22-ц/775/1270/2014(м)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Ткаченко Т.Б.,

Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 02 липня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до
житлово-комунального підприємства
«Жилкомплекс» про зобов'язання вчинити
певні дії, з участю третьої особи
департаменту розвитку
житлово-комунальної інфраструктури
Маріупольської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 02
липня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до житлово-комунального
підприємства «Жилкомплекс» про
зобов'язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального права.

Представник житлово-комунального
підприємства «Жилкомплекс» в судове
засідання апеляційного суду не
з'явився, про час і місце розгляду
справи був повідомлений належним чином
та просив розглянути справу за його
відсутності, тому суд відповідно до ч. 2
ст. 305 ЦПК України розглянув справу без
його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, яка просила скаргу
задовольнити, пояснення представника
департаменту розвитку
житлово-комунальної інфраструктури
Маріупольської міської ради
Калиновського І.В., який просив
залишити рішення суду без змін,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги в межах
апеляційного оскарження, апеляційний
суд вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно перевірив
всі доводи сторін, дав правильну
правову оцінку встановленим фактам і
доказам і зробив правильний висновок
про те, що відповідач не зобов'язаний
виконувати роботи, які належать до
капітального ремонту будинку.

В рішенні суду з цього приводу
приведені відповідні мотиви, які є
переконливими.

Встановлено, що ОСОБА_2 проживає в
квартирі АДРЕСА_1.

В стіні першого під'їзду будинку
позивачки наявні численні тріщини.
Ширина розкриття тріщин на п'ятому
поверсі більша ширини розкриття тріщин
на першому поверсі. Також наявна
горизонтальна тріщина між внутрішньою
стіною сходової клітини та
перекриттям. В квартирі позивачки в
стіні між приміщенням коридору та
сходовою клітиною, в перегородці муж
приміщенням санвузла та коридору,
наріжної стіни кухні є вертикальні
тріщини. Під дерев'яною підлогою в
приміщенні коридору є розкриття шву
між плитами перекриття. В підвалі є
вертикальні тріщини в стіні зі сторони
вулиці и з боку двору, а також розкриття
прокольних швів між плитами перекриття
і т.і. (а.с. 6-14).

Згідно із ч. 5 ст. 16 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

За змістом положень пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 15
ЖК Української РСР виконавчі комітети
районних, міських, районних у містах
Рад народних депутатів у межах і в
порядку, встановлених цим Кодексом та
іншими актами законодавства
Української РСР, на території району,
міста, району в місті керують житловим
господарством, забезпечують належний
технічний стан, капітальний і поточний
ремонт житлового фонду, що є у віданні
Ради; здійснюють управління житловим
фондом місцевих Рад (ч.1 ст. 30).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», п. 4 Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Держжитлокомунгоспу України
від 17 травня 2005 року № 76,
балансоутримувач будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить
управління об'єктами у сфері
житлово-комунальних послуг, що
перебувають у комунальній власності
відповідних територіальних громад,
забезпечення їх належного утримання та
ефективної експлуатації.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлено, що послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій відносяться до
житлово-комунальних послуг і
включають: прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічного обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо, тобто до переліку
вказаних послуг проведення
капітального ремонту не відноситься.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 24 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» балансоутримувач
зобов'язаний забезпечити умови для
своєчасного проведення капітального і
поточного ремонтів відповідно до
встановлених стандартів, нормативів,
норм та правил, а також забезпечити
належні експлуатацію та утримання
майна, що передані на його баланс.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що на
відповідача не покладено обов'язку
щодо проведення капітального ремонту
комунального майна, а доводи позивачки
в цій частині є безпідставними.

Також не можна погодитися і з доводами
позивачки про те, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив в
задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача провести
очистку підвалу будинку від
будівельного сміття, оскільки в
судовому засіданні апеляційного суду
вона визнала, що підвалом користуються
всі мешканці будинку.

Крім того, позивачкою не надано суду
першої інстанції доказів знаходження
сміття в підвалі будинку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не приводять апеляційний суд до
висновку про порушення або неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права з якими законодавство пов'язує
можливість зміни чи скасування рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 02
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді