АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4413/14
Головуючий 1 інстанції
-Клименко О.І. Справа №642/270/14
Доповідач - Яцина В.Б.
Категорія:про відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 р.
м. Харків.

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Карімової
Л.В.,

при секретарі Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_3 на
рішення Ленінського районного суду
м.Харкова від 16 травня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
філії Харківського обласного
управління ВАТ «Державний ощадний
банк», третя особа: ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди та за зустрічним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання
договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

14.01.2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом, в якому після його уточнення
просила суд стягнути з відповідача -
філії Харківського обласного
управління ПАТ « Державний ощадний
банк України», яка діє від імені цього
банку (далі по тексту - Банк) на її
користь майнову шкоду, завдану
внаслідок злочинних дій посадової
особи Банку, ОСОБА_3, 30000 грн.00 коп.
неповернутого строкового вкладу, і
втрачений внаслідок його неповернення
дохід за період з 13.01.2009 року до березня
2014 року в сумі 28302,06 грн., а всього - 58302,06
грн., а також - 20 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
завданого цим злочином, і відшкодувати
їй 3300 грн. витрат на правову домогу.

На обгрунтування позову послалася на
те, що вироком Ленінського районного
суду м. Харкова від 04 липня 2013 року
ОСОБА_4 визнана винною в тому, що
виконуючи свої службові обов'язки
управляючої відділенням Філіалу
Харківського обласного управління ВАТ
«Ощадбанк» № 10020/0326 13.01.2009 року, діючи
від імені Банку на підставі
відповідної довіреності, уклала з
чоловіком позивачки, ОСОБА_5 депозитний
договір про вклад № 765 на суму 60 000 грн.
на строк 18 місяців під 17,5 % річних, які
були ним внесені і отримані Банком в
особі ОСОБА_4 ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4
свій примірник договору, підписаний
сторонами та посвідчений печаткою
Банка, а також квитанцію про прийом
вказаних грошових коштів, з внесенням
до оригіналу ощадної книжки
відповідного запису. За вироком суду
ОСОБА_4 при цьому діяла зловживаючи
своїм службовим становищем, діючи з
корисливих мотивів, внесла
недостовірні дані до другого
примірника договору № 765, в якому
зазначила, що прийняла на депозит лише
30 000 грн., привласнила при цьому решту
30 000 грн. гривень, якими розпорядилася
за власним бажанням. Цей примірник вона
залишила у справах Банку і провела по
рахункам лише 30 000 грн.. Внаслідок
цього 03.08.2010 року Банк видав ОСОБА_5 лише
половину від переданих Банку в якості
вкладу 60 000 грн. та процентів, які він
повинний був отримати за умовами
вказаного договору, відповідно 30 000
грн. вкладу та 7839,04 грн. процентів.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, чоловік
позивачки, помер і позивачка подала на
нотаріальної контори відповідну заяву
про прийняття спадщини, яка відкрилася
після його смерті.

За скоєння цього злочину ОСОБА_4 була
засуджена до позбавлення волі, а
заявлений під час розгляду
кримінальної справи аналогічний позов
ОСОБА_3 був апеляційним судом залишений
без розгляду з процесуальних причин.

Обґрунтовуючи моральну шкоду
позивачка послалася на те, що:
внаслідок цих подій її чоловік ОСОБА_5
отримав душевну травму, яка прискорила
його смерть; позивачка, як його
спадкоємиця, не змогла отримати вкрай
необхідні їй кошти: залишки вкладу та
проценти, які повинні були
нараховуватися Банком за умовами
договору; вона морально пережуває,
оскільки Банк безпідставно звинувачує
її чоловіка у протиправних діях і не
повертає їй грошові кошти, які їй
необхідні для лікування та операції.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
заявив зустрічний позов про визнання
недійсним договору № 765 на вклад
«Строковий пенсійний Ощадного банку»
для ОСОБА_5 від 13.01.2009 року на суму 60000
грн. 00 коп. та стягнення з ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 на користь АТ « Ощадбанк» в
особі філії Харківське обласне
управління АТ «Ощадбанк» суми
сплаченого судового збору в розмірі 243
грн. 60 коп..

Свою вимогу обгрунтували тим, що 13
січня 2009 року між ВАТ «Ощадбанк» в
особі завідувача ТВБВ № 10020/0326
філії-Харківське обласне управління
ВАТ «Ощадбанк» (нині - ПАТ «Ощадбанк»)
ОСОБА_4, яка діяла на підставі
довіреності №3737 від 27 травня 2008 року та
ОСОБА_5 укладено Договір №765 на вклад
«строковий пенсійний Ощадного банку»
для фізичної особи, відповідно до якого
вкладник вносить, а Банк приймає на
депозитний рахунок №765 на умовах цього
Договору грошові кошти в сумі 30 000,00
гривень. Відповідно до п.1.1. Договору
№765 від 13.01.2009р. днем повернення
депозиту є 13 липня 2010 року.
Підтвердженням внесення грошових
коштів є заява ОСОБА_5 на переказ
готівки № 36 від 13.01.2009р.на суму 30 000,00
гривень. Протягом терміну дії договору
прибуткових та видаткових операцій за
рахунком не відбувалось. 20 липня 2010
року ОСОБА_5 звернувся до філії -
Харківське обласне управління АТ
«Ощадбанк» із заявою про отримання з
депозитного рахунку відкритого в
національній валюті за Договором № 765
на вклад «Строковий пенсійний Ощадного
банку», укладеного між ним та АТ
«Ощадбанк» в особі ТВБВ № 10020/0326 філії -
Харківське обласне управління АТ
«Ощадбанк» 13.01.2009р. грошових коштів в
сумі 60 000,00 (шістдесяти тисяч) гривень.
ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне
управління ВАТ «Ощадбанк», на підставі
заяви ОСОБА_5 повернуло йому кошти,
внесені на депозит за Договором № 765
від 13.01.2009 року у розмірі 30 000,00 грн. У 2012
році до АТ «Ощадбанк» звернулась
ОСОБА_3, як спадкоємець ОСОБА_5, із
заявою про видачу їй 30 000,00 грн., які
нібито знаходяться в ТВБВ № 10020/0326
філії -Харківське обласне управління
АТ «Ощадбанк» за Договором №765 на вклад
«Строковий пенсій Ощадного банку» для
фізичної особи від 13.01.2009р. і надала
Банку копію Договору № 765 віл 13 2009 року,
відповідно до якого ОСОБА_5 вніс, а Банк
прийняв 60 000 грн. 00 коп. Окрім Договору
№765 від 13.01.2009 року було надано копію
квитанції № 2 від 13.01.2009 року,
відповідно до якої Банк отримав 60 000,00
гривень з призначенням платежу -
відкриття рахунку.

Однак, даний договір банк вважає
недійсним, так як філією - Харківське
обласне управління АТ «Ощадбанк» було
проведено службове розслідування, яким
встановлено, що реальним депозитним
договором за № 765 від 13.01.2009 року є
договір на суму 30000 грн.00 коп., які
ОСОБА_5 було отримано. Договір на суму 60
000 грн.00 коп. є недійсним, так як кошти в
розмірі 60000 грн. 00 коп. банком від ОСОБА_5
отримані не були. По даному факту
відносно ОСОБА_4 було порушено
кримінальну справу і згідно вироку
Ленінського райсуду м. Харкова від
04.06.2013 року ОСОБА_4 засуджено за скоєння
злочинів, передбачених ст. ст. 191 ч.5,191
ч.3,366 ч.1,366 ч.2 КК України. Згідно ухвали
судової колегії судової палати з
кримінальних справ Апеляційного суду
Харківської області від 24.12.2013 року
вирок суду віл 04.06.2013 року в частині
засудження та призначення покарання
ОСОБА_4 залишений без змін і на даний
час набрав законної сили.

Банк зазначив, що вважає підписання
договору № 765 від 13.01.2013 року на суму 60000
грн.00 коп. зловмисною домовленістю
представника банку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
привласнення коштів державного банку,
тому цей договір був також безгрошовим.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Харкова від 16 травня 2014 року у
задоволенні позову проненко Р.З. та
зустрічного позову Банку було
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
районного суду, Публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк» в
апеляційній скарзі поставило питання
про зміну рішення Ленінського
районного суду м.Харкова від 16 травня
2014 року в частині відмови у задоволенні
зустрічних позовних вимог АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
задовольнивши їх у повному обсязі,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
постановленого з порушенням норм
матеріального права та процесуального
права.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі поставила
питання про скасування рішення та
ухвалення нового рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, а також стягнути з
відповідача суму сплачених судових
витрат, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення районного
суду, неповне з'ясування обставин, які
мають значення для справи. Вказала, що
суд: безпідставно не взяв до уваги
обставини, які встановлені чинним
вироком районного суду про те, що
ОСОБА_3 повністю прийняля спадщину, яка
відкрилася після смерті свого чоловіка
ОСОБА_5, а також - про розмір завданої
майнової шкоди; не вірно виклав і не
дослідив доводи позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди про те,
що Банк безпідставно звинувачує ОСОБА_5
у причетності до злочину, який скоїла
третя особа, ОСОБА_4

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились у судове засідання,
відповідно до ст. 303 ЦПК України
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, обговоривши доводи скарг,
вважає, що підлягає задоволенню лише
скарга ОСОБА_3, частково.

Судом встановлено, що 13 січня 2009 року
між ВАТ «Ощадбанк» в особі завідувача
ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківського
обласного управління ВАТ «Ощадбанк»
(нині - ПАТ «Ощадбанк») ОСОБА_4, яка діяла
на підставі довіреності №3737 від 27
травня 2008 року та ОСОБА_5 укладено
Договір №765 на вклад «строковий
пенсійний Ощадного банку» для фізичної
особи, відповідно до якого вкладник
вносить, а Банк приймає на депозитний
рахунок №765 на умовах цього Договору.

Відповідно до матеріалів справи даний
договір дійсно був укладений в двох
примірниках. При цьому у примірнику,
який було видано на руки ОСОБА_5 сума
депозитного вкладу зазначена в розмірі
60000 грн.00 коп. і йому видано ощадну
книжку в якій сума вкладу також
зазначена 60000 грн.00 коп. Банк надав
примірник вказаного договору, який
повинен берігатися в установі банку в
якому сума депозитного вкладу
зазначена в розмірі 30000 грн.00 коп. та
надано заяву на переказ готівки № 3 в
якій також зазначена сума в розмірі 30000
грн.00 коп. внесена ОСОБА_5 для відкриття
рахунку.

03.08.2010 року на підставі заяви ОСОБА_5
ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне
управління ВАТ «Ощадбанк», яке
розташоване за адресою: м. Харків, вул.
Слов'янська, № 4 повернуло йому кошти,
внесені на депозит за Договором № 765
від 13.01.2009 року у розмірі 30 000 грн.00 коп..,
при цьому ним до цієї установи банку
було надано свій примірник цього
депозитного договору № 765 від 13.01.2009
року на суму в розмірі 60000 грн.00 коп..
Однак, йому було відмовлено в видачі
іншої суми, з посиланням на те, що сума в
розмірі 60000 грн.00 коп. по договору № 765
від 13.01.2009 року до установи банку не
надходила.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер і його
єдиним спадкоємцем є позивач ОСОБА_3

Відповідно до чинного вироку
Ленінського районного суду м. Харкова
від 04.06.2013 року ОСОБА_4 була засуджена за
вчинення злочинів, передбачених ст.ст.
191 ч.5, 191 ч.3,366 ч. 1,366 ч.2 КК України.

3 тексту вказаного вироку вбачається,
що ОСОБА_4 засуджено за привласнення
чужого майна шляхом зловживання
посадовою особою своїм службовим
становищем в особливо великих
розмірах, з привласненням та розтратою
чужого майна, яке було ввірено особі
шляхом зловживання службовим
становищем, вчинене повторно та - у
складанні та видачі посадовою особою
завідомо неправдивих документів, а
також в складанні і видачі посадовою
особою завідомо неправдивих
документів, що спричинило тяжкі
наслідки.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову районний суд правильно виходив
з його недоведеності.

Відповідно до положень ч. 4 ст.. 61 ЦПК
України вирок у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
обов'язковий для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Районний суд у вищевказаному вироку,
який є чинний, встановив наступні
обставини, які відповідно до вказаної
норми цивільного процесуальнго права
мають преюдиціальне значення по цій
справі, і внаслідок цього не підлягають
повторному доведенню, про дійсність
укладеного між Банком та ОСОБА_5 за його
життя на нижче вказаних умовах
договору строкового вкладу .

Так, 13 січня 2009 року службова особа
Банку ОСОБА_4 від імені Банку уклала
договір № 765 з ОСОБА_5 на відкриття
останнім строкового, на вісімнадцять
місяців, пенсійного рахунку в
гривневому еквіваленті національної
валюти під 17,5 % річних. Один примірник
цього договору ОСОБА_4, посвідчивши
своїм підписом і печаткою відділення №
10020/0326 Банку, разом з ощадною книжкою №
765, які також були посвідчені її
підписом та печаткою відділення, в яких
була вказана сума вклада 60 000 грн.,
видала ОСОБА_5

Отримавши від ОСОБА_5 у зв?язку з
укладенням вказаного договору 60 000
грн., ОСОБА_4 видала останньому,
посвідчену своїм підписом і печаткою
відділення Банку квитанцію від 13.01.2009
року, в якій була відображена отримана
від ОСОБА_5 грошова сума 60 000 грн.
Другий екземпляр договору на указану
суму ОСОБА_4 роздрукований не був і дана
фінансова операція на вказану суму
проведена по балансу банка була.

Отримавши від ОСОБА_5 у зв?язку з
укладенням вказаного договору 60 000
грн., ОСОБА_4, зловживаючи своїм
службовим становищем, діючи з
корисливих мотивів, шляхом внесення
недостовірних даних до копії договору
№ 765 оприбуткувала їх по касі
відділення філії Банку частково,
розрудрукувавши договір з сумою вкладу
на ім?я ОСОБА_5 в сумі 30 000 грн.,
присвоївши при цьому 30 000 грн., якими
вона згодом розпорядилася на свій
розсуд.

Окрім того, ОСОБА_4 13 січня 2009 року,
перебуваючи у приміщенні відділення №
10020/0326 Банку від імені Банку уклала
договір № 765 від 13.01.20009 року з ОСОБА_5 на
відкриття останнім строкового
пенсійного рахунку в національній
валюті (гривньовому еквіваленті) з
Банком під 17,5 % річних.

Один екземпляр вказаного договору
ОСОБА_4, посвідчивши своїм підписом і
печаткою відділення № 10020/0326 філіала
ХОУ ВАТ «Ощадбанк», разом з ощадною
книжкою № 765 на ім?я ОСОБА_5, в якій
зазначено про розміження у Банку
вкладу на суму 60 000 грн., видала ОСОБА_5

Отримавши від ОСОБА_5 у зв?язку з
укладенням вказаного договору 60 000
грн., ОСОБА_4, крім того, видала ОСОБА_5
посвідчену своїм підписом і печаткою
відділення № 10020/0326 філіалу - ХОУ ВАТ
«Ощадбанк», квитанцію від 13.01.2009р., в
якій було відображено отримана від
ОСОБА_5 грошова сума 60 000 грн., після
чого зловживаючи своїм службовим
станом, діючи з корисних спонукань,
шляхом внесення недостовірних даних в
копію договору № 765 оприбуткувала їх по
касі відділення № 10020/0326 філіала - ХОУ
ВАТ «Ощадбанк» лише на суму 30 000 грн.,
привласнивши при цьому 30 000 грн., які
використала на свій розсуд. (а.с.10, 16-17).

Посилання відповідача в доводах скарги
на результати службового
розслідування та про безгрошовість
договору, спростовуються
встановленими вищевказаним вироком
районного суду від 04 червня 2013 року про
обставини укладення цього договору
Крім того, у даному випадку зазначений
документ є неналежними доказами по цій
справі, оскільки за вказаною нормою ч. 4
ст. 61 ЦПК України встановлені чинним
рішенням районного суду факт укладення
між Банком та ОСОБА_5 спірного договору
строкового депозиту на суму 60 000 грн. і
фактичного отримання цієї суми Банком
не підлягає повторному доведенню.

Та обставина, що службова особа Банку
ОСОБА_4 після укладення договору, який
був належним чином підписаний і
оформлений, з використанням службового
положення привласнила належні ОСОБА_5
кошти в сумі 30 000 грн., не звільняє
Банку, який згідно до ст. 1172 ЦК України
відповідає за такі протиправні дії
свого працівника, від обов?язку
виконати умови договору строкового
вкладу на суму 60 000 грн., як в частині
повернення суми депозиту, так і
нарахованих за цим договором
процентів.

Таким чином рішення районного суду про
відмову у задоволенні зустрічного
позову Банку є законним і обгрутованим,
висновки суду належним чином
вмотивовані і доводами скарги не
спростовуються, тому з передбачених ст.
308 ЦПК України підстав в цій частині
рішення необхідно залишити без змін, а
скаргу банка - без задоволення.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову, районний суд послався на те, що:
ОСОБА_3 не довела факт прийняття
спадщини, як зазначено у рішенні -
вступу у спадкування, після смерті
свого чоловіка ОСОБА_5, а також - що їй
було видано свідоцтво про спадщину;
розрахунок майнової шкоди не був
здійснений спеціалістом і внаслідок
цього підлягав уточненню позивачем;
моральна шкода не доведена і
відповідно до ч. 3 ст. 1230 ЦК України не
успадковується, за змістом ст. 1167 ЦК
України вона відшкодовується
заподіювачем такої шкоди, а саме -
ОСОБА_4, а не Банком.

Судова колегія погоджується з тим, що
відповідно до положень ст.ст. 1217-1219, ч. 3
ст. 1230 і ст. 1167 ЦК України заявлені
позивачкою вимоги про відшкодування
моральної шкоди, завдані за життя її
чоловіку, а також - перенесені нею
душевні хвилювання внаслідок
неотримання частини успадкованого нею
майна у вигляді неповерненого вкладу
та нарахованих процентів, що є
наслідком злочинних дій ОСОБА_4, не
підлягають відшкодуванню Банком.

Що стосується доводів позову ОСОБА_3
про відшкодування моральної шкоди,
завданої безпідставним звинуваченням
Банком її чоловіка у скоєнні злочину
разом з ОСОБА_4, - то заявлений з цих
підстав зустрічний позов є
використанням Банком передбачених ст.
16 ЦК і ст. 3 ЦПК України законних
способів захисту своїх прав, який не
має ознак зловживання правом і тому
такі дії не можна вважати
протиправними, що відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 23 ЦК України є необхідною умовою для
відшкодування моральної шкоди. При
таких обставинах та відповідно до
вказаних норм права районний суд
законно і обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди.

Однак, в частині відмови у позові
ОСОБА_3 про відшкодування майнової
шкоди, завданої злочином, внаслідок
чого Банком не поністю виконав умови
вищевказаного договору строкового
вкладу № 765 на суму 60 000 грн. під 175 %
річних, - районний суд неправильно
застосував норми матеріального права.

За ст. 1268 ЦК України здійснення права на
спадкування і набуття права власності
на спадщину відбувається в результаті
її прийняття і оформлення
правовстановлюючого документу -
відповідного свідоцтва про спадщину.
Однак районний суд не взяв до уваги, що
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу її
відкриття (частина п'ята статті 1268 ЦК
України) Інші, передбачені законом дії,
- про прийняття спадщини, отримання
свідоцтва про право власності на
спадщину і державна реєстрація цього
права - мають значення для отримання
спадкоємцем права розпорядження
успадкованим майном. Тому відповідно
до положень ст. 16 ЦК України і ст. 3 ЦПК
України про легальні способи захисту
свого права та цивільного інтересу у
ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка
ОСОБА_7 та прийняття спадщини, що
підлягало з?ясуванню районним судом,
були всі підстави для зверення до суду
для захисту свої майнових прав,
передбачених законом майнових прав на
спадщину, яка відкрилася після його
смерті.

Внаслідок цього районний суд помилково
не застосував при розгляді цього спору
положення ч. 1 ст. 1230 ЦК України, за якими
до спадкоємця переходить право на
відшкодування збитків, завданих
спадкодавцеві у договірних
зобов'язаннях, і тому, всупереч вимог
ст. 213 ЦПК України про законність і
обгрунтованість рішення, суд не
правильно визначив предмет
доказування по справі, а саме: факти,
які необхідно встановити при розгляді
цього спору, а також з порушенням
положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України у
передбачений вказаною нормою
цивільного процесуального права
спосіб не сприяв позивачці у
витребуванні доказів про прийняття нею
спадщини, помилково пов?язуючи право на
відшкодування збитків, завданих
спадкодавцеві у договірних
зобов?язаннях внаслідок скоєння
злочину посадовою особою Банку, з
отриманням свідоцтва на спадщину, що
вказаними нормами матеріального права
не передбачено.

Районний суд також помилково вважав, що
розрахунок суми позову, для чого не
потрібно спецальних знань, повинний
складати лише спеціаліст, внаслідок
чого не самостійно дослідив і не
перевірив зроблений позивачкою
розрахунок суми позову про
відшкодування майнової шкоди, завданої
внаслідок злочину, скоєного ОСОБА_4 під
час виконання своїх службових
обов?язків, за яку на підставі ч. 1 ст. 1172
ЦК України відповідає Банк, як
установа, в якій вона працювала.

