Справа № 459/2166/14
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/5228/14
Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Азенко
М.В.,

з участю: представника
відповідача - Тодорович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої внаслідок професійного
захворювання, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду
Львівської області від 23 червня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_4 9 000
(дев'ять тисяч) гривень заподіяної
моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Рішення суду оскаржило відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що судом не враховано положення п.1 «е»
ст.21, ч.3 ст.28, п.3 ст.34 Закону України «
Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якими було
встановлено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний відшкодувати грошову суму
за моральну шкоду за наявності факту
заподіяння моральної шкоди
потерпілому у вигляді страхової
виплати за наявності відповідного
висновку медичних органів.

Позивачем не надано жодного медичного
висновку та доказу про наявність факту
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві, а також позивачем не було
доведено факту моральних страждань у
зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві.

Крім того, твердження суду, що при
вирішенні питання про розмір
відшкодування моральної шкоди судом
враховано тяжкість завданої
позивачеві моральної шкоди, глибину,
тривалість та характер моральних і
фізичних страждань, їх інтенсивність
та довготривалість ґрунтується не на
доказах, як цього вимагає ст. 213 ЦПК, а
лише на словах позивача, які нічим не
підтверджені. А підтвердження факту
заподіяння моральної шкоди будь-якими
іншими доказами судом не
досліджувалось.

Просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 23
червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді -
Тодорович О.В. на підтримання
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що протягом 1978 - 2004 років
позивач працював на шахті №5
"Великомостівська" в/о
"Укрзахідвугілля", ДВАТ шахті №2
"Червоноградська", що підтверджується
копією трудової книжки. (а.с. 6-8).

За час виконання своїх посадових
обов'язків ОСОБА_4, внаслідок
погіршення стану здоров'я,
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів.

Згідно акту розслідування
професійного захворювання від 23
березня 2004 року професійне
захворювання ОСОБА_4 виникло внаслідок
праці у шкідливих умовах на вугільних
шахтах ДП "Львіввугілля", в умовах
запиленості повітря робочої зони з
перевищенням ГДК і в результаті
виконання в повному об'ємі
протипилових заходів (а.с. 15-16).

Відповідно до довідки обласної МСЕК
серії ЛВА-2 № 008535 від 13 травня 2004 року
позивачу вперше встановлено ІІІ групу
інвалідності та 45% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням (а.с. 9).

Згідно довідки обласної МСЕК №3 серії
ЛВА-2 №015552 від 14 квітня 2005 року ОСОБА_4
безтерміново призначено ІІІ групу
інвалідності та 45% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням (а.с. 10).

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я,
позивач неодноразово звертався за
медичною допомогою з діагнозом
хронічна попереково-крижова
радикулопатія, хронічний бронхіт, що
підтверджується відповідними витягами
з історії хвороби та виписками з
історії хвороби, наявними в матеріалах
справи.

Тому при вирішенні питання про право
потерпілого на відшкодування за
рахунок відповідача моральної шкоди,
суд першої інстанції правильно виходив
із норм ст.ст. 21, 28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», якими передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі й виплати компенсації за
моральну шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй стійкої втрати
працездатності вперше висновком МСЕК.

Враховуючи той факт, що позивачу вперше
було встановлену стійку втрату
працездатності 13 травня 2004 року, тобто
до набрання чинності 01.01.2006 року
Законом України «Про державний бюджет
України на 2006 рік», а також до набрання
Законом України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», якими було зупинено
дію норм, що передбачали право
потерпілих на відшкодування моральної
шкоди, та до внесення змін Законом
України від 23.02.2007 року до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
позивач має право на відшкодування
моральної шкоди з Фонду соціального
страхування, незалежно від моменту
звернення до суду.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнобов'язком державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст. 4 Основ
законодавства України "По
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності .

Відповідно до 2 ст. 4 ЗУ "Про охорону
праці", державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема, на
принципах пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Частиною 3 ст.34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні", діючої на час
встановлення позивачу групи
інвалідності та втрати професійної
працездатності, на яку посилається
відповідач, дійсно було передбачено, що
потерпілий вправі звернутися до фонду
з заявою про відшкодування моральної
шкоди з викладом характеру шкоди та
поданням відповідного висновку
медичних органів, але у випадку, якщо
така не спричинила втрати професійної
працездатності, а в даному випадку таку
втрату працездатності спричинено. Крім
того, зазначеною нормою права
передбачено, що суму шкоди визначає
суд.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (із відповідними змінами), розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд навів у рішенні відповідні
мотиви: час роботи позивача у шкідливих
умовах праці, характер отриманого
позивачем професійного захворювання,
час лікування та інші докази, надані
позивачем на підтвердження
перенесених ним страждань, а відтак,
визначив розмір моральної шкоди
частково, виходячи з принципів
виваженості, розумності та
справедливості і колегія суддів
погоджується з даним висновком.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що шкоду здоров'ю позивача було
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці на шахтах ДП
"Львіввугілля", де він втратив 45 %
професійної працездатності, є
інвалідом третьої групи, що призвело до
втрати ним нормальних життєвих
зв'язків та вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, чим йому заподіяно
моральну шкоду у визначеній судом сумі.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.