22-ц/773/1560/14 Головуючий у 1 інстанції:
Філюк Т.М. Категорія: 48 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Федонюк С.Ю.,
Завидовської-Марчук О.Г.,

при секретарі - Черняк О.В.,

за участі:
представників позивача - ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
надання дозволу на тимчасовий виїзд за
кордон малолітніх дітей без згоди
батька,

за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_6 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 12 серпня 2014
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 12 серпня 2014 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон
малолітніх дітей без згоди батька
задоволено.

Надано дозвіл на відкриття візи, в тому
числі Шенгенської для
короткострокових поїздок з метою
відпочинку, туризму тощо для
малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженців та
мешканців міста Луцька Волинської
області без згоди батька ОСОБА_5.

Дозволено малолітнім: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
тимчасовий виїзд за межі України до
країн Шенгенської зони без згоди та
супроводу батька - ОСОБА_5, строком на 5
років починаючи з дати набрання
рішенням суду законної сили.

Не погоджуючись із даним рішенням суду,
представник відповідача ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволені позову, оскільки
судом були порушені норми
матеріального та процесуального права.
Вказує, що позивачем не надано доказів,
які б підтверджували відмову
відповідача у наданні дозволу на виїзд
дітей за кордон для розширення
кругозору та всестороннього розвитку.

В судовому засіданні
представники позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2
апеляційну скаргу заперечили, оскільки
вважають, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Просили
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Позивач ОСОБА_3., відповідач ОСОБА_5,
представник відповідача ОСОБА_6 в
судове засідання не з'явилися, хоча
належним чином були повідомлені про
час та місце судового засідання. Причин
неявки суд не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі до 12.05.2010 року, який було
розірвано на підставі рішення Луцького
міськрайонного суду (а.с. 6). Позивач та
відповідач є батьками ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
стверджується свідоцтвами про
народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с.
4-5).

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 червня 2013 року позов
ОСОБА_3 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон малолітніх
дітей без згоди батька - задоволено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 09.04.2014 року дане заочне
рішення та ухвалу апеляційного суду
Волинської області було скасовано, а
справу направлено на новий судовий
розгляд.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що сторони
проживають окремо. Неповнолітні діти
проживають з матір'ю - ОСОБА_3., яка
матеріально утримує та належним чином
піклується про здоров'я дітей, їх
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції врахував, що позивач має
можливість на поїздку з дітьми на
відпочинок за кордон з метою
розширення їх кругозору, ознайомлення
з культурою інших народів,
стимулювання вивчення іноземних мов та
підготовкою до самостійного життя.
Разом з тим, тимчасовий виїзд дітей за
межі України (екскурсії, відпочинок)
зумовлений потребою нормального
фізичного, духовного і морального
розвитку дітей. Також, що буде
можливість оздоровити синів в морській
кліматичній зоні, яка є надзвичайно
сприятливою для дітей такого віку. В
даному випадку в інтересах дітей є
тимчасовий виїзд за межі України.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Батьки
зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя.

Також, принцип загальної і рівної
відповідальності обох батьків за
виховання та розвиток дитини
закріплений і в нормах міжнародного
права. Конвенцією про права дитини (ст.
18) проголошено, що батьки несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Рівності прав і
обов'язків батьків стосовно дітей
необхідно дотримуватися незалежно від
наявності або відсутності шлюбу між
ними. Одним із питань, яке має
вирішуватися за взаємною згодою
батьків дитини, є реалізація права
дитини на свободу пересування.

В частині 3 статті 11 Закону України «Про
охорону дитинства» закріплено, що
батько і мати мають рівні права та
обов'язки щодо своїх дітей. Предметом
основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів своєї дитини. Згідно до ч.3 ст.
313 ЦК України фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Відповідно до ч.2 cт.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Пунктами 3-4
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України» від 27 січня 1995 pоку №57 з
наступними змінами та доповненнями
встановлено, що виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
здійснюється за згодою обох батьків
(усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх
супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку. Виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків або інших осіб,
уповноважених одним з батьків без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків у разі пред'явлення
документів або їх нотаріально
засвідчених копій рішення суду про
надання дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення передбачено, що оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви батьків
(законних представників батьків чи
дітей), а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

Колегією суддів встановлено, що в
матеріалах справи відсутні докази, що
позивачка зверталася до відповідача з
проханням надати дозвіл на виїзд дітей
за кордон, а відповідач відмовив їй у
наданні такої згоди.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов не звернув уваги на вимоги
чинного законодавства та не врахував
даних обставин справи. Також, про
ухваленні рішення суд не зазначив
країну, до якої дозволяється вивіз
дітей без згоди батька, не встановив
часовий проміжок перебування у цій
державі згідно вимог закону, а вказав
період п'ять років з часу вступу
рішення в законну силу, що суперечить
вимогам закону. Крім того, ні позивач в
позовній заяві, ні її представники не
вказали як часового проміжку на вивіз
дітей, так і не вказали конкретно
держави, куди мають намір вивезти дітей
без згоди батька.

За правилами ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

А отже, позовні вимоги позивача із-за
вказаних обставин до задовольняння не
підлягають.

Наявна в матеріалах справи нотаріально
посвідчена 20.06.2014 року заява позивача з
проханням до відповідача про надання
дозволу на виїзд дітей за кордон не
може бути доказом по даній справі
враховуючи наступне. Судом
встановлено, що позивач зверталася в
суд із даним позовом 17.06 2013 року і
заочним рішенням суду від 25.06.2013 року
позов було задовольнено. В судовому
засіданні представник ОСОБА_2
ствердила, що після вступу в законну
силу заочного рішення, було
виготовлено проїздні документи на
дітей і в літній період 2013 року діти
перебували у Республіці Польща.

Доводи відповідача, що спір підлягав
розгляду за місцем його проживання
безпідставний, оскільки із змісту
позовних вимог слідує, що позивач
просить надати дозвіл на виїзд за
кордон неповнолітніх дітей, які
проживають та зареєстровані за місцем
проживання позивача. А тому відповідно
до ст. 110 ЦПК України законодавець надає
право позивачу вибрати підсудність
розгляду справи, якщо вимоги
стосуються інтересів неповнолітніх
дітей.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 60 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 141, 150 СК
України, ст. 313 ЦК України, Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
Правил перетинання державного кордону
громадянами України, Закону України
«Про охорону дитинства», колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 12 серпня 2014 року у даній справі
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон
малолітніх дітей без згоди батька -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: