Номер провадження: 22-ц/785/5480/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при
секретарі - Колмакові В.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 22 квітня 2014року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю
третьої особи - виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
про розірвання шлюбу та розподіл майна
подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про встановлення порядку
користування квартирою і за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на 1/3 частку квартири,
надання її у володіння та користування,
-

встановила:

21 травня 2013р. ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_4, який остаточно
уточнив, просив суд розірвати шлюб між
ним і ОСОБА_4, зареєстрований 21 грудня
1991р. та призвести поділ спільного
майна.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказав,
що 21 грудня 1991р. він зареєстрував шлюб з
ОСОБА_4, спільне життя не склалося і
відношення припиненні з 2011року,
фактично сім'я розпалася, шлюб носить
формальний характер.

Під час шлюбу вони за спільні кошти
придбали за договором купівлі-продажу
від 07 травня 2002р. трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, розподіл якої
можливий згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 25
жовтня 2013р. та він просив виділити йому
за варіантом № 2 житлову кімнату № 2
площею 13кв.м., лоджію № 3 площею 2,5кв.м.,
залишив в загальному користуванні
коридор, кухню і ванну, туалет.

Позивач вказав, що під час шлюбу вони за
спільні кошти придбали наступне майно,
яке знаходиться в квартирі і він просив
виділити йому:

- комплект «Спальня», який
складається з ліжка, двох тумбочок,
шафи, трюмо, комоду вартістю 1600грн.;

- прихожу вартістю 950грн.;

- телевізор «Оріон» вартістю 1000 грн.;

- кухню /комплект/ вартістю 800грн.;

- комплект м'який куток, 2 стільця
вартістю 200грн.;

- стіл вартістю 150грн.;

- холодильник «Беко» вартістю 2050грн.,
яке позивач просив виділити йому,

а також придбали майно, яке позивач
просив виділити ОСОБА_3:

- комплект розкладний диван, 2
крісла, вартістю 6300грн.;

- комод вартістю 600грн.;

- диван-ліжко вартістю 3100грн.;

- телевізор ЖК «Самсунг» вартістю
2200грн.;

- пральну машину «Беко» вартістю
1700грн.;

- кондиціонер «Медеа» вартістю
1800грн.;

- мікрохвильову піч вартістю
200грн.;

- стінку довжиною 4 м. вартістю
1500грн. (том 1 а.с.2-6, 14-18, 118-119).

23 липня 2013р. до суду звернувся ОСОБА_2 з
позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, в якому
просив:

- скасувати державну реєстрацію
права приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1;

- визнати за ним право власності на
1/3 частку квартири АДРЕСА_1

- призвести поділ вищевказаної
квартири, виділивши йому у володіння та
користування жилу кімнату № 2 площею
13кв.м., 12 частину балкону № 9 площею
5,9кв.м., залишити в спільному
користуванні кухню, коридор, ванну,
туалет (том 1 а.с.98-102).

В обґрунтування позову ОСОБА_2, вказав,
що сторони є його батьками. Поділ
спірної квартири зачіпляє його
інтереси, оскільки ще у 1999році він з
батьками приватизував квартиру
АДРЕСА_4. Рішенням
Білгород-Дністровського виконкому № 772
від 22 листопада 2002року його батькам
було надано згоду на продаж
вищевказаної квартири при умові
придбання частки квартири АДРЕСА_1 на
користь його ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Але
батьки оформили 07 травня 2002року
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 на своє ім'я в рівних частках,
не включив його до коло покупців, про що
йому стало відомо під час розгляду
вказаної справи, та він вважав, що
батьки оформили право власності на
спірну квартиру і на нього. Позивач
ОСОБА_2 вказав, що він мешкає і
зареєстрований в спірній квартирі з
2002року, тобто з дня її придбання
батьками.

24 січня 2014р. ОСОБА_4 звернулася із
зустрічним позовом до ОСОБА_3 і просила
суд встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, надав у
користування та проживання їй та сину
ОСОБА_2 кімнату № 7 площею 14,6кв.м. і
кімнату № 4 площею 10кв.м. та балкон, а у
користування ОСОБА_3 надати кімнату № 2
площею 13кв.м., залишив в загальному
користуванні кухню, коридор, ванну,
туалет, стягнути з неї на користь
ОСОБА_3 грошову компенсацію за
надлишкову житлову площу. При цьому
ОСОБА_4 вказала, що поділ квартири в
натурі на три рівні частки неможливий,
тому просила задовольнити її зустрічні
позовні вимоги (том 1 а.с.121-123).

Рішенням суду від 22 квітня 2014р.
позов ОСОБА_3 задоволений, зустрічний
позов ОСОБА_4 задоволений частково, у
задоволені позову ОСОБА_3 - відмовлено
(том 1 а.с.222-228).

Суд розірвав шлюб ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
зареєстрований 21 грудня 1991р. у Білгород
- Дністровському міськвідділі РАГС
Одеської області.

Суд поділив в натурі спільне майно
подружжя, виділив при цьому ОСОБА_3 -
комплект «Спальня», який складається з
ліжка, двох тумбочок, шафи, трюмо,
комоду вартістю 1600грн., прихожу
вартістю 950грн., телевізор «Оріон»
вартістю 1000грн., кухню /комплект/
вартістю 800грн., комплект м'який куток, 2
стільця вартістю 200грн., а ОСОБА_4
виділив: комплект розкладний диван, 2
крісла вартістю 6300грн., комод вартістю
600грн., диван-ліжко вартістю 3100грн.,
телевізор ЖК «Самсунг» вартістю 2200грн.,
пральну машину «Беко» вартістю 1700грн.,
кондиціонер «Медеа» вартістю 1800грн.,
мікрохвильову піч - 200грн., стінку
довжиною 4 м. вартістю 1500грн.

Суд встановив порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, відповідно варіанту
№2 за висновком судової
будівельно-технічної експертизи, та
виділів в особисте користування ОСОБА_3
1/2 частку, а саме житлову кімнату № 2
площею 13кв.м., лоджію № 3 площею 2,5кв.м.,
що складає 18/50 фактичних часток та
менше ідеальної частки в ринкових
цінах на 26211грн.

Суд виділів ОСОБА_4 в особисте
користування 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1 а саме житлову кімнату № 4
площею 10кв.м., житлову кімнату № 7
площею 14,6кв.м., 12частину балкону № 9
площею 2,95кв.м., що складає 3250 фактичних
часток та більше ідеальної частки на
26211грн. Суд залишив у загальному
користуванні ОСОБА_3 і ОСОБА_4 кухню,
коридор, ванну, туалет, і 1/2 частину
приміщення балкону № 9 площею 2,95кв.м.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 рішення суду не
оскаржили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати в частині
відмови у задоволені його позову,
ухвалити рішення про задоволення його
позову, посилаючись на те, що суд в
порушені вимог процесуального і
матеріального права необґрунтовано і
безпідставно відмовив йому у
задоволені його позову (том 1 а.с.233-236).

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, сторони,
представників сторін, вивчивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, дійшла до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
піддягає з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановлені фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів в їх сукупності.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4
знаходилися в зареєстрованому шлюбі з
21 грудня 1991р. до 2011року, фактично сім'я
розпалася, шлюб носить формальний
характер.

Під час шлюбу подружжя ОСОБА_4 придбали
за договором купівлі-продажу від
07травня 2002р. трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, та майно: комплект «Спальня»,
який складається з ліжка, двох
тумбочок, шафи, трюмо, комоду вартістю
1600грн.; прихожу вартістю 950грн.;
телевізор «Оріон» вартістю 1000 грн.;
кухню /комплект/ вартістю 800грн.;
комплект м'який куток, 2 стільця
вартістю 200грн.; стіл вартістю 150грн.;
холодильник «Беко» вартістю 2050грн., яке
позивач просив виділити йому, а також
придбали майно, яке позивач просив
виділити ОСОБА_3, а саме: комплект
розкладний диван, 2 крісла, вартістю
6300грн.; комод вартістю 600грн.;
диван-ліжко вартістю 3100грн.; телевізор
ЖК «Самсунг» вартістю 2200грн.; пральну
машину «Беко» вартістю 1700грн.;
кондиціонер «Медеа» вартістю 1800грн.;
мікрохвильову піч вартістю 200грн.;
стінку довжиною 4 м. вартістю 1500грн.

Статтею 60 Сімейного кодексу України
визначено, що майно набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.68 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до вимог ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частина 2 ст.70 СК України зазначає, що
при вирішені спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї.

Судова колегія, вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про розірвання шлюбу і поділ
майна між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, оскільки
можливість збереження сім'ї втрачена,
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам сторін.

Сторони погодилися з вказаними
висновками суду першої інстанції і не
оскаржили рішення суду від 22 квітня
2014року.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволені позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання права
власності на 1/3 частку квартири,
надання її у володіння та користування
з оглядом на наступне.

Статтею 78 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, який діяв на час виникнення
спірних відношень між сторонами, було
передбачено, що якщо у неповнолітніх є
належне їм майно, батьки управляють ним
як опікуни і піклувальники без
спеціального та не призначення, але з
додержанням відповідних правил про
опіки та піклування.

У 1999році подружжя ОСОБА_4 та їх
неповнолітній син ОСОБА_2
приватизували квартиру АДРЕСА_4 та
згідно з свідоцтвом про право
власності від 20 грудня 1999р., сторони
мали рівні долі у праві власності на
вказану квартиру.

Дійсно рішенням
Білгород-Дністровського виконкому № 772
від 22 листопада 2002року батькам
позивача ОСОБА_2 було надано згоду на
продаж вищевказаної квартири при умові
придбання частки квартири АДРЕСА_1 на
користь неповнолітнього ОСОБА_2

Виконання вказаного рішення було
неможливе, оскільки подружжя ОСОБА_2 за
договором купівлі-продажу від 07 травня
2002року вже придбали квартиру АДРЕСА_1
на своє ім'я в рівних частках та рішення
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
від 22 листопада 2002р. на час придбання
квартири, взагалі не існувало. Тому
позовні вимоги ОСОБА_2 в тому вигляді як
він заявив не можуть бути задоволені.

Відповідно до вимог п.8 ст.177 СК України,
неналежне виконання батьками своїх
обов'язків щодо управління майном
дитини є підставою для покладання на
них обов'язку відшкодувати завдану їй
матеріальну шкоду та повернути доходи,
одержані від управління її майном,
однак з вказаними вимогами ОСОБА_2 до
суду не звертався.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги не можуть бути
прийняті судом апеляційної інстанції в
якості підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд приходить до висновку
про те, що судом першої інстанції дана
належна оцінка доводам сторін у
сукупності з наданими сторонами
доказами, висновки суду відповідають
обставинам справи, доводи, викладені у
апеляційній скарзі, не спростовують їх,
тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 22квітня 2014року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
І.П.Сидоренко

Судді:
С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова