Справа № 204/5522/14-ц
Провадження № 4-с/204/72/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючої – судді Нізік О.В.

при секретарі – Таран К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську скаргу
ОСОБА_1, зацікавлені особи: ОСОБА_2,
Амур-Нижньодніпровська Державна
виконавча служба Дніпропетровського
міського управління юстиції, публічне
акціонерне товариство «ВТБ Банк»,
публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» на дії державного
виконавця, -

в с т а н о в и в:

01 серпня 2014 року заявник звернувся до
суду з вищевказаною скаргою. В
обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що 11 грудня 2007 року
між нею та АКБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк», було укладено договір
іпотеки № 01 у якості забезпечення
виконання зобов'язань за Кредитним
договором № 1 - «Договором про надання
споживчого кредиту» № 0 від 11.12.07
р. та за Кредитним договором № 2 -
«Договором про надання споживчого
кредиту» № 0/2 від 11.12.07 р.
Красногвардійським районним судом м.
Дніпропетровська про стягнення
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь
ВТБ Банк заборгованості в сумі 1184716,08
грн. ОСОБА_3 - Нижньодніпровської ДВС
ДМУЮ від 10.02.2012 р. відкрито виконавчі
провадження про примусове виконання за
виконавчим листом № 2-444 виданий 02.02.2012
р. Красногвардійського районного суду
про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 на користь ПАТ ВТБ Банк
заборгованості в сумі 1184716,08 грн. 10
лютого 2012 року старшим державним
виконавцем Амур-Нижньодніпровського
ВДВС ДМУЮ ОСОБА_4 була винесена
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, згідно з якою було
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_1 Державний
виконавець наклав арешт на все майно
боржника – поручителя. 23 червня 2014 року
ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до
Амур-Нижньодніпровського ВДВС ДМУЮ із
заявою про скасування арешту
нерухомого майна – домоволодіння, що
знаходиться за адресою:
Дніпропетровська область,
Новомосковський район, с. Піщанка, вул.
Набережна, буд. 56. AT «УкрСиббанк» не
зверталось до
Амур-Нижньодніпровського ВДВС ДМУЮ із
відповідно заявою про відкриття
виконавчого провадження про звернення
стягнення на іпотечне майно,
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: Дніпропетровська обл..,
Новомосковський район, с. Піщанка, вул.
Набережна, буд. 56, яке передано в
іпотеку АТ «УкрСиббанк» та належить
ОСОБА_1 Однак, Амур-Нижньодніпровським
ВДВС ДМУЮ арешт з домоволодіння не
скасовується натомість у разі не згоди
пропонують звернутися до суду з
позовною заявою скасування арешту до
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська. Ухвалою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська позовну заяву
було повернуто за непідсудністю цієї
справи. Просила: розглянути заяву про
поновлення пропущених строків
передбачених для зверення до суду та
визнати причину пропуску поважною;
визнати дії старшого державного
виконавця Амур - Нижньодніпровське ДВС
ДМУЮ ОСОБА_4 щодо здійснення
виконавчого провадження
протиправними; скасувати постанову
ОСОБА_3 - Нижньодніпровської ДВС ДМУЮ
від 10.02.2012 року про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження та виключити з акту опису та
арешту майна - іпотечне майно,
домоволодіння, що знаходиться за
адресою Дніпропетровська обл.,
Новомосковський район, с Піщанка, вул.
Набережна, буд. 56, яке передано в
іпотеку AT «УкрСиббанк» та належить
ОСОБА_1

У судове засідання сторони не
з’явились. Заявниця та представник
заявниці надали до суду заяви в яких
заявлені вимоги підтримали у повному
обсязі, просять справу розглянути за їх
відсутності.

Інші сторони у судове засідання не
з’явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином.

В зв’язку з неявкою осіб, які приймають
участь у справі, суд розглядає справу у
відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України,
без фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають
у державі.

Ст. 383 ЦПК України зазначає, що сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_3 - Нижньодніпровської ДВС ДМУЮ
від 10.02.2012 р. відкрито виконавче
провадження про примусове виконання за
виконавчим листом № 2-444 виданий 02.02.2012
р. Красногвардійського районного суду
про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 на користь ПАТ ВТБ Банк
заборгованості в сумі 1184716,08 грн.

10 лютого 2012 року старшим державним
виконавцем Амур-Нижньодніпровського
ВДВС ДМУЮ ОСОБА_4 винесена постанова
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, згідно з
якою накладено арешт на все майно, що
належить ОСОБА_1, а саме домоволодіння,
що знаходиться за адресою:
Дніпропетровська обл..,
Новомосковський район, с. Піщанка, вул.
Набережна, буд. 56 є предметом іпотеки
відповідно до договору іпотеки
укладеного 11 грудня 2007 року між ОСОБА_1
та АКБ «УкрСиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «УкрСиббанк» № 01
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5

Згідно ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 55 Конституції
України кожному гарантовано право на
оскарження до суду рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи,
зобов’язані діяти на підставі, в межах
повноважень, та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче
провадження», передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Статтею 384 ЦПК України визначено, що
скаргу може бути подано до суду
безпосередньо або після оскарження
рішення, дії або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби до начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби.
Скарга подається до суду, який видав
виконавчий документ. Про подання
скарги суд повідомляє відповідний
відділ державної виконавчої служби не
пізніше наступного дня після прийняття
її судом.

Вимогами ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

За приписами ст. 387 ЦПК України, за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Згідно ст. 388 ЦПК України, судові
витрати пов'язанні з розглядом скарги,
покладаються судом на відділ державної
виконавчої служби, якщо було
поставлено ухвалу про задоволення
скарги заявника.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про виконавче провадження», під час
виконання рішень державний виконавець
має право на безпосередній доступ до
баз даних і реєстрів, у тому числі
електронних, що містять інформацію про
боржників, їхнє майно та кошти.

Згідно з частиною 8 статті 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку»,

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України "Про іпотеку". Відповідно до
пункту 2 Розділу VI "Прикінцеві
положення" даного Закону законодавчі
та інші нормативно-правові акти,
прийняті до набрання чинності цим
Законом, застосовуються у частині, шо
не суперечить цьому Закону.

За загальним правилом новий акт
законодавства застосовується до
цивільних відносин, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності.

Згідно з частинами 1, 3 статті 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов’язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов’язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотеко держателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, які відомості
зазначаються у рішенні суду, у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Про реалізацію іпотекодержателем
своїх прав на підставі рішення суду про
звернення стягнення на предмет іпотеки
йдеться також в перших частинах статей
36, 38 Закону України «Про іпотеку».

В вищеназваних нормах права
зазначається як на підставу звернення
стягнення на предмет іпотеки саме
рішення суду, постановлене за
результатами розгляду відповідного
позову.

Таким чином, за термінологією
законодавчих актів, підставою для
звернення стягнення на предмет іпотеки
слід вважати рішення суду відповідного
змісту, яке ухвалюється за
результатами розгляду цього питання в
позовному провадженні.

Частиною 8 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
визначена особлива форма та зміст
рішення суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Разом з тим, оскільки передбачене
законом рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки судом не
ухвалювалось, державний виконавець не
вправі в межах виконання рішення про
стягнення заборгованості за кредитним
договором самостійно зняти заборону на
відчуження майна, накладену
нотаріусом, та здійснювати його
реалізацію.

З огляду на положення ч. 8 ст. 54 Закону
України "Про виконавче провадження", ст.
ст. 33, 39 Закону України "Про іпотеку",
державний виконавець мав повернути
виконавчий документ з підстав,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону
України "Про виконавче провадження",
оскільки у боржника немає майна, на яке
може бути звернено стягнення державним
виконавцем при виконанні рішення суду
про стягнення кредитної
заборгованості, а наявні у власності
боржника будинок і земельна ділянка є
предметом іпотеки, на який накладено
заборону відчуження нотаріусом на
підставі договору іпотеки, укладеного
між стягувачем та боржником.

Таким чином, оскільки в ході розгляду
скарги доводи заявника про допущені
державним виконавцем порушення
знайшли своє підтвердження, скарга
підлягає задоволенню.

Суд вважає що наявні підстави для
задоволення клопотання заявника про
поновлення строків для оскарження дій
держвиконавця, тому строки слід
поновити, скаргу заявника
задовольнити, а саме визнати
неправомірними дії державного
виконавця Красногвардійського відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_6 щодо
складання акту опису та арешту на
домоволодіння по вулиці Павелецька, 1 у
м. Дніпропетровську у ВП 40100351; визнати
неправомірним та скасувати Акт опису й
арешту майна від 21 лютого 2014 року на
домоволодіння по вулиці Павелецька, 1 у
м. Дніпропетровську у ВП 40100351.

Суд вважає за необхідне на підставі ст.
88 ЦПК України, враховуючи результат
розгляду справи стягнути з
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції на користь
держави судовий збір у сумі 121 грн. 80
коп. пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 19, 55, 124 Конституції
України, ст.ст. 4– 8, 10, 11, 18, 57– 60, 79, 294, 295,
383-389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1, зацікавлені особи:
ОСОБА_2, Амур-Нижньодніпровська
Державна виконавча служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, публічне
акціонерне товариство «ВТБ Банк»,
публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» на дії державного
виконавця – задовольнити.

Визнати дії старшого державного
виконавця Амур - Нижньодніпровської
Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_4

О.А. щодо здійснення виконавчого
провадження - протиправними.

Скасувати постанову ОСОБА_3 -
Нижньодніпровської Державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції від 10.02.2012
року про арешт майна

боржника та оголошення заборони на
його відчуження та виключити з акту
опису та

арешту майна - іпотечне майно,
домоволодіння, що знаходиться за
адресою:

Дніпропетровська обл., Новомосковський
район, с Піщанка, вул. Набережна, буд. 56,
яке

передано в іпотеку AT «УкрСиббанк» та
належить ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 -
Нижньодніпровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції на користь
держави судовий збір у сумі 121 грн. 80
коп.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути подано протягом п’яти днів з дня
її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя

О. В. Нізік