АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7197/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 414/329/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової
Л.І.,

Трішкової І.Ю.,

при секретарі -
Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою Кремінського
виробничого управління
водопровідно-каналізаційного
господарства

на рішення Кремінського районного суду
Луганської області від 20 травня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Кремінського виробничого управління
водопровідно-каналізаційного
господарства про зобов'язання зробити
перерахунок,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що 08.11.2010 року між ним та Кремінським
виробничим управлінням водопровідно -
каналізаційного господарства був
укладений договір про надання послуг з
водопостачання і водовідведення.
Позивач є інвалідом 2 групи та згідно п.8
Договору має пільгу по оплаті води 100%
за 6,39 м. куб. на місяць. Відповідно до п.7
Договору показники засобів обліку води
передаються споживачем щомісяця до
абонентського відділу виконавця за
телефоном 2-40-84, 2-38-85. Позивач щомісяця
виконував цей пункт Договору та
передавав за вищевказаними телефонами
дані показників засобу обліку. В період
з листопада 2012 року по грудень 2013 року
позивач передавав відомості про
показники лічильника. Вказаний ліміт
водокористування він не перевищував. У
грудні 2013 р. він прийшов на
підприємство відповідача звірити
показники, де йому було заявлено, що він
не надавав періодично показники
лічильника, внаслідок чого пільги на
нього не розповсюджуються та він
повинен сплатити за водопостачання 840,76
грн. З рішенням відповідача він не
згоден, внаслідок чого він був змушений
звернутися з позовом до суду.

Після уточнення позовних вимог позивач
остаточно просив зобов'язати
Кремінський ВУВКТ перерахувати ОСОБА_2
споживання води з 1 жовтня 2012 р. по З1
грудня 2013 р. з урахуванням пільги,
інваліда війни 2 групи; визнати вимоги
п. 7 договору про надання послуг з
водопостачання та водовідведення, щодо
зобов'язання споживача щомісяця
передавати до абонентського відділу
підприємства відповідача показників
засобів обліку таким, що суперечить
вимогам розділу IV ст. 22 Закону України
про «Питну воду та питне
водопостачання»; зобов'язати
Кремінське ВУВКЕ скласти новий Договір
із споживачем ОСОБА_2 у відповідності
до вимог Закону України «Про питну воду
та питне водопостачання».

Рішенням Кремінського районного суду
Луганської області від 20 травня 2014 року
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі Кремінське ВУВКЕ
просить скасувати вказане рішення суду
першої інстанції, ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог.
Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24
червня 2004 року) визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24
червня 2004 року передбачає, що
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає
загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року передбачено, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року передбачений обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

Судом встановлено, що позивач є
споживачем послуг з водопостачання, до
його будинку 28 по пров. Нагорному 29 у м.
Кремінна Кремінського району
Луганської області з 2012 року
встановлений лічильник холодної води.

Кремінське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства здійснює водопостачання
до будинку позивача, за що останній
оплачує кошти за показаннями
лічильника.

Між позивачем та Кремінським
виробничим управлінням водопровідно -
каналізаційного господарства 08.11.2010
року був укладений договір про надання
послуг з водопостачання і
водовідведення.

Пунктом 7 договору про надання послуг з
водопостачання та водовідведення,
передбачено що показники засобу обліку
води передаються споживачем щомісяця в
строк з 15 по 25 число розрахункового
місяця до абонентського відділу
виконавця за телефоном.

Вважаючи незаконним покладений на
нього обов*язок передавати до
абонентського відділу підприємства
відповідача показники засобів обліку,
просив визнати п. 7 договору про надання
послуг з водопостачання та
водовідведення, таким, що суперечить
вимогам розділу IV ст. 22 Закону України
про «Питну воду та питне
водопостачання»; зобов'язати
Кремінське ВУВКЕ скласти новий Договір
із споживачем ОСОБА_2 у відповідності
до вимог Закону України «Про питну воду
та питне водопостачання»; зобов'язати
Кремінський ВУВКТ перерахувати ОСОБА_2
споживання води з 1 жовтня 2012 р. по З1
грудня 2013 р. з урахуванням пільги
інваліда війни 2 групи.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів передбачений ст. 16 ЦК
України.

Так, за змістом ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Як правило, власник порушеного права
може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права. Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визначається
спеціальним законом, який регулює
конкретні цивільні правовідносини.

Визнання положень договору такими, що
не відповідають вимогам закону, а також
оскарження дій відповідача щодо
нарахування оплати за спожиті послуги,
яке є різновидом претензії, не
передбачено чинним законодавством.

З вимогами про визнання недійсним п. 7
договору позивач не звертався.

Позивач є інвалідом 2 групи та згідно
рішення виконкому Кремінської міської
ради має пільгу по оплаті води 100% за 6,39
м. куб. на місяць.

З відповіді відповідача на адресу
позивача від 25.12.2013 року вбачається, що
позивач надавав показники засобу
обліку водопостачання у жовтні 2012 року
та у грудні 2013 році; фактичні витрати
позивача склали 86 м3 на суму 909,62 грн., з
них 6,39 м3 з урахуванням пільг 68,86 грн. (п.
8 Договору - пільга інваліда II групи в
межах норм споживання).

Доводи позивача щодо неправильності
розрахунку заборгованості, можуть бути
запереченням у разі пред'явлення до неї
позову про стягнення певної суми
заборгованості, однак таких позовних
вимог до нього наразі ніхто не заявляв.

За таких обставин, помилковим є
висновок суду першої інстанції про
наявність підстав для задоволення
позову.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову,
підставою для чого, згідно п.4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України, є порушення судом норм
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309,
ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Кремінського
виробничого управління
водопровідно-каналізаційного
господарства задовольнити.

Рішення Кремінського районного суду
Луганської області від 20 травня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Кремінського виробничого управління
водопровідно-каналізаційного
господарства про зобов'язання зробити
перерахунок - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -