УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Собослой
Г.Г., Куцина М.М.

при секретарі: Маринець Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 02 червня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою до
ОСОБА_1, про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.08.2005
року у виконкомі Великодобронської
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області сторони
зареєстрували шлюб, про що в Книзі
реєстрації шлюбів зроблено
відповідний актовий запис № 15. Від
даного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя
народився син - ОСОБА_3. З червня 2013 року
нормальні сімейні стосунки між
сторонами погіршились. Спільне
господарство ними разом не ведеться. Що
в кінцевому результаті призвело до
фактичного припинення між сторонами
шлюбних відносин, внаслідок чого їх
подальше спільне життя і збереження
шлюбу неможливе. Сторони проживають
окремо. Відповідач не бере участі у
вихованні та утриманні дитини. ОСОБА_2
просила суд розірвати шлюб між нею та
ОСОБА_1, зареєстрований 13 серпня 2005 року
у виконавчому комітеті
Великодобронської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області, актовий запис № 15, стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання сина - ОСОБА_3, у твердій
грошовій формі у розмірі 800,00 грн.
щомісячно, починаючи з дня подачі
позовної заяви і досягнення дитиною
повноліття, а також змінити прізвище
позивача ОСОБА_2 з «ОСОБА_2» на
«ОСОБА_2». Допустити негайне виконання
судового рішення в межах суми платежу
за один місяць.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 02 червня 20014 року, позов
задоволено частково, шлюб укладений
між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, та зареєстрований
у виконавчому комітеті
Великодобронської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області, про що в Книзі реєстрації
шлюбів зроблено відповідний актовий
запис № 15 розірвано, стягнуто з ОСОБА_1,
на користь ОСОБА_2, аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 700,00 грн.
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття, починаючи з 31.01.2014 року та
допущено негайне виконання рішення у
межах суми платежу за один місяць.
Також змінено прізвище позивача
ОСОБА_2, з «ОСОБА_2» на дошлюбне
«ОСОБА_2», вирішено питання про судові
витрати. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач подав апеляційну скаргу,
якою просить скасувати рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 02 червня 2014
року, як таке, що ухвалене з порушенням
норм матеріального права та ухвалити
нове рішення, яким зменшити розмір
аліментів до 30 відсотків прожиткового
мінімуму щомісячно і до досягнення
дитиною повноліття.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд
першої інстанції не врахував, що
позивачка не має до нього матеріальних
претензій, а при ухваленні рішення не
з'ясував матеріальний стан позивача,
яка отримує допомогу на малолітню
дитину від держави крім того
займається підприємницькою
діяльністю, а стан здоров'я і
матеріальне забезпечення дитини на
даний час є належне. Крім того судом не
встановлено можливість відповідачем
утримувати дитину.

В судовому засіданні апелянт та його
представник підтримали апеляційну
скаргу пояснивши, що син відповідача -
ОСОБА_3 залишився проживати з матір'ю,
яка займається підприємницькою
діяльністю і отримує допомогу на
дитину від держави, в свою чергу він,
хоча і не має інших утриманців однак
має мінливі заробітки так-як працює на
будівництві, тому не завжди може
платити по 700 грн. аліментів, просить
зменшити їх до 500 грн.

Представник позивача просив відхилити
апеляційну скаргу а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
та їх представників, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується апеляційна скарга,
об'єктивно оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що 13
серпня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було укладено шлюб, який зареєстровано
у виконавчому комітеті
Великодобронської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області, про що в Книзі реєстрації
шлюбів зроблено відповідний актовий
запис № 15 (а.с.4). під час шлюбу у сторін
06.07.2006 р. народився син ОСОБА_3, про що в
книзі реєстрації народжень зроблено
відповідний актовий запис № 35 від
02.07.2006 року, серія НОМЕР_1 (а.с.5).
Відповідно до копії трудової книжки
ОСОБА_1 серії НОМЕР_2, 25.05.2005 року ОСОБА_1
звільнений з роботи за власним
бажанням з ТОВ «Карпат Стройекс».
(а.с.33-35) Згідно довідки з державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, серії АГ № 632812,
ОСОБА_1 станом на 26.03.2014 року не
займається підприємницькою діяльністю
(а.с.37).

У відповідності до ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Незаконність оскарженого рішення суду
першої інстанції відповідач вбачає
виключно в частині стягнення
аліментів.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.
Одним із способів такого утримання є
сплата аліментів за рішенням суду,
мінімальний розмір яких на одну дитину
відповідно до вимог статті 182 СК
України не може бути меншим, ніж 30 %
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу, коли розмір аліментів
встановлений у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст.181 СК України способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між
батьками про сплату аліментів на
дитину той із них, із ким вона проживає,
вправі звернутися до суду з
відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181
СК України аліменти на дитину
присуджуються в частці від заробітку
(доходу) її матері, батька (ст.183 цього
Кодексу) або в твердій грошовій сумі
(ст.184 СК України) і виплачуються
щомісячно.

Відповідно до ст.184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

В статті 182 СК України зазначено, що при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідач, як батько, зобов'язаний
утримувати неповнолітню дитину до
досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів на
утримання сина суд апеляційної
інстанції враховує, що заробіток
відповідач є не постійний, однак
відповідач є здоровим та працездатним,
інших осіб на утриманні не має.

Відповідач визнав наявність мінливих
заробітків, однак доказів того, що
кошти які він заробляє не позволяють
йому брати участі в утриманні дитини, і
що дитина не потребує допомоги в
утриманні, відповідачем не надано.

Враховуючи доведеність обставини, на
які посилались сторони як на підставу
своїх вимог і заперечень, виходячи із
принципів розумності та
справедливості, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо стягнення з відповідача
аліментів на утримання сина у розмірі
700, 00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, вірно
встановив обставини справи, що виникли
між сторонами і ухвалив правильне по
суті і справедливе рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги, не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи в
апеляційній інстанції.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 02
червня 2014 року - залишити без змін..

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді