АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Диба О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М.,
Рубан С.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Оболонського районного суду м. Києва
від 02 вересня 2014 року про відмову в
забезпеченні позову в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1, через свого
представника, звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики в розмірі 2 657 928 грн. 78 коп.

Також подала заяву про забезпечення
позову, шляхом накладення арешту на все
рухоме і нерухоме майно відповідача
ОСОБА_3

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 02.09.2014 року в задоволені заяви
ОСОБА_1 про забезпечення позову
відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати, та постановити
нову ухвалу, якою задовольнити заяву
про забезпечення позову.

В скарзі посилалася на те, що суд першої
інстанції порушив норми
процесуального права. Суд не врахував ,
що сума грошових коштів заявлених до
стягнення є великою, тому існує реальна
загроза для позивачки щодо відчуження
відповідачем рухомого та нерухомого
майна, що належить йому на праві
власності, під час судового розгляду
справи і є всі підстави вважати, що у
випадку не вжиття заходів забезпечення
позову це може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду по
справі. Суд не звернув увагу на те, що
утруднення чи неможливість виконання
рішення суду, полягає в тому, що у
випадку відчуження відповідачем
рухомого та нерухомого майна, що
належить йому на праві власності під
час судового розгляду справи, це
призведе до неможливості виконання
рішення суду через відсутність у
відповідача майна, на яке може бути
звернуто стягнення.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення позивача та її представника,
які скаргу підтримали, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Відповідно до
ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення
позову мають бути спів мірними із
заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22 грудня
2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,
в тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована
відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги
інтереси не тільки позивача, а й інших
осіб, права яких можуть бути порушені
у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не
зобов'язує суд при розгляді питань про
забезпечення позову перевіряти
обставини, які мають значення для
справи, а лише запобігає ситуації, при
якій може бути утруднено чи стане
неможливим виконання рішення у разі
задоволення позову. Види забезпечення
позову застосовуються для того, щоб
гарантувати виконання можливого
рішення суду, а таке рішення може бути
постановлено тільки у відповідно до
заявлених позовних вимог. Заходи
забезпечення позову повинні
застосовуватись лише у разі
необхідності та бути співмірними із
заявленими вимогами, оскільки
безпідставне забезпечення позову може
привести до порушення прав і законних
інтересів інших осіб.

Відмовляючи в задоволені заяви про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що заява
позивача про забезпечення позову
ґрунтується виключно на її
припущеннях, крім того, позивачем не
надано суду достатніх доказів, які
дають підстави вважати, що внаслідок
дій відповідача може бути утруднене
або неможливе виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
обставини справи які суд вважав
встановленими спростовуються наявними
в справі доказами, відмовляючи в
задоволенні заяви суд не виконав
вимоги ЦПК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення боргу за
договором позики в розмірі 2 657 928 грн. 78
коп.. Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що відповідач взяв у позивачки суму
грошових коштів в розмірі 127 200 доларів
США 00 центів, при цьому, відповідач
зобов'язався повернути борг в повному
розмірі до 01 грудня 2012 року.

Про те, станом на 2014 рік борг не
повернутий.

Таким чином, між сторонами виник спір
щодо повернення коштів, отриманих в
позику.

За таких обставин, суд безпідставно не
взяв до уваги, що невжиття заходів
забезпечення позову, може зробити
неможливим виконання рішення про
стягнення суми боргу, яка в гривневому
еквіваленті складає суму 2 657 928 грн. 78
коп., так як відповідач може провести
відчуження майна, за рахунок якого
можливо виконання рішення. Суд першої
інстанції не врахував, що за своїм
змістом забезпечення позову, як
заходи цивільного процесуального
припинення дій, які можуть утруднити
виконання майбутнього рішення суду чи
зробити його виконання неможливим,
повинні гарантувати можливість
реалізації позовних вимог у разі їх
задоволення, не порушуючи при цьому
збалансованості інтересів сторін.

Враховуючи що позивач просив
забезпечити позов, шляхом накладення
арешту на майно відповідача, висновок
суду про те, що заява позивача про
забезпечення позову ґрунтується
виключно на її припущеннях, крім того,
позивачем не надано суду достатніх
доказів, які дають підстави вважати, що
внаслідок дій відповідача може бути
утруднене або неможливе виконання
рішення суду, є безпідставним.

Посилання на відсутність в заяві
переліку майна також не ґрунтується на
вимогах ЦПК України, оскільки майно, що
належить боржнику виявляє державний
виконавець під час виконання ухвали
про забезпечення позову.

З урахуванням встановлених обставин
справи та беручи до уваги предмет спору
і зміст заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
скасувати ухвалу про відмову в
задоволені заяви про забезпечення
позову та постановити нову ухвалу, якою
заяву позивача про забезпечення позову
задовольнити частково та в порядку
забезпечення позову накласти арешт на
рухоме та нерухоме майно відповідача
ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків - НОМЕР_1), що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, в
межах суми 2 657 928 грн. 78 коп.

В іншій частині заяви, а саме:
накладення арешту на все рухоме та
нерухоме майно відповідача, колегія
суддів відмовляє, оскільки заява про
накладення арешту на все майно не може
бути задоволеною, так як накладення
арешту може мати місце лише в межах
суми заявлених позовних вимог.

Згідно п. 2, ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд змінює або скасовує
ухвалу суду першої інстанції і
постановляє нову ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенню було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312-315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 02 вересня 2014 року скасувати
та постановити нову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову
задовольнити частково.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме
майно, яке буде виявлене державним
виконавцем під час виконання даної
ухвали, що на праві власності належить
ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків - НОМЕР_1), що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, в
межах суми 2 657 928 грн. 78 коп.

В задоволенні решти вимог заяви
відмовити.

Стягувач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_2,
зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2

Боржник ОСОБА_2 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків -
НОМЕР_1), зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1.

Термін пред'явлення до виконання один
рік.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: