Справа № 452/3259/13
Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/5210/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 12 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про припинення права на частку у
спільному майні внаслідок
неможливості виділення такої в натурі,
-

встановила:

Рішенням Старосамбірського
районного суду Львівської області від
24 травня 2012 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про припинення права на частку у
спільному майні, визнання права
власності на 1/3 ідеальну частину
будинковолодіння та виплату грошової
компенсації - задоволено.

Ухвалою колегії суддів
Апеляційного суду Львівської області
від 06 листопада 2012 року дане рішення
було залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 10
квітня 2013 року рішення
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 24 травня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 06 листопада 2012 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Старосамбірського
районного суду Львівської області від
24 вересня 2013 року справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права
на частку у спільному майні внаслідок
неможливості виділення такої в натурі
передано на розгляд Самбірському
міськрайонному суду Львівської
області.

Оскаржуваним рішенням Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 12 червня 2014 року в позові
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права
на частку у спільному майні внаслідок
неможливості виділення такої в натурі
відмовлено за недоведеністю.

Дане рішення оскаржив представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, таким що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а висновки суду
не відповідають обставинам справи.
Вказує, що із моменту набуття права
власності на частину спірного будинку
відповідач жодного дня у ньому не
проживав, не виконував своїх обов'язків
як співвласник будинку, так як ремонт
будинку з моменту набуття права
власності і по сьогоднішній день
проводила позивачка. Без будь-якої
матеріальної чи трудової участі
ОСОБА_2, а також ОСОБА_4 поміняла огорожу
біля спірного будинку.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
заперечення апеляційної скарги,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України,
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін і, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Встановлено, ОСОБА_4 звернулася в
суд із вказаним позовом та в
обґрунтування посилалася на те, що на
праві приватної власності є власником
2/3 частин житлового будинку в АДРЕСА_1;
відповідач є власником 1/3 частини цього
будинку, проте разом із дружиною та
двома дітьми зареєстрований у
житловому будинку по АДРЕСА_2. Між
сторонами виникають непорозуміння з
приводу користування частиною
спірного будинковолодіння, ОСОБА_2
заперечує сплату вартості належної
йому частки. А оскільки частка
відповідача у спільному майні є
незначною і не може бути виділеною в
натурі, спільне володіння і
користування майном є неможливим, тому
позивач просила суд прийняти рішення
про припинення права ОСОБА_2 на належну
йому частку в спільному майні, що не
завдасть шкоди його інтересам,
оскільки він забезпечений іншим
житлом.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

За змістом ч. 1 ст. 365 ЦК України
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених п.
п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в
тому разі, коли таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.
Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Судом встановлено, що,
заперечуючи проти позову, ОСОБА_2
посилався на те, що припинення права на
частку завдасть істотної шкоди його
інтересам та членам його сім'ї,
оскільки 1/3 житлового будинку не може
вважатися незначною часткою, тому що до
неї входить крім житлової площі
підсобні приміщення, прибудинкова
територія та земля у спільному
користуванні з новим будинком.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд крім вказаних пояснень відповідача
врахував, що представники позивача не
довели жодними письмовими доказами,
ані в своїх поясненнях під час судового
розгляду справи про необхідність і
можливість припинення права ОСОБА_2 на
належну йому 1/3 частку у
будинковолодінні, що не завдасть шкоди
його інтересам та членам його сім'ї; на
противагу позиції відповідача та його
представника і в спростування
наведених норми ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Судова колегія погоджується з
цими висновками суду, оскільки
встановлено, що за спірним
будинколодінням закріплена земельна
ділянка площею 1400 кв.м., в межах якої
розміщений спірний будинок та
побудований новий будинок та у випадку
припинення права власності на спірне
будинковолодіння, будуть порушенні
права відповідача щодо користування
цією земельною ділянкою.

Судова колегія враховує і те, що 1/3
житлового будинку не може вважатись
незначною часткою, тому що, до неї
входить, крім житлової площі, підсобні
приміщення, прибудинкова територія та
у спільному користуванні є земельна
ділянка.

Саме на перевірку цієї обставини
вказувала колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 10 квітня 2013 року при
скасуванні попереднього рішення
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 24 травня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 06 листопада 2012 року, коли
позов було задоволено. (а.с. 148, зв.).

Тому є підстави вважати, що у
випадку задоволення позову це завдасть
істотної шкоди інтересам відповідача
та членам його сім'ї.

Посилання апелянта на те, що на те,
що із моменту набуття права власності
на частину спірного будинку відповідач
жодного дня у ньому не проживав, не
виконував своїх обов'язків як
співвласник будинку, судова колегія не
приймає до уваги, так як в ст. 365 ЦК
України ці обставини не вказані як
підстави для припинення права на
частки в майні.

Інші доводи апелянта не спростовують
висновків суду, такі не ґрунтуються на
законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають
обставинам справи, суд правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для скасування його рішення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 12 червня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.