бути визнана особою, що втратила право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою судді від 8 серпня 2014 року до
участі у справі як треті особи були
залучені ОСОБА_7, ОСОБА_8, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Славутицької міської ради Київської
області.

У судовому засіданні позивачка
просила задовольнити позов,
посилаючись на те, що її малолітня
внучка ОСОБА_6, яка зареєстрована за її
місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1,
не проживає в ньому, так як з квітня 2008
року вибула на інше місце проживання
разом зі своєю матір'ю ОСОБА_3, в зв'язку
з чим вона повинна бути визнана особою,
що втратила право користування цим
жилим приміщенням. Ніяких перешкод ні
вона, ні її син не чинили у користуванні
квартирою відповідачці та її дочці,
відповідачка після розлучення з
сином добровільно покинула разом із
дочкою вказане жиле приміщення.

Відповідачка позовні вимоги не
визнала. Суду пояснила, що в квітні 2008
року після розлучення з чоловіком
ОСОБА_7 вона дійсно виїхала разом із
своєю дочкою із спірної квартири на
постійне проживання до своєї матері. В
2010 році вона одружилася з ОСОБА_11 і
разом зі своєю дочкою стала проживати
в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка
належить на праві спільної часткової
власності її чоловіку ОСОБА_11 і його
колишній дружині ОСОБА_11. Вона
зареєструвалась за місцем проживання
чоловіка ОСОБА_11, а дочка залишилась
зареєстрованою за місцем проживання її
колишнього чоловіка ОСОБА_7 за адресою
: АДРЕСА_1, оскільки вона не знає, чи
нададуть згоду її чоловік ОСОБА_11 та
його колишня дружина, які є
співвласниками квартири,
зареєструвати дочку за її фактичним
місцем проживання.

Представник третьої особи у
справі - орган опіки та піклування
виконавчого комітету Славутицької
міської ради Київської області,
вважає, що рішення у справі не повинно
порушувати права дитини. Визнання
малолітньої ОСОБА_6 особою, що втратила
право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 буде
порушувати житлові права, оскільки
малолітня ОСОБА_6 немає свого власного
житла. А якщо спірна квартира буде в
майбутньому приватизована, то дитина
може стати співвласником житлового
приміщення. На час розгляду справи в
суді малолітня ОСОБА_6 проживає разом з
матір'ю та її чоловіком від другого
шлюбу за адресою: АДРЕСА_2. За місцем
проживання малолітньої ОСОБА_6 під час
обстеження житлово-побутових умов було
встановлено, що для неї створені
належні умови для проживання.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особи без
самостійних позовних вимог, в судове
засідання не з'явились, надавши заяви
про розгляд справи за їх відсутності,
позовні вимоги позивачки підтримали в
повному обсязі.

Вислухавши пояснення
осіб, які приймають участь у справі,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення виконкому Славутицької
міської ради Київської області № 492
від 13 серпня 2001 року ОСОБА_1, позивачці,
на склад сім'ї 3 чоловіка - ОСОБА_1,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, було надано у
користування жиле приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (
ордер № 9323 від 07.09.2001 року).

2 жовтня 2001 року на підставі ордеру
позивачкою ОСОБА_1 було укладено з КП
«УЖКГ» договір найму жилого
приміщення № 4558, копію якого долучено
до матеріалів справи.

На час розгляду справи в суді зазначена
квартира не приватизована і
відноситься до комунальної власності.

Згідно свідоцтва про одруження,
виданого 17 вересня 2002 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Славутицького міського управління
юстиції Київської області, Україна,
копія якого долучена до справи, ОСОБА_13
та ОСОБА_1, позивачка, 17 вересня 2002 року
зареєстрували шлюб, про що був
здійснений актовий запис № 119. Після
укладення шлюбу присвоєні прізвища:
чоловіку ОСОБА_13, дружині ОСОБА_1.

Таким чином, позивачка після
реєстрації шлюбу змінила прізвище
ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

15 березня 2004 року позивачкою, як
наймачем, даного житлового приміщення
було укладено з КП «ЖКЦ» договір № 576
про забезпечення житлово-комунальними
послугами, та 8 травня 2004 року з ВАТ ЕК
«Чернігівобленерго» договір № 3843 про
користування електричною енергією.

ОСОБА_7, третя особа, та відповідачка
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який між ними розірвано на підставі
рішення суду, про що 1 квітня 2008 року в
Книзі реєстрації розірвань шлюбів
відділу реєстрації актів цивільного
стану Славутицького міського
управління юстиції Київської області
зроблено відповідний актовий запис №
37, що підтверджено свідоцтвом про
розірвання шлюбу, копія якого долучена
до матеріалів справи.

Під час шлюбу у
відповідачки та третьої особи ОСОБА_7
народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4,
яка з 30.12.2012 року була зареєстрована у
жилому приміщенні, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено
довідкою КП «ЖКЦ» № 729 від 15.05.2014 року.

Як зазначено у вищезазначеній довідці,
в спірній квартирі зареєстровані
ОСОБА_1, позивачка у справі, ОСОБА_8,
ОСОБА_7, треті особи у справі, та
малолітня дочка відповідачки і
третьої особи ОСОБА_6. Відповідачка у
справі ОСОБА_3 була зареєстрована у
спірному житловому приміщенні з 26.11.2002
року та знялася з реєстрації 19.02.2010
року.

Згідно довідки Славутицького МВ ГУ МВС
України в Київській області № 2080 від
12.05.2014 року ОСОБА_3 з будь-якими заявами
про перешкоди у користуванні жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 зі
сторони ОСОБА_1 та інших осіб, що
проживають за вищевказаною адресою, а
також інших протиправних дій по
відношенню до неї в Славутицький МВ на
протязі 2010-2014 років не зверталася.

7 квітня 2010 року відповідачка
зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Славутицького міського управління
юстиції Київської області, актовий
запис № 20. Після укладення шлюбу
присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_3,
дружині ОСОБА_3, що підтверджено
свідоцтвом про шлюб, копія якого
долучена до матеріалів справи.

Під час шлюбу у них народився син
ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено
свідоцтвом про народження, копія якого
долучена до матеріалів справи.

Відповідно до довідки КП «ЖКЦ» № 1334
від 17.09.2014 року відповідачка
зареєстрована за місцем проживання
чоловіка за адресою: АДРЕСА_2. За цією
адресою зареєстрований також їх
спільний син ОСОБА_14.

Факт не проживання малолітньої ОСОБА_6
у спірному жилому приміщенні і
відсутність її особистих речей
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та
актами про не проживання.

Відповідачкою також не заперечується,
що вона з дочкою ОСОБА_6 проживає в
квартирі свого чоловіка за адресою:
АДРЕСА_2, а у спірній квартирі її
дочка не проживає з квітня 2008 року.

Згідно акту обстеження умов
проживання від 18.09.2014 № 01-19/92,
складеного спеціалістами Служби у
справах сім'ї та дітей виконавчого
комітету Славутицької міської ради
Київської області, малолітня ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає разом з матір'ю
за адресою: АДРЕСА_2. Для малолітньої
дитини ОСОБА_6 облаштовано робочий
куточок, де є комп'ютерний стіл,
комп'ютер, ліжко-диван, шафа, килим,
багато книг. Дитина мешкає у цій
квартирі без реєстрації.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 08.02.2005 року,
виданого виконавчим комітетом
Славутицької міської ради, квартира за
адресою: АДРЕСА_2 належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_11,
чоловіку відповідачки, та його
колишній дружині ОСОБА_19.

Вирішуючи спір відповідно до
встановлених обставин справи та
відповідних їм правовідносин, суд
виходить з наступного.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років є
місце проживання її
батьків(усиновлювачів) або одного з
них , з ким вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» від 11
грудня 2003 року надано визначення
відповідних термінів, а саме місце
проживання - це
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців.

Згідно ч.2 ст.107 ЖК України у разі
вибуття наймача та членів його сім'ї на
постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не
вся сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Згідно п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.85
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» наймач або
член його сім'ї, який вибув на інше
постійне місце проживання, втрачає
право користування жилим приміщенням
з дня вибуття, незалежно від
пред'явлення позову про це. На
ствердження вибуття суд може брати
до уваги будь-які фактичні дані, які
свідчать про обрання стороною іншого
постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах,
розписка, переадресовка
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

В судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає
постійно разом з матір'ю в квартирі за
адресою: АДРЕСА_2 з квітня 2010 року, де їй
створені належні умови для проживання.
Місце проживання дитини разом з
матір'ю було визначено за домовленістю
між батьками після розірвання шлюбу.

Таким чином, виходячи із змісту ч.4 ст. 29
ЦК України та досліджених в судовому
засіданні доказів, постійним місцем
проживання малолітньої ОСОБА_6 є
квартира за адресою: АДРЕСА_2, в якій
вона проживає разом зі своєю матір'ю
ОСОБА_3, що є підставою для визнання її
особою, що втратила право користування
жилим приміщенням, розташованим за
адресою: АДРЕСА_1 в зв'язку з вибуттям на
постійне проживання до іншого жилого
приміщення.

Визнання малолітньої ОСОБА_6 особою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, розташованим за адресою:
АДРЕСА_1, не порушує її житлові права,
як стверджує представник органу опіки
та піклування, оскільки вона має
постійне місце проживання - квартиру
за адресою: АДРЕСА_2, в якій створені
належні умови для її проживання.

Посилання відповідачки як на
підставу відмови у задоволенні позову,
відсутність у неї власного житла та
належність квартири, в якій вона
проживає разом з малолітньою дочкою,
на праві спільної часткової власності
її чоловіку та його колишній дружині,
які можуть не надати згоди на
реєстрацію в цій квартирі її дочки, суд
до уваги не приймає, оскільки
відповідно до змісту ч.2 ст. 156 ЖК
України на вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

За таких обставин позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК
України з відповідачки на користь
позивачки підлягають стягненню
судові витрати по оплаті судового
збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, особою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по оплаті
судового збору в сумі 243 гривні 60
копійок.

Рішення може бути
оскаржено до апеляційного суду
Київської області через Славутицький
міський суд. Апеляційна скарга може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає
законної сили після закінчення строку
на апеляційне оскарження, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі
виготовлено 26 жовтня 2014 року.

Суддя
Н. Ф. Теремецька