Справа № 322/783/14-ц
Провадження №2-і/322/23/14
У Х В А Л А

16 жовтня 2014 року

смт. Новомиколаївка

Новомиколаївський районний суд
Запорізької області

в складі:

Головуючого –
судді Риженка А.Г.

при секретарі –
Блажко О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Новомиколаївка
подання державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Новомиколаївського районного
управління юстиції Запорізької
області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2014 року           державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Новомиколаївського
районного управління юстиції
Запорізької області ОСОБА_1 звернувся
до суду з поданням про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України, в якому зазначив, що на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Новомиколаївського
районного управління юстиції
Запорізької області перебуває
виконавче провадження №39516086 з
примусового виконання виконавчого
листа №322/284/13-ц, виданого 03 червня 2013
року Новомиколаївським районним судом
Запорізької області про стягнення із
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітньої доньки -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500
гривень щомісячно, починаючи з 23 квітня
2013 року і до досягнення нею повноліття.

Як зазначено в поданні, державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження за вищезазначеним
виконавчим листом. Боржник до
державного виконавця не з’являється,
пояснень щодо виконання чи будь-яких
перспектив виконання рішення суду та
погашення заборгованості не надає, не
намагається виконувати рішення суду. З
цих підстав державний виконавець
просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_2
у праві виїзду за межі України до
виконання ним своїх зобов’язань за
рішенням суду.

Ретельно дослідивши матеріали подання,
суд приходить до наступного.

Відповідно ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Порядок розгляду подання встановлений
ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, за якою суд
негайно розглядає подання, зазначене в
частині першій цієї статті, без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Державний виконавець ВДВС
Новомиколаївського РУЮ Запорізької
області про час і місце розгляду справи
був повідомлений судом своєчасно,
надав суду заяву, в якій просить суд
розглянути справу без його участі.

Статтею 33 Конституції України
передбачено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до
особистих немайнових прав фізичної
особи, а саме — до особистих немайнових
прав, що забезпечують природне
існування фізичної особи. Відповідно
до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті
немайнові права тісно пов'язані з
фізичною особою. Фізична особа не може
відмовитись від особистих немайнових
прав, а також не може бути позбавлена
цих прав.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України".

Відповідно до п.18 ч.3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням суду, звертатися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України - до
виконання зобов'язань за рішенням суду.

За змістом наведених вище норм чинного
законодавства, тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
є винятковим заходом обмеження
особистої свободи фізичної особи, який
застосовується лише при наявності
достатніх підстав вважати, що така
особа ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на неї
відповідним судовим рішенням та його
намір вибути за межі України з метою
невиконання цього рішення.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в’їзду в Україну» громадянин України
може бути обмежений у праві виїзду за
кордон, якщо відносно нього діють
неврегульовані аліменти, договірні чи
інші невиконані зобов'язання до
виконання зобов'язань або розв'язання
спору у передбачених законом випадках.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України, згадане подання розглядається
судом негайно, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду протилежне.

Як було встановлено в судовому
засіданні в поданні йдеться лише про
наявність боргових зобов’язань та що
вони не погашені, а також про те, що
боржник до ВДВС Новомиколаївського РУЮ
Запорізької області на виклики
державного виконавця не з’являється.

Отже, ні доводів, ані доказів, які саме
дії свідчать про факт ухилення ОСОБА_2
від виконання зобов’язань,
покладених на нього рішенням суду та
про його намір вибути за межі України
з метою невиконання цього рішення,
доведення яких є обов’язковою умовою
для встановлення для боржника
тимчасового обмеження права виїзду за
межі України, як в поданні так і доданих
до нього документів немає.

З урахуванням вищезазначеного суд
вважає за необхідне у задоволенні
подання відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 10, ст. 377-1 ЦПК України,
суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Новомиколаївського районного
управління юстиції Запорізької
області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
від 13 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Запорізької області
через Новомиколаївський районний суд
Запорізької області в 5 денний строк з
моменту отримання її копії.

СУДДЯ
А.Г. РИЖЕНКО