Київський районний суд м. Одеси
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/6294/14
Київський районний суд м. Одеси в
головуючого - судді Куриленко О.М.
за участю секретаря - Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
22 вересня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом та просив суд ухвалити
рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право
власності на комплекс технічного
обслуговування автомобілів, що
складається з чотирьох основних
приміщень площею 50,9 кв.м. у тому числі
1-е приміщення 25.0 кв.м., 2-е приміщення 13,2
кв.м., 3-є приміщення 7,8 кв.м., 4-е
приміщення 4,9 кв.м., душової 1,5 кв.м,
умивальні 1,7 кв.м, туалету 1,7 кв.м.,
коридору 1,2 кв.м., загальною площею 57, 0
кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивував тим, що 01.03.2007р.
між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
Договір про організацію
підприємництва, відповідно до п.1.1
якого сторони домовились про
організацію підприємницької
діяльності за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2.1 зазначеного
Договору, обов'язком ОСОБА_2 було
надання фінансування організації
підприємницької діяльності.

Пунктом 1.3 Договору було передбачено,
що у випадку належного виконання умов
Договору, сторони набувають в рівних
частках право на створене майно.

Позивач повністю виконав свої
обов`язки за вказаним договором, однак,
відповідач зі свого боку умов Договору
про організацію підприємництва не
дотрималась і право власності на
створене ОСОБА_1 майно не набула, таким
чином позивач вважає, що це право
власності належить визнати за ним,
вказане і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про час, дату та місце розгляду справи
сповіщався належним чином, його
представник надав до канцелярії суду
заяву, в якій просить розглянути справу
у її відсутність, позов підтримала в
повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час дату та місце розгляду
справи сповіщався належним чином,
17.10.2014 року до канцелярії суду надав
заяву, в якій просить суд розглянути
справу в його відсутність, позов визнав
проти його задоволення не заперечував.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України
позивач може відмовитися від позову, а
відповідач - визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. У разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду
України у п. 24 постанови від 12 червня 2009
року № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

При викладених обставинах суд вважає
за можливе розглянути справу у
відсутності відповідача, яка сповіщена
про розгляд справи належним чином, від
якої не надійшло повідомлення про
причини неявки, ухваливши заочне
рішення у справі, зі згодою позивача, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України, так як надані матеріали є
повними і достатніми для розгляду
справи у відсутності відповідача.

Відповідно до ст. 225 ЦПК України
Київським районним судом м. Одеси була
постановлена ухвала про заочний
розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що
01.03.2007 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено Договір про організацію
підприємництва, відповідно до п.1.1
якого сторони домовились про
організацію підприємницької
діяльності за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2.1 зазначеного
Договору, обов'язком ОСОБА_2 було
надання фінансування організації
підприємницької діяльності.

Згідно з п.п.3.1, 3.2 Договору, обов'язком
ФОП ОСОБА_1 було організація розробки
та отримання на своє ім'я дозвільної
документації та організація
підприємницької діяльності.

Пунктом 1.3 Договору було передбачено,
що у випадку належного виконання умов
Договору, Сторони набувають часткове
право власності (в рівних частках) на
створене майно.

Згідно зі ст.626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У відповідності до ч.1 ст.651 ЦК України,
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

17 грудня 2012 року між Управління
розвитку споживчого ринку та захисту
прав споживачів Одеської міської ради
та ПП ОСОБА_1 було укладено Договір
оренди окремого індивідуально
визначеного майна № 149л/п. предметом
договору є тверде покриття, площею 147
кв.м., що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1. Згідно з п.1.3 Договору оренди,
він діє до 01.12.2015р.

Статтею 95 ЗК України передбачено право
землекористувачів на спорудження
жилих будинків, виробничих та інших
будівель та споруд.

Згідно з ч.1 ст.50 ЦК України, фізична
особа має право на здійснення
підприємницької діяльності, яку не
заборонено законом.

У відповідності до ст.320 ЦК України,
власник має право використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

На зазначеній орендованій земельній
ділянці фізична особа ОСОБА_1 збудував
нежитлові приміщення, що складаються з
чотирьох основних приміщень площею 50,9
кв.м, у тому числі: 1-е приміщення 25,0 кв.м,
2-е приміщення 13,2 кв.м, 3-є приміщення 7,8
кв.м, 4-е приміщення 4,9 кв.м, душової 1,5
кв.м, умивальні 1,7 кв.м, туалету 1,7 кв.м,
коридору 1,2 кв.м, загальною площею 57,0
кв.м, що визначені в технічному
паспорті, виготовленому інженером з
інвентаризації нерухомого майна
ОСОБА_4 ТОВ Юридично-консультаційного
центру «ПРАВОПРОЕКТ».

Згідно з п.1 ст.39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до I-III категорій
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
на безоплатній основі поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатації.

05.05.2014р. за № ОД 52 Інспекцією ДАБК
в Одеській області ОСОБА_1
зареєстровано Декларацію про
готовність до експлуатації об'єкту -
будівництво комплексу технічного
обслуговування автомобілів, АДРЕСА_1.
Вартість основних фондів, які
приймаються в експлуатацію - 58 000,00 грн.

У відповідності до п.9 ст.39 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності»,
зареєстрована декларація про
готовність об'єкта до експлуатації
або сертифікат є підставою для
укладення договорів про постачання на
прийнятий в експлуатацію об'єкт
необхідних для його функціонування
ресурсів - води, газу, тепла,
електроенергії, включення даних про
такий об'єкт до державної
статистичної звітності та оформлення
права власності на нього.

Згідно з довідкою з адресного реєстру
м.Одеси від 30.07.2014р. № 54280/1, у адресному
реєстрі м.Одеси на підставі Декларації
про готовність до експлуатації об'єкту
до експлуатації від 05.05.2014р. № ОД
52, ОСОБА_1 зарезервовано наступну
адресу об'єкту нерухомого майна
нежитлові приміщення - комплексу
технічного обслуговування
автомобілів: АДРЕСА_1.

Водночас, ОСОБА_2 фінансування,
передбаченого Договором про
організацію підприємництва, не
здійснювала.

Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Стаття 319 ЦК України зазначає, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно до ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані
або будуються на земельній ділянці,
що не була відведена для цієї мети, або
без відповідного документа, який дає
право виконувати будівельні роботи
чи належно затвердженого проекту,
або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

В матеріалах справи міститься
технічний висновок про технічний стан
елементів несучих і огороджувальних
конструкцій і можливості використання
нежитлового приміщення комплексу
технічного обслуговування автомобілів
за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно якого експерт зробив висновок
про технічну можливість подальшої
експлуатації комплексу технічного
обслуговування автомобілів,
реконструкція відповідає вимогам ДБН
В.2.2-9-99 «Громадські будівлі та споруди»
К. Держбуд України, 1999 р. Умови
експлуатації будівлі нежитлового
будови, в зоні розташування
обстежуваних приміщень - задовільні і
відповідають вимогам ВНС 58-88 (р) і СНиП
2.08.01 та 2.01.02-85. За результатами
обстеження загальний фізичний знос
будівлі складає 2%, а технічний стан -
задовільний.

Відповідно ст.331 ч.1 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
особою набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила(створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
виникає з моменту завершення
будівництва.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право
власності на нерухоме майно підлягає
державній реєстрації. Згідно ст.331 ч.2 ЦК
України якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оскаржується або не визнається іншою
особою.

Таким чином, враховуючи, що створена
позивачем за його власні кошти нова
річ, а саме комплекс технічного
обслуговування автомобілів придатний
для подальшої експлуатації, відповідає
вимогам чинного законодавства, права
будь-яких осіб не порушені, отже ОСОБА_1
набув право власності на цю річ.

При ухваленні рішення суд приймає до
уваги те, що відповідач по справі позов
визнала в повному обсязі, проти його
задоволення не заперечувала.

В силу статті 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 328, 331, 357, 391, 392 ЦК України, ст.ст. 208
- 215, 225 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
комплекс технічного обслуговування
автомобілів, що складається з чотирьох
основних приміщень площею 50,9 кв.м. у
тому числі 1-е приміщення 25.0 кв.м., 2-е
приміщення 13,2 кв.м., 3-є приміщення 7,8
кв.м., 4-е приміщення 4,9 кв.м., душової 1,5
кв.м, умивальні 1,7 кв.м, туалету 1,7 кв.м.,
коридору 1,2 кв.м., загальною площею 57, 0
кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
Куриленко О. М.