Справа № 152/1695/14-ц
24 жовтня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
головуючого судді -
секретаря судового засідання - Бабиної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
24.09.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому
зазначила, що вона перебуває в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
з 04.11.2001 року. Від даного шлюбу вона та
відповідач мають двох неповнолітніх
дітей: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб з
відповідачем виявився невдалим. Однією
сім'єю вона та відповідач не
проживають, спільного господарства не
ведуть. Діти проживають з нею та
знаходяться на її повному утриманні.
Просить стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання дітей в
твердій грошовій сумі в розмірі по 500
гривень щомісячно на кожну дитину,
починаючи з часу звернення з позовом до
суду і до досягнення дітьми повноліття,
посилаючись на те, що відповідач не
бере участі у вихованні дітей, не
цікавиться їх розвитком та здоров'ям,
матеріальної допомоги на їх утримання
не надає, чим ставить сім'ю у скрутне
матеріальне становище, а їй одній
важко утримувати дітей, так як на даний
час вона не працює. Відповідач є
фізично здоровим та працездатним,
працює не офіційно, інших дітей на
утриманні немає, тому має можливість
виконувати обов'язки по утриманню
неповнолітніх дітей. Угоди про
добровільну сплату аліментів між ними
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не
з'явилася, подала заяву про розгляд
справи у її відсутності, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить
позов задовольнити (а.с.20).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився двічі, хоча про дату, час і
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином шляхом надіслання
судової повістки за зареєстрованим
місцем проживання. Із судових повісток,
направлених судом на ім'я відповідача
за місцем реєстрації проживання, що
зазначена в інформації Шаргородського
РС УДМС України у Вінницькій області
(а.с.12), одна вручена відповідачу (а.с.15),
а друга - повернута до суду відділенням
Укрпошти з поміткою про відсутність
відповідача за зареєстрованим місцем
проживання (а.с.17).
Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України,
судова повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь в справі… У разі ненадання
особами, які беруть участь в справі,
інформації щодо їх адреси, судова
повістка надсилається фізичним особам,
що не мають статусу підприємців, - за
адресою їх місця проживання чи
перебування, зареєстрованою у
встановленому законом порядку. У разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за такою адресою, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручено їм належним чином.
Відтак, суд вважає, що відповідач
ОСОБА_2 повідомлений про дату, час і
місце судового розгляду справи і не
з'явився до суду без поважних причин,
заперечень щодо позову на пропозицію
суду, викладену в ухвалі від 24.09.2014 року,
суду не надав.
Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач належним чином
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи, не з'явився до суду без
поважних причин, не повідомив суд про
причини неявки в судове засідання,
заяви про розгляд справи у його
відсутності не подав, а позивачка
заперечень щодо заочного розгляду
справи не має, про що зазначила в заяві
до суду (а.с.20), то суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

В судове засідання не з'явилися всі
особи, які беруть участь в справі, хоча
і були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового розгляду, при
цьому позивач заявила клопотання про
розгляд справи за її відсутності,
перешкод для розгляду справи в
судовому засіданні немає, тому суд
вважає, що справу можна розглянути без
здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК
України.

Вирішуючи спір, суд встановив такі
факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
04.11.2001 року, що підтверджується копією
свідоцтва про одруження НОМЕР_1 (а.с.4).

Від даного шлюбу сторони мають двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
батьком яких в свідоцтвах про
народження зазначений відповідач, а
матір'ю - позивачка, що вбачається із
свідоцтв про народження серії НОМЕР_2,
НОМЕР_3 (а.с.5-6).

Діти сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають з
матір'ю та знаходяться на її повному
утриманні, що вбачається із довідок
виконавчого комітету Шаргородської
міської ради від 19.09.2014 року за №№ 2928,
2929 (а.с. 7-8).

Судом встановлено, що позивачка та
відповідач мешкають за однією адресою
- в будинку за АДРЕСА_1, проте, з 2013 року
однією сім'єю не проживають, спільного
господарства не ведуть, проживають в
окремих частинах будинку, протягом
останнього часу відповідач не приймає
участі в матеріальному утриманні
дітей, що вбачається із стверджень
позивачки в позовній заяві, та не
заперечується відповідачем, оскільки
заперечень щодо позову відповідачем до
суду не подано, не дивлячись на
пропозицію суду, викладену в ухвалі від
24.09.2014 року (а.с.12).

Також, судом встановлено, виходячи із
стверджень позивачки в позовній заяві,
що відповідач фізично здоровий,
працездатний, працює на тимчасових
заробітках, отримує мінливий,
нерегулярний дохід, не має на
утриманні інших непрацездатних осіб,
що не заперечується відповідачем,
оскільки заперечень щодо позову
відповідач не надав, не дивлячись на
пропозицію суду, викладену в ухвалі
від 24.09.2014 року.

Відтак, суд вважає, що відповідач не
позбавлений можливості забезпечувати
на рівні з позивачкою інтереси та
утримання дітей, тобто може надавати
допомогу на утримання доньки та сина,
оскільки, як вбачається з досліджених
у справі доказів, весь обсяг обов'язків,
пов'язаних з утриманням дітей, протягом
останнього часу покладено на
позивачку, з якою проживають діти, що
ставить сім'ю позивачки в скрутне
матеріальне становище та у нерівні
умови.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач ухиляється від надання
добровільної матеріальної допомоги на
утримання доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4.

Встановленим судом фактам
відповідають сімейні правовідносини,
які регулюються Конституцією України,
Сімейним кодексом України, Конвенцією
про права дитини від 20.11.1989 року, що
ратифікована Постановою ВР України
№789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною
національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції
України, батьки зобов'язані утримувати
дітей до їх повноліття.

Статтями 18, 27 Конвенції про права
дитини встановлено, що батьки несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування. Кожна дитина має право на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку. Батьки, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191 СК України,
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття. У разі ухилення батьків від
утримання дитини, кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються судом у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі. При
призначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення. Якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу отримує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі. Зазначений розмір, визначений у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.
Аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4
ст.212 ЦПК України, результати оцінки
доказів суд відображає в рішенні, в
якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, і, враховуючи,
що право позивачки на матеріальне
утримання дітей з боку батька порушене
та підлягає судовому захисту, суд
приходить до висновку про те, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні
позовних вимог про стягнення аліментів
на утримання дітей в повному обсязі,
тобто в розмірі по 500 грн. щомісячно на
кожну дитину, зазначаючи, що сама, без
участі відповідача, несе обсяг витрат
на утримання дітей, зокрема, на
придбання одягу, ліків та продуктів
харчування для дітей, а відповідач від
матеріального утримання дітей
ухиляється, і протягом останнього
часу не приймає участі в утриманні
дітей.

Враховуючи, що усі обставини, які
становлять предмет доказування, мають
бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57
ЦПК України засобами доказування, суд
вважає достовірно встановленими лише
ті факти та обставини, які визнаються
обома сторонами та підтверджуються
письмовими доказами. Зокрема, що
сторони перебувають в зареєстрованому
шлюбі з 04.11.2001 року, що вони мають
спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_3
та ОСОБА_4, утримання яких є предметом
даного спору, що діти знаходяться на
утриманні позивачки, що відповідач
добровільно матеріальної допомоги на
утримання дітей не надає протягом
останніх місяців, хоча отримує дохід
від тимчасових заробітків, інших осіб
на утриманні немає, стягнення за
виконавчими документами з нього не
проводиться.

З огляду на те, що судом встановлено той
факт, що відповідач не приймає участі
у матеріальному утриманні дітей і весь
обсяг обов'язків по їх утриманню
покладено на позивачку, то це ставить
сторони у нерівні умови.

Тому, при визначенні розміру аліментів,
суд вважає, що він повинен бути
визначений у твердій грошовій сумі,
оскільки позивачка просить визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі, а відповідач заперечень щодо
визначення розміру аліментів на
пропозицію суду, викладену в ухвалі від
24.09.2014 року (а.с.12), не подав.

Крім того, розмір аліментів, які слід
стягнути з відповідача, повинен бути
визначений в сумі по 500 грн. щомісячно
на кожну дитину, починаючи з 24.09.2014 року,
тобто з часу пред'явлення позовної
заяви до суду, відповідно до ст.191 СК
України, до досягнення дітьми
повноліття.

При цьому, суд виходить також із
захисту інтересів дітей, забезпечення
одержання дітьми сторін коштів,
необхідних для їх життєдіяльності,
збереження того рівня життя, який діти
мали б тоді, коли б проживали з обома
батьками і утримувалися за рахунок
обох батьків, оскільки визначення
розміру аліментів у твердій грошовій
сумі якраз і забезпечить надійний
захист інтересів дітей та отримання
ними надійного стабільного
матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону (ч.2
ст.184 СК України).

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача
судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно
до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223,
224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.180-184,
191 СК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця с. Козлівка Шаргородського
району Вінницької області, жителя
АДРЕСА_1, непрацюючого, на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 500 (п'ятсот)
гривень щомісячно на кожну дитину,
починаючи з 24.09.2014 року і до їх
повноліття, з наступною індексацією
зазначеного розміру відповідно до
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі
243,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення в
межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя