Справа № 2-1919/11
Провадження № 2/522/1115/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Концерну
«Військторгсервіс» в особі філії
«Одеське управління військової
торгівлі», Квартирно-експлуатаційного
відділу Одеського району Південного
оперативного командування, за участю
третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
незаконними розпоряджень та свідоцтва
про право власності на житло, про
зобов'язання вчинення певних дій та про
виселення, та за зустрічним позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання спільної часткової власності,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з
позовом, в подальшому уточнивши його,
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Концерну
«Військторгсервіс» в особі філії
«Одеське управління військової
торгівлі», КЕВ Одеського району
Південного оперативного командування,
за участю третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
просять визнати незаконним
розпорядження КЕВ Одеського району
№25/Ж від 28 березня 2002 року про
приєднання квартири НОМЕР_1 до квартири
НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1 та
переоформлення особового рахунку на
ОСОБА_3 на житлову площу, яка
складається із двох (приєднаних) кімнат
площею 29, 3 кв. м. з правом укладення
договору найму цієї житлової площі на
склад сім'ї із двох осіб; визнати
незаконним розпорядження КЕВ
Одеського району від 08 квітня 2002 року
№162523 на приватизацію ОСОБА_3 та ОСОБА_4
двокімнатної квартири НОМЕР_2 будинку
АДРЕСА_1, загальною площею 50, 6 кв. м.;
визнати незаконним свідоцтво про право
власності на житло від 08 квітня 2002 року
на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру
НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1, зареєстроване
в реєстраційній книзі за №162523, 11-14187;
зобов'язати Концерн
«Військторгсервіс» в особі філії
«Одеське управління військової
торгівлі» постановити розпорядження
про приєднання квартири НОМЕР_1 до
квартири НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1 з
укладенням договору найму та
переоформленням особового рахунку на
ім'я ОСОБА_1 на склад сім'ї із чотирьох
осіб, з урахуванням приєднаної кімнати
НОМЕР_1; виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із
квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
позивачі з 1987 року знаходяться на
квартирному обліку у зв'язку з
покращенням житлових умов зі складом
сім'ї із чотирьох осіб, разом із донькою
ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6, та проживають в
квартирі НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1,
житловою площею 25, 3 кв. м. 23 січня 2002
року у зв'язку зі звільненням суміжної
кімнати НОМЕР_1 у вказаному будинку
позивачі звернулись до КРВМ Одеського
району з заявою про її приєднання до їх
квартири, однак у травні 2002 року їм
стало відомо, що розпорядженням КЕВ
Одеського району Південного
оперативного командування №25/Ж від 28
березня 2002 року звільнена кімната
НОМЕР_1 була приєднана до кімнати
НОМЕР_2, наймачем якої є ОСОБА_3 В
подальшому, розпорядженням КЕВ
Одеського району Південного
оперативного командування від 08 квітня
2002 року № 162523 ОСОБА_3 та її доньці
ОСОБА_4 була дозволена приватизація
об'єднаної двокімнатної квартири
НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, загальною
площею 50, 6 кв. м. В той же день, тобто 08
квітня 2002 року, КЕВ Одеського району на
підставі вищезазначеного
розпорядження було видано свідоцтво
про право власності на це житло,
зареєстроване в реєстраційну книгу за
№ 162523, 11-14187.

Також позивачі зазначають, що
приєднання кімнати НОМЕР_1 до кімнати
НОМЕР_2 було здійснено незаконно з
порушенням вимог діючого
законодавства, що в свою чергу призвело
до незаконної приватизації об'єднаної
кімнати НОМЕР_2. Згідно листа Одеського
КРВМ за вих. № 40 від 27 лютого 2002 року,
ОСОБА_3 на момент прийняття рішення про
приєднання спірного житла не
перебувала на квартирному обліку, як
особа яка потребує поліпшення житлових
умов. Більш того, КЕВ Одеського району
не узгоджував з профспілкою Одеського
КРВМ про приєднання кімнати НОМЕР_1 до
кімнати НОМЕР_2, наймачем якої була
ОСОБА_3

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 09 вересня 2004 року позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено
частково та визнані незаконними
розпорядження КЕВ Одеського району
№25/Ж від 28 березня 2002 року,
розпорядження КЕВ Одеського району від
08 квітня 2002 року №162523 та свідоцтво про
право власності на житло від 08 квітня
2002 року. Однак ухвалою Апеляційного
суду Одеської області від 27 січня 2005
року вищевказане рішення скасовано та
справа надіслана на новий розгляд до
Приморського районного суду м. Одеси
(Т.1, а. с. 257, 298).

В подальшому з зустрічним позовом до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, в якому просили визнати за
ОСОБА_4 право спільної часткової
власності на квартиру НОМЕР_2 будинку
АДРЕСА_1, загальною площею 50, 6 кв. м.,
посвідчене свідоцтвом про право
власності на житло від 08 квітня 2002 року
на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних
частках, зареєстрованого в
реєстраційній книзі за №162523, 11-14187 та
стягнути з відповідачів за зустрічним
позовом на її користь судові витрати.

При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилались
на те, що вони правомірно набули право
власності на квартиру НОМЕР_2 будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується
розпорядженням начальника КЕЧ
Одеського району №25/Ж від 28 березня 2002
року про переоформлення особового
рахунку на ОСОБА_3; розпорядженням
органу приватизації №162523 від 08 квітня
2002 року, технічним паспортом на
приватизовану квартиру НОМЕР_2 будинку
АДРЕСА_1, а також відповідним
свідоцтвом про право власності на
житло від 08 квітня 2002 року. Крім того,
законність набуття права власності на
вищевказану квартиру підтверджується
такими, що набрали законної сили,
рішенням Військового міського суду
Одеського гарнізону від 15 липня 2002 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
та ОСОБА_1, про усунення перешкод у
користуванні власністю та
відшкодування моральної шкоди, та
ухвалою Військового апеляційного суду
Південного регіону України від 26
листопада 2002 року.

Представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, а
також ОСОБА_2 у судовому засіданні
підтримали позовні вимоги у повному
обсязі та просили їх задовольнити.
Заперечували проти задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2, та підтримали зустрічні
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Концерну
«Військторгсервіс» в особі філії
«Одеське управління військової
торгівлі» в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином. До
суду надійшла заява про розгляд справи
за його відсутності, заперечував проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, та вказав, що до компетенції
філії не відносяться повноваження з
приєднання або роз'єднання квартир та
іншого нерухомого майна громадян,
укладення договорів найму та
переоформлення особових рахунків. Не
заперечував проти задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Представник відповідача КЕВ Одеського
району Південного оперативного
командування у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки до суду не повідомляв.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, надіслали до суду заяви
про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
вислухавши думки сторін, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
підлягають задоволенню, а зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в 1979 році ОСОБА_1
була виділена відокремлена квартира
НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1, загальною
площею 34, 34 кв. м., що складається з із
двох суміжних кімнат, житловою площею
25, 3 кв. м. Згідно довідки виконавчого
комітету Одеської Жовтневої районної
ради народних депутатів (Т. 1, а. с. 9)
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1987 року та з 1988 року
відповідно, перебувають на квартирному
обліку у зв'язку з необхідністю
покращення житлових умов.

Розпорядженням КЕВ Одеського району
від 15 травня 1989 року № 24/жг (Т. 1, а. с. 137)
кімната НОМЕР_3 була виключена із
складу службових, і на ОСОБА_1 був
відкритий особовий рахунок на склад
сім'ї із чотирьох осіб: на ОСОБА_1, його
дружину ОСОБА_8 та дітей - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

05 листопада 1997 року КЕВ Одеського
району видав ОСОБА_3 ордер на кімнату
НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1, площею 9, 3 кв.
м., на склад сім'ї з трьох осіб: ОСОБА_3,
її чоловіка ОСОБА_9 та доньку - ОСОБА_4
(Т. 1, а. с. 106).

В січні 2002 року звільнилася кімната
НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1, площею 20, 0 кв.
м., яку раніше займала ОСОБА_10, у зв'язку
із тим, що нею було отримано інше житло,
тобто поліпшені її житлові умови.

Також судом встановлено, що на підставі
довідки КРВМ про звільнення кімнати
НОМЕР_1, колишнім наймачем ОСОБА_10,
заяви ОСОБА_3 та клопотання директора
КРВМ перед КЕВ м. Одеси, 28 березня 2002
року КЕВ м. Одеси було видано
розпорядження № 25 Ж про приєднання
кімнати НОМЕР_1 до кімнати НОМЕР_2 на
склад сім'ї із двох осіб: ОСОБА_3 та її
доньки ОСОБА_4 (Т. 2, а. с. 127), у зв'язку із
чим було переоформлено особовий
рахунок на ОСОБА_3 на житлову площу, яка
складається із двох житлових кімнат
площею 29, 3 кв. м. до кімнати НОМЕР_2
будинку АДРЕСА_1.

Крім того, судом встановлено, що спірне
житлове приміщення було приєднано на
підставі ст. 54 Житлового кодексу УРСР,
що підтверджується матеріалами справи.

В подальшому, розпорядженням КЕВ
Одеського району Південного
оперативного командування від 08 квітня
2002 року № 162523 ОСОБА_3 та її доньці
ОСОБА_4 була дозволена приватизація
об'єднаної двокімнатної квартири
НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, загальною
площею 50, 6 кв. м. (Т. 2, а. с. 128).

В той же день, тобто 08 квітня 2002 року,
КЕВ Одеського району на підставі
вищезазначеного розпорядження було
видано свідоцтво про право власності
на це житло, зареєстроване в
реєстраційну книгу за № 162523, 11-14187 (Т. 2,
а. с. 131).

Незаконність приєднання НОМЕР_1 до
кімнати НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1, що в
свою чергу призвело до незаконної
приватизації об'єднаної кімнати НОМЕР_2
ОСОБА_3, підтверджується наступними
доказами.

Згідно листа Одеського КРВМ за вих. № 40
від 27 лютого 2002 року (Т. 1, а. с. 131) ОСОБА_3
на момент прийняття рішення про
приєднання спірного житла не
перебувала на квартирному обліку, як
особа яка потребує поліпшення житлових
умов.

Із зазначеного листа також вбачається,
що відповідно до індивідуальної картки
на будинок АДРЕСА_1 станом на лютий 2002
року квартири НОМЕР_2 та НОМЕР_1
значаться, як окремі. Крім того, згідно
листа, ОСОБА_3 взагалі було відмовлено в
приєднанні квартири НОМЕР_1 до квартири
НОМЕР_2, та роз'яснено, що зазначені дії
є незаконними.

У судовому засіданні доведено, що в
порушення вимог ст. 52 ЖК УРСР, КЕВ
Одеського району не узгоджував з
профспілкою Одеського КРВМ про
приєднання кімнати НОМЕР_1 до кімнати
НОМЕР_2, наймачем якої була ОСОБА_3 Крім
того, вказане житлове приміщення
фактично не було звільнено на момент
його приєднання та приватизації
ОСОБА_3, так як попередній наймач
ОСОБА_10 звільнила спірне приміщення
лише на початку травня 2002 року, після
чого воно було самовільно зайняте
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що встановлено також
у рішенні Військового міського суду
Одеського гарнізону від 15 липня 2002 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
та ОСОБА_1, про усунення перешкод у
користуванні власністю та
відшкодування моральної шкоди (Т. 2, а. с.
132, 133).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Окрім того, рішенням Жовтневого
районного суду м. Одеси від 29 травня 1997
року, яке набуло чинності, встановлено,
а тому не підлягає доказуванню, що
квартира НОМЕР_2 має спільний коридор з
квартирою НОМЕР_1, в результаті
самовільного переобладнання
мешканцями (Т. 1, а. с. 77).

У 1999 році наймачем квартири НОМЕР_1
ОСОБА_10, на виконання припису КЕВ
Одеського району, був закритий
самовільно улаштований вхід в квартиру
НОМЕР_1 з боку самовільно улаштованого
загального коридору між квартирами
НОМЕР_2 та НОМЕР_1, та улаштований інший
вхід до квартири НОМЕР_1 з боку сходової
площадки, що підтверджується також
численними актами, наявними у
матеріалах справи (Т. 2, а. с. 43-47).

Вищевказані обставини також не
заперечувались представниками ОСОБА_3
та ОСОБА_4 Жодних доказів на
спростування вищевказаних обставин до
суду також надано не було.

Таким чином, не можуть бути прийняті до
уваги посилання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
експертизу від 20 січня 1997 року, так як
вона проводилася з урахуванням
самовільно улаштованого загального
коридору між квартирами НОМЕР_2 та
НОМЕР_1.

У той же час, висновком судової
будівельно-технічної експертизи ПП
«Одеський науково-дослідницький центр
експертних досліджень» №060/2009 від 21
липня 2009 року (Т. 2, а. с. 64) було
встановлено, що станом на 1999 рік і по
час проведення експертизи квартира
НОМЕР_1 складала єдину комунальну
квартиру з квартирою НОМЕР_3 будинку
АДРЕСА_1, та на даний час квартира
НОМЕР_1 об'єднана єдиним (спільним)
приміщенням - кухнею № 1, площею 15, 9 кв.
м. з квартирою НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1.

З висновку вищезазначеної експертизи
вбачається, що квартира НОМЕР_1 ніколи
не була спільною з квартирою НОМЕР_2, а
тому застосування ст. 54 ЖК УРСР було
неможливо, а приєднання квартири
НОМЕР_2 до квартири НОМЕР_1 - незаконним,
що спростовує доводи ОСОБА_3 щодо
правомірного вищевказаного спірного
приміщення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 р.
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» судовому
розгляду відповідно до ст. 24 ЦПК
України підлягають спори, пов'язані з
договором найму жилого приміщення, і,
зокрема: про надання наймачеві
звільненого жилого приміщення в
квартирі, в якій він проживає, якщо йому
відмовлено в наданні цього приміщення
або на нього видано ордер іншій особі
чи воно передано іншому наймачеві, який
проживає в цій же квартирі тощо.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими
вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 щодо скасування
розпорядження КЕВ Одеського району
№25/Ж від 28 березня 2002 року,
розпорядження КЕВ Одеського району від
08 квітня 2002 року №162523 та свідоцтва про
право власності на житло від 08 квітня
2002 року, прийняті внаслідок
незаконного приєднання квартири
НОМЕР_2 до квартири НОМЕР_1 будинку
АДРЕСА_1.

За ст. 54 ЖК УРСР якщо в квартирі, в якій
проживає два або більше наймачі,
звільнилося неізольоване жиле
приміщення, воно надається наймачеві
суміжного приміщення.

Оскільки з вищевикладених обставин
вбачається, що квартира НОМЕР_1 складає
єдину комунальну квартиру з квартирою
НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1 та є суміжною з
нею, а також у зв'язку з тим, що ОСОБА_1
та ОСОБА_8 звертались до КРВМ Одеського
району з проханням приєднати спірну
квартиру, суд вважає обґрунтованими
вимоги позивачів щодо зобов'язання
Концерну «Військторгсервіс» в особі
філії «Одеське управління військової
торгівлі» постановити розпорядження
про приєднання квартири НОМЕР_1 до
квартири НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1 з
укладенням договору найму та
переоформленням особового рахунку на
ім'я ОСОБА_1 на склад сім'ї із чотирьох
осіб, з урахуванням приєднаної кімнати
НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Згідно ч. 1 ст. 117 ЖК УРСР у разі визнання
ордера на жиле приміщення недійсним
внаслідок неправомірних дій осіб, які
одержали ордер, вони підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення.

Тому, суд вважає також доведеними
вимоги щодо виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4
із квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
підлягають задоволенню, так як
приєднання квартири НОМЕР_1 до квартири
НОМЕР_2 було здійснено в порушення
вимог ст. 54 ЖК УРСР, у зв'язку з чим було
неправомірно видано розпорядження та
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а згідно
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

У зв'язку з вищезазначеним, позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають
задоволенню, а зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Керуючись п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 р.
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», ст. ст. 9, 52,
54, 109, 117 ЖК УРСР, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 154,
208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Концерну
«Військторгсервіс» в особі філії
«Одеське управління військової
торгівлі», Квартирно-експлуатаційного
відділу Одеського району Південного
оперативного командування, за участю
третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
незаконними розпоряджень та свідоцтва
про право власності на житло, про
зобов'язання вчинення певних дій та про
виселення, - задовольнити.

Визнати незаконним розпорядження КЕВ
Одеського району №25/Ж від 28 березня 2002
року про приєднання квартири НОМЕР_1 до
квартири НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1 та
переоформлення особового рахунку на
ОСОБА_3 на житлову площу, яка
складається із двох (приєднаних) кімнат
площею 29, 3 кв. м. з правом укладення
договору найму цієї житлової площі на
склад сім'ї із двох осіб.

Визнати незаконним розпорядження КЕВ
Одеського району від 08 квітня 2002 року
№162523 на приватизацію ОСОБА_3 та ОСОБА_4
двокімнатної квартири НОМЕР_2 будинку
АДРЕСА_1, загальною площею 50, 6 кв. м.

Визнати незаконним свідоцтво про право
власності на житло від 08 квітня 2002 року
на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру
НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1, зареєстроване
в реєстраційній книзі за №162523, 11-14187.

Зобов'язати Концерн
«Військторгсервіс» в особі філії
«Одеське управління військової
торгівлі» постановити розпорядження
про приєднання квартири НОМЕР_1 до
квартири НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1 з
укладенням договору найму та
переоформленням особового рахунку на
ім'я ОСОБА_1 на склад сім'ї із чотирьох
осіб, з урахуванням приєднаної кімнати
НОМЕР_1.

Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із квартири
НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання спільної часткової
власності, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Приморський
районний суд м. Одеси протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Ю.Б. Свячена