Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У
к р а ї н и

Справа № 752/10595/14-ц

Провадження № 2/752/4135/14

17.09.2014 року Голосіївський районний суд
міста Києва у складі головуючого судді
Фролова М.О., за участі секретаря
Титоренко А.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради, за участю третьої особи: Першої
Київської державної нотаріальної
контори, про визнання права власності в
порядку спадкування, -

встановив:

У липні 2014 року ОСОБА_1 (надалі - позивач)
звернувся з вищеозначеним позовом у
Голосіївський районний суд міста Києва
мотивуючи свої позовні вимоги
наступним,

Позивач, його мати ОСОБА_2 та брат
ОСОБА_3 згідно Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 18.05.1976р.після
смерті ОСОБА_4 прийняли в рівних
частинах у спадщину 1/2 частину
житлового будинку, незакінченого
будівництвом, збудованого на 90%, що
знаходиться в АДРЕСА_1. При цьому
позивач, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 як спадкоємці
прийняли обов'язки по закінченню
будівництва наведеного будинку на
підставі договору про право забудови,
посвідченого Другою київською
державною нотаріальною конторою від
24.11.1947р. за реєстром № 320/6.Крім того
згідно Свідоцтва на право власності на
частку в спільному майні подружжя від
18.05.1976р. ОСОБА_2 належала 1/2 частина
вищезазначеного житлового будинку № 3.
В наступному ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_2, а потім ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_3, які за життя не встигли
зареєструвати своє право на частину у
будинку № 3 згідно наведених Свідоцтва
про право на спадщину за законом,
Свідоцтва на право власності на частку
в спільному майні подружжя. При цьому
ОСОБА_2, ОСОБА_3на день смерті, а також
позивач були зареєстровані та
проживали разом у АДРЕСА_1. В свою чергу
позивач залишився єдиним спадкоємцем
після смерті його матері ОСОБА_2, брата
ОСОБА_3 Враховуючи наведене позивач
звернувся до Першої Київської
державної нотаріальної контори за
прийняттям спадщини після ОСОБА_2,
ОСОБА_3 Однак, Перша Київська державна
нотаріальна контора поставами від
18.10.2013р. відмовила позивачу у видачі:
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 1/3 частину житлового будинку
№ 3 після смерті ОСОБА_2, оскільки право
власності на зазначену частину
житлового будинку у померлої не
виникло; свідоцтва про право на
спадщину за законом на 1/2 частину
житлового будинку № 3 після смерті
ОСОБА_5, оскільки право власності на
зазначену частину житлового будинку у
померлого не виникло. У зв'язку із
зазначеним позивач просив визнати за
ним право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 із відповідними
надвірними будівлями.

Позивач подав заяву про розгляд справи
за його відсутності у судовому
засіданні, якою останній позов
підтримав та не заперечив проти
заочного розгляду справи судом.

Відповідач повідомлений про час і
місце судового засідання в порядку ст.
76 ЦПК України, не забезпечив явку свого
представника у судове засідання. Про
причини неявки у судове засідання та їх
поважність відповідач не повідомив
суд.

Третя особа - нотаріальна контора,
подала заяву про можливість розгляду
справи за відсутності представника.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК
України, у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У зв'язку з вищевикладеним суд ухвалив
проводити заочний розгляд справи
згідно ст. 224 ЦПК України та на підставі
наявних у матеріалах справи доказів.

Врахувавши доводи позивача, на основі
з'ясованих обставин, на які посилався
позивач, як на підставу своїх вимог,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
робить висновок про необхідність
задовольнити позов, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач
приходиться сином батькам ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 згідно свідоцтва про народження
серії НОМЕР_2 від 05.03.1947р. Крім того
вбачається, що позивач приходиться
рідним братом ОСОБА_3 згідно Запису
акта про народження останнього від
31.05.1950р. за № 250.

Разом з цим, позивач, його мати ОСОБА_2
та брат ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4
прийняли у спадщину в рівних частинах
1/2 частину житлового будинку,
незакінченого будівництвом,
збудованого на 90%, що знаходиться в
АДРЕСА_1, згідно Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 18.05.1976р.,
дублікат якого оформлено державним
нотаріусом Київського нотаріального
архіву і зареєстровано в реєстрі за №
2-76.При цьому згідно наведеного
свідоцтва спадкоємці прийняли
обов'язок щодо закінчення будівництва
наведеного будинку на підставі
договору про право забудови,
посвідченого Другою київською
державною нотаріальною конторою від
24.11.1947р. за реєстром № 320/6.

Крім того ОСОБА_2 належала 1/2 частина
вищезазначеного житлового будинку № 3
згідно Свідоцтва на право власності на
частку в спільному майні подружжя від
18.05.1976р., дублікат якого оформлено
державним нотаріусом Київського
нотаріального архіву і зареєстровано в
реєстрі за № 1-1.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно Свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно
Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від
03.10.2012р.

Вбачається згідно Будинкової книги,
для прописки громадян та довідки КП
«ЖЕО-110» від 21.12.2012р. за № 1532, що ОСОБА_2,
ОСОБА_3на день смерті, а також позивач
були зареєстровані та проживали разом
у АДРЕСА_1.

Однак Перша Київська державна
нотаріальна контора двома поставами
від 18.10.2013р. відмовила позивачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 1/3 частину житлового будинку
№ 3 після смерті ОСОБА_2, оскільки право
власності на зазначену частину
житлового будинку у померлої не
виникло, а також у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на 1/2
частину житлового будинку № 3 після
смерті ОСОБА_5, оскільки право
власності на зазначену частину
житлового будинку у померлого не
виникло, через відсутність відомостей
про державну реєстрацію такого права
власності згідно ст. 182 ЦК України, ст. 4
закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

В свою чергу Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 3.1. листа «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за
№ 24-753/0/4-13 зазначено, що при вирішенні
спору про визнання права власності на
спадкове майно потрібно розмежовувати
час і підстави виникнення права
власності у спадкодавця, які
кваліфікуються відповідно до
законодавства України чинного на час
виникнення права власності та підстави
спадкування зазначеного майна, що
визначаються на час відкриття спадщини
та згідно із п. 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК.

Судом встановлено, що згідно наявного у
справі Технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1, житловий будинок літ. «А»
збудовано у 1947р., житловий будинок літ.
«Б» збудовано у 1963р., щодо наведених
будинків відсутні відмітки про
самочинне будівництво.

При цьому Верховним Судом України у
листі «Висновки Верховного Суду
України, викладені в постановах,
ухвалених за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355
Цивільного процесуального кодексу
України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р.
роз'яснено, що виникнення права
власності на будинки, квартири, споруди
не залежало від державної реєстрації
до часу набрання чинності ЦК України та
Законом України від 01 липня 2004 року
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень.
Аналогічне зазначено Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 3.1. листа «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

До того ж згідно ч. 4 ст. 3 закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від
01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», спадкоємці, які
прийняли спадщину, мають право на
оформлення спадкових прав шляхом
звернення до нотаріальної контори за
видачею свідоцтва про право на
спадщину. Аналогічне зазначено Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 3.1. листа «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

Таким чином, оскільки спірний будинок
№ 3 (будинокліт. «А» і літ. «Б»)
збудовано та право спадкодавців ОСОБА_2
на частку 1/3 і ,ОСОБА_3 на 1/2 у буд. № 3
засвідчено свідоцтвами до 01 липня 2004
року, право власності останніх на
зазначені частки не підлягало
обов'язковій державній реєстрації
згідно ст. 4 закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та воно
могло спадкуватися на загальних
підставах.

В свою чергу суд зазначає, що
відповідно до п. 4 і 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України,
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Правила книги шостої Цивільного
кодексу України застосовуються також
до спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

Разом з цим Листом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що
норми п. 5 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК, згідно з якими цей ЦК
застосовується також до спадщини, яка
відкрилася, але не була прийнята ніким
з спадкоємців до набрання чинності цим
Кодексом, слід розуміти таким чином, що
правила книги шостої ЦК може бути
застосовано лише до спадщини, яка
відкрилася після 01 липня 2003 року і не
була прийнята ніким зі спадкоємців,
право на спадкування яких виникло
відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.
При вирішенні спорів про спадкування,
спадщина по яких відкрилась і була
прийнята до 01 січня 2004 року, не
допускається застосування судами норм
ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають
норми законодавства, чинного на час
відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

При цьому оскільки спадщина відкрилася
після смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1,
після смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2,
тобто до 01.07.2003р., до правовідносин із
спадкування застосовуються норми
статей ЦК УРСР.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 і 2 ст. 524
ЦК України, спадкоємство здійснюється
за законом і за заповітом. Спадкоємство
за законом має місце, коли і оскільки
воно не змінено заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. До
числа спадкоємців першої черги
належить також дитина померлого, яка
народилася після його смерті.

Отже позивач є спадкоємцем першої
черги після смерті ОСОБА_2, як син
останньої.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК УРСР, при
відсутності спадкоємців першої черги
або при неприйнятті ними спадщини, а
також в разі, коли всі спадкоємці
першої черги не закликаються до
спадкування, успадковують у рівних
частках: брати і сестри померлого, а
також дід та бабка померлого як з боку
батька, так і з боку матері (друга
черга).

Отже позивач є спадкоємцем другої
черги після смерті ОСОБА_3, як брат
останнього.

Разом з цим суд зазначає, що у
матеріалах спадкової справи № 1555/2012р.
щодо померлої ОСОБА_2 та спадкової
справи № 22/2013 щодо померлого ОСОБА_3,
відсутні відомості про наявність інших
спадкоємців, крім позивача, звернення
таких спадкоємців за прийняттям
спадщини після смерті ОСОБА_2,ОСОБА_3,
крім позивача.

В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК
УРСР, для придбання спадщини необхідно,
щоб спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

Разом з цим суд зазначає, що згідно
Будинкової книги, для прописки
громадян та довідки КП «ЖЕО-110» від
21.12.2012р. за № 1532 позивач був
зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 в
період з 30.11.1966р. по день розгляду судом
наведеної справи, тобто після смерті
ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 -
ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач фактично вступив
в управління та володіння будинком № 3
як спадковим майном, шляхом проживання
у ньому та його утримання.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що позивач прийняв у
спадщину за законом 1/3 частину
житлового будинку № 3 після смерті
ОСОБА_2 та 1/2 частину житлового будинку
№ 3 після смерті ОСОБА_5

В свою чергу згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР,
прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Отже суд приходить до висновку, що
позивачу належить на праві власності
прийнята у спадщину 1/3 частина
житлового будинку № 3 з дня відкриття
спадщини після ОСОБА_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1,
а також 1/2 частина житлового будинку № 3
з дня відкриття спадщини після ОСОБА_5
від ІНФОРМАЦІЯ_2, не залежно від
проведення державної реєстрації
наведеного права згідно ст. 4 закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Разом з цим, оскільки Перша Київська
державна нотаріальна контора
поставами від 18.10.2013р. відмовила
позивачу у видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом на 1/3 і 1/2
частинужитлового будинку № 3 та спір
про право виник під час дії ЦК України,
то позивач має право застосувати
спосіб захисту свого права, який
визначено положеннями ЦК України.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У положеннях п. 3.1 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що
право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності (ст. 392 ЦК).
Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

На підставі вищевикладеного та
враховуючи перешкоди для оформлення у
нотаріальному порядку спадкових прав
позивача, суд приходить до висновку про
необхідність захистити права позивача
як спадкоємця, шляхом визнання право
власності останньогона житловий
будинок АДРЕСА_1 із відповідними
надвірними будівлями.

При цьому згідно квитанції від 01.07.2014р.
позивачем було здійснено витрати на
оплату судового збору у сумі 1360,0 грн.,
що підлягають відшкодуванню
останньому шляхом їх стягнення із
відповідача.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118,
119, 208-209, 212-215, ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської
ради, за участю третьої особи: Першої
Київської державної нотаріальної
контори, про визнання права власності в
порядку спадкування - задовольнити
повністю.

Визнати право власності ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
житловий будинок АДРЕСА_1 із надвірними
будівлями.

Заочне рішення може бути
переглянуто Голосіївським районним
судом міста Києва за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення. Зазначена апеляційна скарга
подається до Апеляційного суду міста
Києва через Голосіївський районний суд
міста Києва.

Суддя