Як вбачається з відповіді завідувача
Першої державної нотаріальної контори
від 22.09.2014 року № 4435/01-16 після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року до
Першої Харківської державної
нотаріальної контори надійшла 16
березня 2012 року заява № 377 про
прийняття спадщини від дружини
спадкодавця ОСОБА_3, 04 жовтня 2012 року
заява № 1692 про те, що спадщину у
встановлений законом строк не прийняв
та на неї не претендує від сина
спадкодавця гр.. ОСОБА_8, а 08 листопада
2012 року - заява № 2010 про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом від дружини спадкодавця
ОСОБА_3, яка 08 листопада 2012 року
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом на транспортний
засіб (а.с. 218). Зазначені обставини
також підтверджуються отриманими
апеляційним судом в порядку ч. 2 ст. 303
ЦПК України документами: інформаційною
довідкою зі Спадкового реєстру
(спадкові справи та видані на їх
підставі свідоцва про право на
спадщину) від 15.09.2014р. та Витягом про
реєстрацівю в Спадковому реєстрі від
15.09.2014р. (а.с. 214-215).

Позивачка під час апеляційного
перегляду справи уточнила свій
розрахунок суми позову про
відшкодування майнової шкоди у вигляді
неповернутої частини вкладу, 30 000 грн.,
а також - не отриманого доходу від цієї
частини строкового вкладу № 765 за
вищевказаними умовами договору
строкового вкладу після його
розміщення в Банку під 17,5 % річних. На
день уточнення цих вимог під час
розгляду справи районним судом, тобто з
за період з 13.01.2009 р. по 04.03.2014р.,
остаточно ця сума складає 30 000 грн. +
26809,76 грн. = 56 809,75 грн.

Натомість наданий Банком під час
апеляційного провадження розрахунок
відсотків, нарахованих по строковому
вкладу № 765 на суму 25279,11 грн. виходить з
того, що за умовами цього договору за
період з 13.05.2013 року по 04.03.2014 року
ставка процентів зменшилася на 50%. Як
пояснила представник Банку, зменшення
нарахування процентів відбулося,
оскільки ОСОБА_5 вчасно не звернувся за
отриманням цієї частини вкдаду. Однак з
огляду на те, що ОСОБА_5 помер до
зменшення цієї ставки, Банк не мав
права на таке зменшення.

Так, за правовою позицією, яка
викладена у постановах Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 22 січня 2014 року у справі №
6-157цс13 і від 09 квітня 2014 року у справі №
6-12цс14 за змістом ст. 1060 цього Кодексу
договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку, право
на який відповідно до ч. 2 ст. 1228 ЦК
України входить до складу спадщини
незалежно від способу розпорядження
ним. Згідно із ч. 2 ст. 608 ЦК України
зобов'язання не припиняється зі смертю
кредитора, якщо воно не є нерозривно
пов'язаним з особою останнього. У
такому разі права й обов'язки (спадщина)
фізичної особи (вкладника), яка померла,
переходять до інших осіб - спадкоємців.
Отже, зобов'язання банку виплачувати
проценти за договором вкладу не
припиняється зі смертю вкладника,
входить до складу спадщини та триває до
дня, який передує дню повернення коштів
спадкоємцям.

Тому судова колегія вважає
безпідставним зменшення Банком
відсотків, з цих мотивів відхиляє
розрахунок банку і бере за основу більш
обгрнунтований умовами договору № 765,
який виходить із вищевказаних обставин
справи розрахунок позивачки і тому
вважає доведеним її позов в цій частині
на суму 56 809,75 грн., на підставі чого та
відповідно до вказаних норм
матеріального права її позов про
відшкодування майнового шкоди
підлягає задоволенню частково, лише на
вказану суму. У задоволенні позову в
іншій частині необхідно відмовити, за
недоведеністю.

Таким чином, оскільки районний суд
неповно з'ясував обставини, які
підлягали з'ясуванню, порушив норми
матеріально і процесуального права, то
з передбачених п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підстав його рішення підлягає
зміні, з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову.

Що стосується відшкодування судових
витрат, пов'язаних з надання правової
допомоги, то в цій частині вимоги є
безпідставними і такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
ґрунтуються на витратах, які були
понесені не при розгляді цієї
цивільної, а кримінальної справи
стосовно ОСОБА_4

Судовий збір, від сплати якого була
звільнена позивачка при поданні
позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягає сплаті Банком в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч. 1 ст. 307, ст.ст.
309, 313, 315, 319-325 ЦПК України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду
м.Харкова від 16 травня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позову ОСОБА_3
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення її позову частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк» в
особі його філії - Харківського
обласного управління на користь ОСОБА_3
майнову шкоду: 30 000 грн. неотриманого
за договором вкладу і 26 809,76 грн.
неотриманих процентів, а всього 56809,76
грн., а також судові витрати в сумі 568,09
грн. - в дохід держави.

В іншій частині у задоволенні позову
ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
при цьому протягом двадцяти днів після
набрання законної сили може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: