АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Справа № 552/4750/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3324/14
Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.
Доповідач Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 30 вересня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Полтавського обласного
міжгосподарського виробничого
об'єднання по агропромисловому
будівництву «Полтаваоблагробуд»,
Житлово-комунальної контори
«Полтаваоблагробуд» в особі
ліквідатора ОСОБА_3 про визнання права
користування житловим приміщенням у
гуртожитку, зобов'язання укласти
договір найму житлового приміщення в
гуртожитку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом до
відповідачів, посилаючись на те, що з
квітня місяця 1992 року її батько, ОСОБА_4
проживав у гуртожитку Полтавського
обласного міжгосподарського
виробничого об'єднання по
агропромисловому будівництву
«Полтаваоблагробуд» (далі- Полтавське
ОМВО «Полтаваоблагробуд») по АДРЕСА_1,
та, у зв»язку із погіршенням стану його
здоров»я вона разом із сином ОСОБА_5 у
2009 році переїхала до нього в м. Полтаву,
вселилася до його помешкання та стали
проживати разом однією сім»єю, вели
спільне господарство, брали участь у
витратах на утримання будинку і
прибудинкової території, оплачували
комунальні послуги і т. ін.

Вважає, що постійно проживаючи у
вказаному помешканні до смерті батька
у 2014 році, вона набула право
користування ним як член сім»ї наймача
і зверталася до відповідачів щодо
укладення договору найму, але їй було
запропоновано звільнити кімнату, у
зв»язку з чим, з урахуванням уточнених
позовних вимог, остаточно прохала
визнати за нею право користування
житловим приміщенням - кімнатою
АДРЕСА_1, як за членом сім»ї наймача
цього житлового приміщення ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року;
зобов»язати Житлово-комунальну
контору «Полтаваоблагробуд» в особі її
ліквідатора укласти з нею як з наймачем
договір найму житлового приміщення -
кімнати АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 30 вересня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду,
його в апеляційному порядку оскаржила
ОСОБА_1, яка, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що судом першої
інстанції не взято до уваги, що до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки, членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Відтак, вона як донька
наймача визнана законом членом його
сім»ї, а тому висновок суду про те, що
вона повинна була заявити окрему
позовну вимогу про визнання її членом
сім»ї наймача суперечить вимогам
закону.

Вказує, що судом першої інстанції не
взято до уваги факт її постійного
спільного проживання разом зі своїм
батьком ОСОБА_4 однією сім'єю і ведення
ними спільного господарства в кімнаті
АДРЕСА_1, з 2009 року, що підтверджено
поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
також даний факт підтверджується
довідкою з її місця роботи в м. Полтаві
у ТОВ «Ліки Полтавщини» від 14.08.2014 року
(а.с.49).

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення позивача, її представника,
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі рішення виконкому Київської
районної у м. Полтаві ради від 14.06.2005р.
№271 гуртожиток по АДРЕСА_1 належить
Полтавському обласному
міжгосподарському виробничому
об'єднанню по агропромисловому
будівництву «Полтаваоблагробуд» на
праві приватної власності, що
підтверджується Свідоцтвом на право
власності на нерухоме майно від 15.06.2005
року (а.с.36-37).

Постановою Господарського суду
Полтавської області від 23.11.2006 року по
справі за заявою ВАТ
«Полтаваобленерго» до
Житлово-комунальної контори
«Полтавоблагробуд» про визнання
банкрутом останню визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру та
призначено ліквідатора
підприємства-банкрута (а.с.43-44).

Ухвалою Господарського суду
Полтавської області від 10.06.2014 року по
вказаній справі ліквідатором
Житлово-комунальної контори
«Полтавоблагробуд» призначено
арбітражного керуючого ОСОБА_3 (а.с.47-48).

Установлено та підтверджується
матеріалами справи, що у кімнаті НОМЕР_1
вказаного гуртожитку був
зареєстрований та проживав на підставі
ордеру № 28 від 30.01.1992 року (а.с. 32) -
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року
(а.с.14) та який був батьком позивачки
ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом
про її народження (а.с. 11), витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про шлюб щодо
підтвердження дошлюбного прізвища
(а.с.13).

Факт проживання та реєстрації ОСОБА_4
за адресою: АДРЕСА_1 з 08.04.1992 року до дня
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року
підтверджується довідкою ЖКК
«Полтаваоблагробуд» від 24.07.2014р. №50
(а.с.34).

Згідно Договору найму житлового
приміщення в гуртожитку від 01.06.2008 року
між ЖКК «Облагробуд» (як наймодавцем)
та ОСОБА_4 (як наймачем) Наймодавець
надає наймачу та членам його сім»ї у їх
відособлене користування кімнату
АДРЕСА_1 (а.с.33).

Станом на 01.09.2012 року ОСОБА_4 мав право
на приватизацію кімнати АДРЕСА_1 та був
внесений до списку мешканців
гуртожитку, які мають право на
приватизацію кімнат у даному
гуртожитку (а.с.15).

Установлено та не заперечується
сторонами той факт, що ОСОБА_1 проживала
в гуртожитку разом із батьком з 2009 року
по час його смерті та проживає там на
даний час.

Згідно довідки ТОВ «Ліки
Полтавщини» від 14.08.2014р. №37 ОСОБА_1
працює у даному Товаристві на посаді
фасувальника з 14.07.2009 року (наказ №46 від
14.07.2009 року) по теперішній час на умовах
неповного робочого дня (пів-ставки)
(а.с.49).

Згідно архівної довідки
Полтавської державної аграрної
академії від 11.08.2014 року син ОСОБА_1,
ОСОБА_5 дійсно навчався в аграрній
академії в період з 01 вересня 2008 року по
01 листопада 2012 року (а.с.50).

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
виходив із того, що позивач не надала
доказів на підтвердження того, що вона
не має іншого житла; що вона та її
батько зверталися до ЖКК
«Полтавоблагробуд» з вимогою про її
реєстрацію у гуртожитку як члена сім»ї
та їм відмовили у цьому; що позивач не
визнана в установленому законом
порядку членом сім»ї наймача кімнати
АДРЕСА_1 та не заявляла таких позовних
вимог, а та обставина, що вона є рідною
донькою наймача не є доказом того, що
вона була членом його сім»ї та при її
вселенні було дотримано встановленого
порядку вселення у спірне житлове
приміщення у гуртожитку.

Однак з такими висновками суду не можна
погодитися, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно п.6.3 Положення про гуртожиток ВО
«Полтавоблагробуд» від 16.06.2005 року, з
гуртожитку, без надання іншого
житлового приміщення, не може бути
виселено членів сім'ї померлого
працівника підприємства ВО
«Полтавоблагробуд», якому надано
житлову площу в гуртожитку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.64 ЖКУ ОСОБА_1
як донька наймача ОСОБА_4 є членом його
сім»ї та не належить до інших осіб, які
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство та
саме щодо яких законом передбачено
визнання їх членами сім»ї, відтак,
висновок місцевого суду про те, що
позивач не визнана в установленому
законом порядку членом сім»ї наймача
кімнати АДРЕСА_1 та не заявляла таких
позовних вимог, а та обставина, що вона
є рідною донькою наймача не є доказом
того, що вона була членом його сім»ї є
хибним та таким, що не ґрунтується на
вимогах Закону.

Аналіз доказів по справі дає підстави
для висновку про те, що ОСОБА_1
вселилися в жиле приміщення - кімнату
АДРЕСА_1 як член сім'ї наймача, а тому
набула права користування даним жилим
приміщенням.

Колегія суддів вважає також, що
місцевим судом неправомірно не взято
до уваги покази допитаних у судовому
засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
підтвердили факт проживання однією
сім»єю з 2009 року позивача ОСОБА_1 та її
батька ОСОБА_4, у зв»язку з погіршенням
стану здоров»я останнього, ведення
ними спільного господарства, виконання
позивачем усіх обов»язків як члена
сім»ї наймача.

Системний аналіз ст.ст.1,6,9,61 ЖК України,
ст.29 ЦК України свідчить про те, що
місцем постійного проживання особи є
жиле приміщення, в якому особа постійно
проживає і має передбачені ст.64 ЖКУ
права користування цим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене місцем
постійного проживання ОСОБА_1 є кімната
АДРЕСА_1, де вона постійно проживає,
відтак, має передбачені ст.64 ЖКУ права
користування цим приміщенням.

Посилання у рішенні на те, що позивачем
не надано доказів на підтвердження
того, що вона не має іншого житла, як і
на те, що вона знялася з реєстраційного
обліку в м. Миргород та у червні 2013 року
зареєструвалася у м. Київ, а не разом із
батьком у гуртожитку не можуть бути
взяті до уваги виходячи з наступного.

У разі заперечення позову відповідачем
на останнього цивільно-процесуальним
законодавством України покладено
обов»язок доказування тієї обставини,
що у позивачки є інше житло, однак
відповідач позов визнав, що
підтверджується його письмовою заявою
в матеріалах справи.

Та обставина, що позивач за життя
батька разом із ним зверталася до
відповідачів щодо надання дозволу на
її реєстрацію за місцем фактичного
проживання у гуртожитку, однак їй було
у цьому відмовлено у зв»язку з тим, що
вона не працювала на цих підприємствах
(де роботи для неї не було) та її
запевнили в тому, що після приватизації
батьком житла вона може безперешкодно
там зареєструватися (тому вони в
подальшому чекали на це, оскільки
батько мав право на приватизацію, однак
не встиг цього зробити) відповідачами
не заперечувалася і фактично ними
визнана в силу визнання позову.

Як убачається з пояснень ОСОБА_1, її
тимчасова реєстрація в м. Київ (з
13.06.2013р. по 07.10.2014р.) пов»язана з
необхідністю термінового лікування
від загострення хронічного
захворювання в лікувальному закладі
цього міста, що було можливим лише за
умови її реєстрації там. Ця обставина
підтверджується довідкою
шкірвендиспансера №1 Дніпровського
району м. Києва від 09.10.2014р. (а.с.81).

На час розгляду справи у суді
апеляційної інстанції реєстрація
ОСОБА_1 за місцем проживання відсутня.

У відповідності до ст.106 ЖКУ
повнолітній член сім'ї наймача вправі
за згодою наймача та інших членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вимагати
визнання його наймачем за раніше
укладеним договором найму жилого
приміщення замість попереднього
наймача. Таке ж право у разі смерті
наймача або втрати ним права на жиле
приміщення належить будь-якому членові
сім'ї наймача.

Аналогічну норму містить ст.824 ЦК
України, відповідно до якої у разі
смерті наймача наймачами можуть стати
усі інші повнолітні особи, які постійно
проживали з колишнім наймачем, або, за
погодженням з наймодавцем, одна або
кілька із цих осіб. У цьому разі договір
найму житла залишається чинним на
попередніх умовах.

Згідно ч.1 ст.174 ПК України позивач може
відмовитися від позову, а відповідач -
визнати позов протягом усього часу
судового розгляду, зробивши усну заяву.
Якщо відмову позивача від позову,
визнання позову відповідачем
викладено в адресованих суду письмових
заявах, ці заяви приєднуються до
справи.

У разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд (ч.4).

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції відповідач в особі
ліквідатора Житлово-комунальної
контори Полтавського
міжгосподарського виробничого
об»єднання по агропромисловому
будівництву ОСОБА_3 звернувся з
письмовою заявою від 26.09.2014р., в якій
позов визнав та не заперечував щодо
його задоволення (а.с.67).

Заявою від 04.09.2014 року за №62 Полтавське
обласне міжгосподарське виробниче
об'єднання по агропромисловому
будівництву «Полтаваоблагробуд»
повідомило, що воно не зберігає ордери
на вселення, не надає довідки про місце
проживання, склад сім»ї, прописки та
інше. В об»єднанні відсутні документи,
що стосуються діяльності ЖКК
«Полтавоблагробуду» та гуртожитку,
окрім тих, що підтверджують право
власності на гуртожиток.

Відтак, доводи апеляційної скарги в
частині того, що даний відповідач не
вирішує питання щодо користування
приміщеннями у гуртожитку, вселення до
нього і т. ін., а даний гуртожиток
знаходиться на балансі та в повному
господарському віданні і управлінні
ЖКК «Полтаваоблагробуд» в особі
ліквідатора ОСОБА_3, який позовні
вимоги визнав повністю, є такими, що
заслуговують на увагу.

З огляду на те, що визнання
відповідачем позову не суперечить
закону, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, та враховуючи
наявність для того законних підстав,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову,
неповністю з'ясував обставини, які
мають значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального права,
тому висновки суду не можна визнати
такими, що відповідають обставинам
справи.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності і
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для його
скасування та ухвалення нового рішення
про задоволення позову.

Згідно з п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1,3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, -
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 30 вересня 2014 року, -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування
житловим приміщенням - кімнатою
АДРЕСА_1 як за членом сім»ї наймача
цього житлового приміщення - ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зобов'язати Житлово-комунальну контору
«Полтаваоблагробуд» в особі
ліквідатора укласти з ОСОБА_1 як з
наймачем договір найму житлового
приміщення - кімнати АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О.Кривчун