АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Гриньковська
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» за
довіреністю - Телепенько Тетяни
Анатоліївни на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»
про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

25 березня 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ПАТ
«Фідобанк», у якому з урахуванням
уточнень просили стягнути з нього на
користь ОСОБА_2 13 499,38 грн. безпідставно
набутих коштів, три проценти річних в
сумі 2 289,84 грн., інфляційні втрати в
розмірі 5 818,30 грн., а всього 21607,52грн.; на
користь ОСОБА_3 - безпідставно набуті
кошти в розмірі 4 499,79 грн., три проценти
річних в сумі 763,28 грн., інфляційні
втрати в розмірі 1 939, 43 грн., а всього
7202,50грн.Свої вимоги обґрунтовували тим,
що 18 вересня 2007 року між
АБ«Факторіал-Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_4
(позичальник) було укладено договір
кредиту №143-Г/05, відповідно до умов
якого позичальник отримав від банку
грошові кошти у сумі 331 280,00 грн. на
придбання автомобіля. ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Спадкоємцями після
його смерті є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Рішенням
Дніпровського районного суду м.Києва
від 11 січня 2013 року, що набрало законної
сили, відмовлено у задоволенні позову
банку про стягнення комісії в розмірі
680,89 грн. згідно п.2.3. кредитного
договору за безпідставністю, а тому
сплачені ОСОБА_4 за життя суми комісії
підлягають стягненню з банку як
безпідставно набуте майно із
врахуванням 3 % річних від суми боргу та
втратами від інфляції.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 червня 2014 року позов
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задоволено, стягнено з
ПАТ «Фідобанк» на ОСОБА_2 кошти в
розмірі 21 607,52 грн., а також судові
витрати по сплаті судового збору у сумі
216,07 грн.; стягнуто з ПАТ «Фідобанк» на
користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 4 499,79
грн., а також судові витрати по сплаті
судового збору у сумі 72,03 грн.

14 липня 2014 року представник ПАТ
«Фідобанк» за довіреністю - Телепенько
Т.А. подала апеляційну скаргу на
вказане рішення, у якій, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
просила його скасувати в частині
стягнення штрафних санкцій і втрат від
інфляції. В обґрунтування заявлених
вимог апелянт вказала, що між банком та
позивачами не існує ніяких боргових
зобов'язань, не встановлено строку
виконання такого зобов'язання, а тому
застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України до
спірних правовідносин сторін є
помилковим. Також апелянт зазначила, що
помилково стягнута банком комісія не є
об'єктом індексації відповідно до
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення». Додатково
апелянт вказала, що судом першої
інстанції не перевірено правильності
наведеного позивачами розрахунку.

У судовому засіданні представник ПАТ
«Фідобанк» за довіреністю - Желєзнов
З.О. апеляційну скаргу підтримав і
просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за
довіреностями - ОСОБА_6 апеляційну
скаргу просила відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представників сторін,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

18 вересня 2007 року між АБ
«Факторіал-Банк» та ОСОБА_4
(позичальник) був укладений договір
кредиту №143-1705 на придбання
автотранспорту, відповідно до умов
якого позичальник отримав від банку
грошові кошти у сумі 331 280,00 грн. на
придбання автомобіля строком до .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1

Спадкоємцями ОСОБА_4, які прийняли
спадщину (автомобіль), є його дружина
ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвами про право
на спадщину від 04 лютого 2011 року,
виданими приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованими в
реєстрі за № 202 та № 196, відповідно до
яких ОСОБА_2 успадкувала 3/4 частини
спадкового майна, а ОСОБА_3 - 1/4 .

Після прийняття ОСОБА_2 і ОСОБА_3
спадщини (автомобіля) ПАТ «Фідобанк»
звернувся до суду з позовом до них про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 11 січня 2013
року, що набрало законної сили, у
задоволенні позовних вимог банку про
стягнення комісії було відмовлено,
оскільки з п.2.3. кредитного договору
вбачається, що комісійна винагорода
нараховується у розмірі 0,25% процентів
на місяць у гривневому еквіваленті по
курсу НБУ на дату операції, нарахування
якої провадиться щоденно на залишок
кредитної заборгованості,
нараховується за обслуговування
кредитного розрахунку в іноземній
валюті, а ОСОБА_4 кредит було надано у
гривнях.

25 грудня.2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3
звернулися до ПАТ «Фідобанк» з
вимогами про повернення їм
безпідставно отриманих коштів та
сплату комісії на підставі зазначеного
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва, однак їм було відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення сплаченої ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Фідобанк» комісії суд першої
інстанції керувався ст. 1212 ЦК України
та виходив з того, що ПАТ «Фідобанк»
зараховував сплачені ним на погашення
кредитної заборгованості кошти в
рахунок сплати комісії без достатньої
правової підстави, а тому зобов'язаний
вказані кошти повернути позивачам як
спадкоємцям померлого ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції в цій
частині не оскаржується, доводів щодо
його законності чи необґрунтованості в
цій частині апеляційна скарга не
містить, а тому судом апеляційної
інстанції не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення 3 % річних і втрат від
інфляції суд першої інстанції
керувався ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У Постанові Верховного Суду України
від 06 червня 2012 року, прийнятій за
результатами перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 листопада 2011 року у справі
про стягнення пені, інфляційних втрат
та трьох процентів річних зазначено, що
грошовим зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана сплатити гроші на
користь другої сторони (кредитора), а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

На підставі п. 2.3. договору кредиту №
143-Г/05 від 18 вересня 2007 року за
обслуговування кредитного рахунку
позичальник сплачує щомісячно
кредитодавцю комісійну винагороду у
розмірі 0,25 % процентів на місяць у
гривневому еквіваленті по курсу НБУ
на дату операцій (для кредитів в
іноземній валюті).

На погашення комісії ПАТ «Фідобанк»
було зараховано 17 999, 27 грн. сплачених
ОСОБА_4 коштів на погашення
заборгованості за кредитом, у той час
як кредит ОСОБА_4 отримано у
національній валюті, а тому комісії у
розмірі 0, 25 % не повинні були
стягуватися.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачами заявлено вимоги про
стягнення сплаченої ОСОБА_4 комісії на
користь банку як безпідставно набутого
майна, тобто грошові кошти у даному
випадку не є засобом платежу, а тому
зобов'язання з їх повернення не є
грошовим. З огляду на зазначене,
підстав для стягнення 3 % річних і втрат
від інфляції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК
України немає.

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув, а тому безпідставно
стягнув з ПАТ «Фідобанк» 3 % річних і
втрати від інфляції.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України
рішення суду першої інстанції підлягає
зміні в частині розподілу судових
витрат.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 3 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
"Фідобанк" за довіреністю - Телепенько
Тетяни Анатоліївни - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 червня 2014 року в
частині стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» на
користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 21 607, 52
грн. та судового збору у розмірі 216, 07
грн. - змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» на користь
ОСОБА_2 суму безпідставно отриманих
коштів у розмірі 13 499, 38 грн. та судовий
збір у розмірі 134, 99 грн.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 червня 2014 року в
частині стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» на
користь ОСОБА_3 судового збору у
розмірі 72, 03 грн. - змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» на користь
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 44, 99 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді