АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7910/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Подорець О. Б. Доповідач - Волошин
М.П. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді -
Волошина М.П.,

суддів -
Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі -
Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті
особи: Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора, П'ята
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання заповіту
недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 звернулися з позовом до
ОСОБА_6, треті особи: Четверта
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, П'ята дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог,
посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер їх батько ОСОБА_7 Після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді
домоволодіння АДРЕСА_1 в
м.Дніпропетровську. 20 листопада 2012 року
під час звернення позивачів до
Четвертої дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини останні дізналися,
що ОСОБА_7 20 січня 2012 року склав заповіт,
згідно з яким заповів відповідачу
ОСОБА_6 все своє майно.

Позивачі вважають, що заповіт
складений померлим є недійсним,
оскільки ОСОБА_7 під час складання
заповіту не усвідомлював своїх дій, так
як в 2011 році переніс інсульт та був
паралізований, практично був прикутий
до ліжка, уточнивши в ході судового
розгляду справи свої позовні вимоги
просили суд визнати заповіт складений
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 посвідчений 12
січня 2011 року нотаріусом П'ятої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори недійсним.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
24 липня 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права та
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько
позивачів - ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, виданим 25 травня
2012 року Амур-Нижньодніпровським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Дніпропетровського
міського управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис № 844.

Після його смерті відкрилася спадщина
у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 в
місті Дніпропетровську.

12 січня 2011 року ОСОБА_7 склав заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
П'ятої дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8 та
зареєстрований в реєстрі за №3-49, яким
заповів відповідачу ОСОБА_6 все своє
майно, де б воно не було та з чого воно б
не складалося, усі майнові права та
обов'язки, які належать йому на час
посвідчення заповіту, а також ті
майнові права та обов'язки, які
належатимуть йому на день смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 ст. 1257 ЦК України
встановлено, що нікчемним є заповіт,
складений особою, яка не мала на це
право, а також заповіт, складений із
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення.

Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України
загальними вимогами до форми заповіту
є: складання заповіту у письмовій формі
із зазначенням місця та часу його
складання, заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем та посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у ст.
ст. 1251 - 1252 ЦК України.

В п.18 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» від 30 травня 2008 року
№7 зазначено, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (стаття
145 ЦПК).

Жодною із сторін не було заявлено
клопотання про проведення посмертної
судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, на
яку посилалися позивачі як на підставу
свого позову, правочин, вчинений
дієздатною фізичною особою, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи в разі, якщо судом буде
встановлено, що в момент вчинення
правочину вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними. У контексті викладеного
слід розуміти, що підставою для
визнання правочину недійсним на
підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК
України, має бути встановлена судом
неспроможність особи в момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними.

Саме така правова позиція висловлена
Верховним Судом України 17 вересня 2014
року за результатами перегляду справи
№6-131цс14.

З матеріалів цивільної справи
вбачається відсутність належних
доказів про те, що 12 січня 2011 року
ОСОБА_7, складаючи заповіт, не
усвідомлював значення своїх дій та
(або) не міг керувати ними, відтак
відсутні підстави для застосування ч. 1
ст. 225 ЦК України.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Доводи апеляційної скарги на те, що
відповідно до судової почеркознавчої
експертизи № 2899-13 рукописні написи
«прочитано в голос і власноруч
підписано» в заповіті виконано не
ОСОБА_9 , не можуть бути підставою для
скасування рішення та задоволення
позовних вимог, оскільки
вищезазначеною експертизою
встановлено, що підпис в заповіті
виконаний саме ОСОБА_9

Інші доводи наведені в апеляційній
скарзі судова колегія до уваги не
приймає, оскільки вони не можуть бути
підставою для скасування рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що оскаржуване судове
рішення ухвалено з повним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи, у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
тому підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
24 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:
М.П.Волошин

Судді:
Е.Л.Демченко

Т.Р.Куценко