Справа № 1109/2423/2012
Номер провадження 6/404/452/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Кіровський районний
суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді - Панфілової А.В.

при секретарі - Палій М. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
третя особа Служба в справах дітей
Кіровоградської міської ради про
позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
позовом до відповідача про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
відносно малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову
зазначила, що відповідач є батьком
малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
з травня 2009 року проживає окремо в
іншому місці , жодного з покладених
законом на батьків обов'язків не
виконує, не бере педагогічної,
матеріальної, грошової, посильної
трудової, або будь-якої іншої участі у
вихованні сина. З 23 жовтня 2009 року, за
рішенням суду повинен сплачувати
аліменти. Загальна сума заборгованості
по сплаті аліментів станом на 31.01.2014
року складає 27630 гривень. Службою у
справах дітей було проведено перевірку
, встановлено, що для дитини створені
всі необхідні умови для здорового та
всебічного розвитку дитини.

Згідно рішення органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради № 1395 від
14 травня 2013 року, є доцільним
позбавлення батьківських прав
громадянина ОСОБА_2 відносно
малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно інформації комунального
закладу «Навчально-виховне об'єднання
«Загальноосвітня школа-інтернат І-ІП
ступенів, ліцей «Сокіл» центр
позашкільного виховання
Кіровоградської міської ради
Кіровоградської області» за час
навчання ОСОБА_3 у навчальному закладі
(з 01.09.2011 р.) його батько ОСОБА_2 жодного
разу в школі не з'являвся.

Відповідач ніяким чином не піклується
про сина, не проявляє
заінтересованості в його подальшій
долі, не цікавиться його успіхами,
станом здоров'я, не піклується про
фізичний і духовний розвиток дитини,
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема - не забезпечує
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкується з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не надає
дитині доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяє
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляє інтересу до її
внутрішнього світу; не створює умов для
отримання освіти - створились умови,
які шкодять інтересам дитини, а тому
просить позовні вимоги задовільнити
в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги
підтримали повністю.

В судовому засіданні відповідач
позовні вимоги не визнав повністю, в
обґрунтування заперечень на позов
зазначив, що є батьком ОСОБА_3, не має
фізичної можливості виконувати
батьківські обов»язки, оскільки
позивач повністю перешкоджає у цьому.
Не маючи коштів, взяв кредит та купив
синові планшет, за останній час дитина
змінила 4 школи, про що його не було
поставлено до відома, про що свідчать
довідки які долучені до матеріалів
справи.

Адвокат відповідача зазначила, що
позбавлення батьківських прав, є
крайнім заходом на особу, яка не
виконує батьківські обов'язки, а тому
питання про його застосування
необхідно вирішити лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
всіх обставин справи, зокрема
відношення батьків до дітей та дитини
до батька. Про ухилення від обов'язку
виховання дитини, передбаченої п. 2 ч. 1
ст. 164 СК України мова може йти лише при
умові винної поведінки особи,
свідомого нехтування своїми
батьківськими обов'язками.

Вважає, що в даному випадку суд повинен
врахувати бажання батька піклуватися
про дитину, надавати матеріальну
допомогу, про ,що свідчить сплата
частини аліментів, зазначає про
зловживання правами з боку матері,
щодо участі батька в житті дитини, а
тому просить відмовити в задоволенні
позову повністю.

В судовому засіданні
представник служби у справах дітей
після дослідження всіх обставини
справи надала висновок органу опіки
відповідно до якого орган опіки
застосування до відповідача заходу
впливу як позбавлення батьківський
прав вважає передчасним , недоцільним
та таким, що не відповідає інтересам
дитини, зазначивши , що попередній
висновок про доцільність позбавлення
батьківських прав був наданий без
урахування всіх обставин справи.

Судом встановлено наступні факти .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу (а. с. 21).

Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
Свідоцтвом про народження (а. с. 7).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та
проживає разом позивачем з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою № 1502 від
26.03.2013 року (а. с.20).

Позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яка тягне за собою
серйозні правові наслідки як для
батька так і для дитини, передбачені ст.
166 СК України. Позбавлення батьківських
прав допускається лише, коли змінити
поведінку батьків в кращу сторону
неможливо, і лише при наявності вини в
діях батьків.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток, батьки
зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя.

Відповідно до п. 2 ч.І ст. 164 Сімейного
Кодексу України батьки можуть бути
позбавленні судом батьківських прав,
якщо вони ухиляються від своїх
обов'язків по вихованню дитини.

В залежності від конкретної ситуації в
сім'ї позбавленню батьківських прав
повинні передувати превентивні заходи
впливу на батьків (бесіди, попередження
з боку органів опіки і піклування,
органів внутрішніх справ, надання сім'ї
необхідної допомоги, накладення
адміністративної відповідальності),
відібрання дитини від батьків без
позбавлення їх батьківських прав.

Зокрема про таке йдеться і в п. 52
Рішення у Справі "Савіни проти України"
(Заява N 39948/06) Страсбург, 18 грудня 2008
року, де зазначено, що такий захід не
може бути санкціонований без
попереднього розгляду можливих
альтернативних заходів (див. згадані
вище рішення у справах К. і Т., п. 166;
Кутцнера, п. 67, та Мозера, п. 70) і має
оцінюватися в контексті позитивного
обов'язку держави вживати виважених і
послідовних заходів зі сприяння
возз'єднанню дітей зі своїми
біологічними батьками, дбаючи при
досягненні цієї мети про надання їм
можливості підтримувати регулярні
контакти між собою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію та
практику Суду як джерело права.

Проте як пояснила позивач, метою
позбавлення батьківських прав є
можливе усиновлення її дитини
чоловіком з яким вона проживає без
реєстрації шлюбу.

Відповідно до статті 51 Конституції
України, статті 5 Сімейного кодексу
України держава охороняє сім'ю,
дитинство, материнство, батьківство,
забезпечує охорону прав матері та
батька, створює умови для зміцнення
сім'ї. Ніхто не може зазнавати
втручання в його сімейне життя, крім
випадків, встановлених Конституцією
України.

Кожна дитина має право на проживання в
сім'ї разом з батьками або в сім'ї
одного з них та на піклування батьків.
Сім'я є природним середовищем для
фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини.

Зокрема у вказаному рішенні вказано на
те, що суди повинні враховувати, що
розірвання сімейних зв'язків означає
позбавлення дитини її коріння, а це
можна виправдати лише за виняткових
обставин (див., наприклад, справу
"Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR
2000-ІХ). Отже, відповідне рішення має
підкріплюватися достатньо
переконливими і зваженими аргументами.

Суд повинен, зокрема, переконатися, чи
ґрунтуються висновки національних
органів на достатній доказовій базі
(яка, за потреби, може включати
показання свідків, висновки
компетентних органів, психологічні та
інші експертні висновки та медичні
довідки), і чи мали заінтересовані
сторони, зокрема батьки, достатні
можливості брати участь у вирішенні
такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у
справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від
8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти
Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року;
та "Полашек проти Чеської Республіки", N
31885/05, від 8 січня 2007 року.

В даному випадку в матеріалах справи є
висновок про доцільність позбавлення
батьківських прав, проте він є
необгрунтованим , зробленим
передчасно без дослідження всіх
обставин у зв»язку з чим був
переглянутий органом, що його видав.

Згідно ст. 152 Сімейного Кодексу України
визначено право дитини на належне
батьківське виховання і
забезпечується системою державного
контролю, що встановлена законом.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007
року "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав" зважаючи
на те, що позбавлення батьківських прав
є - крайнім заходом, суд може у
виняткових випадках при доведені
винної поведінки когось із батьків або
їх обох з урахуванням її характеру,
особи батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволені позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та їх
представників, суд, дійшов висновку
щодо відмови в задоволенні позову,
оскільки позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом, враховуючи, що
відповідач як батько має бажання брати
участь у вихованні дитини, попередивши
позивача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини та
участі батька в житті дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною згідно з
Постановою Верховної Ради України від
27 лютого 1991 p. N 789-ХІІ), дитина враховуючи
її фізичну й розумову незрілість,
потребує спеціальної охорони та
турботи, включаючи належний правовий
захист, як до, так і після народження.

Крім того, відповідно до : Стаття З В
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи

інших осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Стаття 9 Держави-учасниці забезпечують
те, щоб дитина не розлучалася з
батьками всупереч їх бажанню, за
винятком випадків, коли компетентні
органи згідно з судовим рішенням,
визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Саме з цією метою , було запропоновано
сторонам звернутися за консультаціями
до практикуючого психолога, при цьому
позивач від спілкування дитини з
психологом відмовилася.

Дитина за участю психолога в судовому
засіданні підтвердила , що бажає
спілкування з батьком. Психолог
зазначила, що дитина бажаючи
спілкування з батьком , готовий заради
спокою матері , авторитет якої значно
вищий ніж батька, пожертвувати
спілкуванням з батьком . При цьому,
мати помилково вважає, що діє в
інтересах дитини вважаючи , що
позбавлення батьківських прав батька
захистить її сина від можливих
розчарювань сина у батькові.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_4, ОСОБА_5 зазначили , що батько
не приймає участі у житті дитини , при
тому, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7
стверджували, що батько бажає
здійснювати батьківські обов»язки,
але мати дитини створює всі можливі
перешкоди у підтриманні родинних
зв»язків дитини не тільки з батьком ,
а й з бабусею з боку батька.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
обов»язок доказування покладено на
сторони. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Досліджені в судовому засіданні
обставини вказують на те, що батько
має бажання приймати участь у житті
дитини і всіма доступними для нього
способами намагається це робити, при
цьому , позивач не заперечує факту
перешкоджання батькові у вчиненні
ним належним чином батьківських
обов»язків , вважаючи , що вони
полягають в основному лише у виплаті
аліментів.

Дослідження доказів в їх сукупності
дає суду підстави для відмови в
задоволенні позову , вважаючи позов
безпідставним та таким , що не
відповідає інтересам дитини,
допитаного в судовому засіданні за
участю практикуючого психолога, яка
також зазначила, що участь батька в
житті дитини є значимою, при тому , що
мати дитини вважає, що діє в інтересах
свої дитини.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами.

Згідно ст.88 ЦПК України, судові
витрати суд залишає по фактичному їх
понесенню сторонами .

Відповідно до положень ст.ст. 8,11,12 ЗУ
«Про охорону дитинства», ст.ст. 150, ст.164,
ст.165, ст.180 Сімейного кодексу України
відповідно до положень ст.ст. 8,11,12 ЗУ
«Про охорону дитинства», ст.ст. 150, ст.164,
ст.165, ст.180 Сімейного кодексу України
України, 11,88, 212-218 ЦПК України,суд,-

В И
Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 третя особа Служба в справах
дітей Кіровоградської міської ради
про позбавлення батьківських прав ,
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Кіровоградської області через
Кіровський районний суд м.
Кіровограда шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
проголошення рішення .

Суддя Кіровського районного суду
м.Кіровограда А. В. Панфілова