АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/8873/2014
Головуючий у 1 інстанції: Маліновська
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій
В.С.

за участю представника
позивача Мозолевської В.В.

представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 11 квітня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

УСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ПАТ «Дельта
Банк» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 297092,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31
жовтня 2007 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та ОСОБА_4 укладено
Кредитний договір №93/кв-07 про надання
кредитних коштів у сумі 34000 доларів США,
які позичальник зобов»язалась
повернути 30 жовтня 2017 року та
сплачувати проценти у розмірі 14%
річних.

Проте, позичальник умов договору
належним чином не виконує, у зв»язку із
чим станом на 16 вересня 2013 року
заборгованість складає 297092,61 грн., з
яких тіло кредиту - 216714,61 грн., відсотки -
80099,05 грн. та 278,95 грн. комісії за ведення
кредиту.

ОСОБА_2 є поручителем за
зобов»язаннями ОСОБА_4 на підставі
укладеного 31 жовтня 2007 року з ТОВ
«Український промисловий банк»
Договору поруки №93/Zпор-07.

ПАТ «Дельта Банк» є новим
кредитором, зокрема, і у зобов»язаннях,
що виникли у відповідачів перед ТОВ
«Український промисловий банку», на
підставі укладеного 30 червня 2010 року з
ТОВ «Український промисловий банк» та
Національним банком України Договору
про передачу Активів та Кредитних
зобов»язань ТОВ «Укрпромбанк» на
користь ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 11 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено,
вирішено стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором №93/кв-07 від 31
жовтня 2007 року станом на 16 вересня 2013
року у розмірі 297092,61 грн. Вирішено
питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим
рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну
скаргу, у якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі
посилається на те, що позивачем не
доведено належне виконання ТОВ
«Український промисловий банк» перед
ОСОБА_4 по наданню кредитних коштів,
оскільки матеріали справи не містять
підтверджуючих бухгалтерських
документів.

Також посилається на
відсутність у ПАТ «Дельта Банк» права
вимоги, оскільки останнім не надано
всіх необхідних документів на
підтвердження цього, зокрема договір є
неповним та відсутній додаток із
переліком переданих зобов»язань.

Посилається на те, що
зобов»язаних осіб не повідомили про
зміну кредитора.

Ставить під сумнів розрахунок
заборгованості та вказує на
безпідставне нарахування комісії за
управління кредитом, яка договором не
передбачена.

В судовому засіданні
представник позивача апеляційну
скаргу підтримав.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала, посилаючись на
законність рішення суду першої
інстанції.

Інші учасники цивільного
процесу в судове засідання не
з»явились, про день, час і місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Колегія суддів ухвалила розглядати
справу за відсутності нез»явившихся
осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого по справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що
31 жовтня 2007 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та ОСОБА_4 укладено
Кредитний договір №93/кв-07 про надання
кредитних коштів у сумі 34000 доларів США,
які позичальник зобов»язалась
повернути 30 жовтня 2017 року та
сплачувати проценти у розмірі 14%
річних. Кредитні кошти надаються
шляхом їх перерахування на позичковий
рахунок, що відкритий на виконання
кредитного договору.

ОСОБА_2 є поручителем за
зобов»язаннями ОСОБА_4 на підставі
укладеного 31 жовтня 2007 року з ТОВ
«Український промисловий банк»
Договору поруки №93/Zпор-07.

ПАТ «Дельта Банк» є новим
кредитором, зокрема, і у зобов»язаннях,
що виникли у відповідачів перед ТОВ
«Український промисловий банку», на
підставі укладеного 30 червня 2010 року з
ТОВ «Український промисловий банк» та
Національним банком України Договору
про передачу Активів та Кредитних
зобов»язань ТОВ «Укрпромбанк» на
користь ПАТ «Дельта Банк». Факт
передачі зобов»язань відповідачів
підтверджено витягом з Додатку №2 до
цього Договору.

У вересні 2013 року позивачем на
адресу відповідачів направлено
досудові вимоги про сплату
заборгованості.

22 січня 2014 року до позивача із
заявою про реструктуризацію боргу
звернулась позичальник, проте
наслідків розгляду заяви не надійшло.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позичальник не заперечувала проти
порушення свого кредитного
зобов»язання та наявної
заборгованості.

З такими висновками колегія
суддів погоджується.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України
передбачено, що сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

З матеріалів справи убачається, що 27
травня 2008 року між сторонами кредитних
правовідносин укладено Додатковий
договір №1 до Кредитного договору,
згідно із умовами якого сторони,
зокрема, домовились викласти п.п.1.7 в
наступній редакції: «1.7. комісія за
управління кредитом - 1(один) % річних
щомісячно від фактичної суми
заборгованості за траншами, наданими
позичальнику починаючи з дати
укладення Додаткового договору». В
первісній редакції Кредитного
договору комісія за управління
кредитом була відсутня.

10 жовтня 2008 року Укладено Додатковий
договір №2, згідно із умовами якого
сторони, зокрема, домовились доповнити
Розділ 1 «Предмет договору» п.1.7
наступного змісту: комісія за
управління кредитом - 1,0% (один) процент
річних, що нараховується щомісячно за
період з 20 жовтня 2008 року до дня
остаточного повернення кредиту на суму
фактичної заборгованості за кредитом.
При розрахунку комісії за управління
кредитом використовується метод
факт/факт, виходячи із фактичної
кількості днів у місяці та році.

Відтак, оскільки комісія за управління
кредитом передбачена шляхом укладення
додаткових угод, то твердження
апеляційної скарги в цій частині не
ґрунтуються на фактичних
правовідносинах банка та позичальника.

Доводи апеляційної скарги в частині
недоведеності факту надання кредитних
ресурсів позичальнику спростовуються
наявною у матеріалах справи заяви від
імені ОСОБА_4 на адресу Голові Ради
Директорів АТ «Дельта Банк», у якій
вона просить здійснити
реструктуризацію заборгованості за
Кредитним договором №93/кв-07. Цією
заявою позичальник стверджує про факт
отримання нею кредитних коштів та їх
використання для розвитку бізнесу та
купівлю автомобіля. Окрім того, такі
доводи також спростовуються
Додатковими договорами №№ 1 та 2, а
також Додатковим договором №3 від 26
грудня 2008 року, яким сторонами внесено
зміни до Графіку зменшення ліміту
кредитування.

Доводи апеляційної скарги в частині
відсутності у ПАТ «Дельта Банк» права
вимоги до відповідачів також не
знайшли свого підтвердження.

Так, до матеріалів справи додано копію
Договору про передачу Активів та
Кредитних зобов»язань ТОВ
«Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта
Банк» із сторінками, що можуть
стосуватися прав боржників та
встановлення обставин заміни
кредитора, та витяг з Додатку №2 до
цього договору із даними про передані
права вимоги відносно ОСОБА_4 Повний
текст цього договору наданий у суд
апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги в частині
ненаправлення зобов»язаним особам
повідомлення про заміну кредитора не є
підставою для відмови у задоволенні
позову, оскільки судом було
установлено факт заміни кредитора, що
підтверджено відповідними доказами.
При цьому, за змістом ст.516 ЦК України
заміна кредитора у зобов»язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
установлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення без
змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 11 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

Є.В. Болотов