Справа № 365/349/14-ц Головуючий у І
інстанції Хижний Р.В.Провадження №
22-ц/780/6057/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 47
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 жовтня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Згурівського районного суду
Київської області від 12 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про зміну розміру
аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду із вказаним вище позовом, який
мотивував тим, що на підставі рішення
Згурівського районного суду Київської
області від 13 жовтня 2011 року з нього
утримуються аліменти в розмірі 1/4
частини заробітку на користь
відповідачки ОСОБА_2 на доньку ОСОБА_4
2009 року народження. Крім того, рішенням
Ірпінського міського суду Київської
області від 17 лютого 2014 року з нього
стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини
заробітку на користь ОСОБА_3 на
утримання дітей ОСОБА_5 2004 року
народження і ОСОБА_6 2001 року народження.

Вказував, що утримувані з нього
аліменти істотно перевищують 50 % його
заробітку, що суперечить ч.3 ст.70 Закону
України «Про виконавче провадження»,
згідно якої максимальний розмір
стягуваних з боржника аліментів не
повинен перевищувати половини
заробітку. Посилаючись на порушення
своїх прав, просив зменшити розмір
аліментів, які стягуються з нього за
рішенням Згурівського районного суду
Київської області від 13 жовтня 2011 року
на користь ОСОБА_2 на утримання доньки
ОСОБА_4 із 1/4 частини його доходу до 1/6
частини щомісяця.

Рішенням Згурівського районного суду
Київської області від 12 вересня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове рішення, яким його вимоги
задоволити у повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування судом норм
матеріального права. Скаргу мотивує
тим, що суд прийшов до неправильного
висновку про те, що після стягнення
аліментів на доньку ОСОБА_4 його
майновий стан не змінився, бо з нього
стягнуті аліменти ще на двох дітей.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове
рішення має відповідати в тому числі на
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що
рішенням Згурівського районного суду
Київської області від 13 жовтня 2011 року
із позивача на користь відповідачки
ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання
доньки ОСОБА_4 2009 року народження. в
розмірі 1/4 частини заробітку.

Також судом встановлено, що рішенням
Ірпінського міського суду Київської
області від 17 лютого 2014 року із
позивача на користь третьої особи
ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання
дітей ОСОБА_5 2004 року народження і
ОСОБА_6 2001 року народження в розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відмовляючи у зменшенні аліментів, суд
першої інстанції обгрунтовував свої
висновки тим, що позивачем не доведено
факту погіршення його матеріального
стану внаслідок стягнення з нього
аліментів за рішенням Ірпінського
міського суду від 17 лютого 2014 року. При
цьому суд виходив з того, що на даний
час із позивача примусово стягуються
лише аліменти за рішенням Згурівського
районного суду від 13 жовтня 2011 року, а
за рішенням Ірпінського міського суду
від 17 лютого 2014 року він аліментів не
сплачує.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками,
поскільки вони не відповідають
матеріалам справи та не грунтуються на
вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду,
може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них.

За змістом даної норми зміна розміру
аліментів у бік зменшення можлива у
випадку зміни матеріального стану
платника в результаті якого у нього
погіршився матеріальний стан,
наприклад зменшився дохід чи такий
взагалі відсутній, або у нього з'явився
додатковий обов'язок сплати аліментів
на утримання інших осіб (неповнолітніх,
непрацездатних), змінився сімейний
стан, тощо.

Зі справи вбачається, що із позивача на
користь ще двох дітей стягнуто
аліменти на їх утримання, що є доказом
наявності у нього додаткового
обов'язку нести матеріальні витрати, що
у свою чергу свідчить про зміну його
матеріального стану. При цьому, чи
проводить відповідач в даний час
оплату за рішенням Ірпінського
міського суду від 17 лютого 2014 року не
має правового значення для вирішення
спору про зменшення розміру аліментів,
як помилково вважав суд, бо згідно ст.14
ЦПК України рішення є обов'язковми і
підлягає виконанню на всій території
України.

Крім того, відмовляючи у позові, суд не
врахував вимоги ч.3 ст.70 Закону України
«Про виконавче провадження», згідно
якої максимальний розмір стягуваних з
боржника аліментів не повинен
перевищувати 50 % заробітку.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
не відповідає матеріалам справи та
вимогам закону і підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів вважає,
що позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст.192 СК України
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду, може бути згодом
зменшено або збільшено за рішенням
суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Згідно вимог ч.3 ст.70 Закону України
«Про виконавче провадження»
максимальний розмір стягуваних з
боржника аліментів не повинен
перевищувати 50 % заробітку.

Поскільки судом незаперечно
встановлено, що в результаті стягнення
Ірпінським міським судом 17 лютого 2014
року аліментів з позивача на утримання
двох дітей в розмірі 1/3 частини
заробітку змінився його матеріальний
стан, а також враховуючи, що розмір
аліментів за обома судовиими рішеннями
перевищує 50 % заробітку позивача,
наявні передбачені законом підстави
для зменшення розміру аліментів,
стягнутих за рішенням Згурівського
районного суду Київської області від 13
жовтня 2011 року із позивача на
утримання доньки ОСОБА_4 із 1/4 частини
заробітку до 1/6 частини.

Суд вважає такий розмір обгрунтованим,
бо на кожну дитину буде припадати по 1/6
частині заробітку і загальний розмір
аліментів на трьох дітей не перевищить
половини заробітку позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволити.

Рішення Згурівського районного
суду Київської області від 12 вересня 2014
року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити. Зменшити розмір
аліментів, стягнутих рішенням
Згурівського районного суду Київської
області від 13 жовтня 2011 року із ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_4 із 1/4 частини до 1/6 частини
всіх видів заробітку щомісячно, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :