Справа №486/530/13-ц 28.10.2014 28.10.2014 28.10.2014
Провадження №22-ц/784/2711/14
Суддя по 1 інстанції: Боровський І.М.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі судового засідання
-Кудрі В.М.,

за участю:

- представника позивача - Банку -
Ремешевського Є.А.,

- представника відповідача ОСОБА_3
- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 22
серпня 2014 року у справі за

позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення зі
зняттям з реєстраційного обліку,

встановила :

У березні 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приватбанк» (далі -Банк)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
та ОСОБА_5 про виселення із квартири
АДРЕСА_1 зі зняттям їх з
реєстраційного обліку.

В обгрунтування позову, Банк
посилався на те, що вказана квартира
належить відповідачам на праві
власності та передана ними в іпотеку
Банку на забезпечення кредитного
зобов'язання ОСОБА_3 перед Банком за
кредитним договором, укладеним між
ними 11 вересня 2007 року, за умовами якого
позичальник отримав 44 000 доларів США
на будівництво житлового будинку та 4 000
дол. США на сплату страхових платежів
строком до 10 вересня 2017 року включно.

Позивач посилався на те, що
позичальник неналежно виконував умови
кредитного договору, в зв'язку з чим
заочним рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 1 грудня 2011 року, яке набрало
законної сили, задоволено позовні
вимоги Банку до відповідачів та
звернуто стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки самим Банком.

29 січня 2013 року відповідачі
отримали лист - повідомлення Банку про
виселення, яке залишили без уваги.

Посилаючись на викладені
обставини та вимоги ст. 109 ЖК України,
ст. 40 Закону України
«Про іпотеку», Банк просив про
задоволення його позову.

Заперечуючи проти позову,
відповідачі посилались на неналежне
повідомлення Банку про їх виселення, а
також наявність підстав для
застосування Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», за яким вони не можуть бути
примусово виселені.

Рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 22 серпня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову Банку.

В апеляційній скарзі Банк,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, просив його скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову
Банку, суд першої інстанції виходив з
того, що до спірних правовідносин
підлягає застосуванню Закон України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» щодо накладення заборони на
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки, яким є житлове
приміщення.

Між тим, колегія суддів вважає, що
такий висновок суду є помилковим.

Як вбачається із матеріалів
справи, 11 вересня 2007 року між Банком та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за
умовами якого позичальник отримав 44
000 доларів США на будівництво житлового
будинку та 4 000 дол. США на сплату
страхових платежів строком до 10
вересня 2017 року включно.

Позичальник зобов'язався належно
виконувати умови договору, повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановленому
кредитним договором (а.с.6-11).

В порядку забезпечення вказаного
кредитного зобов'язання, відповідачі 11
вересня 2007 року уклали з Банком
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Южноукраїнського
міського нотаріального округу
Миколаївської області
ОСОБА_6, за умовами якого відповідачі
передали в іпотеку Банку належну їм
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 59,6 кв.м, та житловою -
35,7 кв.м, в якій вони зареєстровані та
проживають.

В зв'язку з неналежним виконанням
позичальником кредитного зобов'язання
заочним рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 1 грудня 2011 року, частково зміненого
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 29
травня 2013 року, задоволено позовні
вимоги Банку та звернуто стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки самим
Банком (а.с. 18-20, 202-205).

29 січня 2013 року відповідачі
отримали лист - повідомлення Банку про
виселення в місячний строк із
іпотечного житлового приміщення, однак
залишили його без уваги (а.с. 21-26).

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» (в редакції
Закону від 22 вересня 2011 року)
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічне положення містить
частина 3 ст. 109 ЖК України, в редакції
Закону від 22 вересня 2011 року, який
набрав чинності з 16 жовтня 2011 року.

За такого, задоволення позову про
виселення мешканців із переданого в
іпотеку житлового приміщення не
залежить від дотримання
іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку».

Вирішуючи спір, суд водночас
застосував положення Закону України
від 3 червня 2014 року «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», який
набрав чинності з 7 червня 2014 року.

Проте, суд не врахував, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
за рішенням суду, яке набрало законної
сили 29 травня 2013 року, відбулося до
прийняття цього закону, а тому він не
підлягає застосуванню до вказаних
правовідносин.

Відповідно до ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

З урахуванням викладеного,
наявні законні підставі підстави для
задоволення позову Банку про
виселення відповідачів із іпотечної
квартири.

Разом з тим, заявлені Банком
позовні вимоги про зняття відповідачів
із реєстраційного обліку за місцем
проживання є передчасними, оскільки у
цій справі такі вимоги є похідними
від вирішення позовних вимог про
виселення й позивач не довів, що з
цього приводу існує спір з
відповідним територіальним органом
державної міграційної служби України,
який не залучений до участі у справі в
якості відповідача.

За такого, колегія не вбачає
підстав для задоволення цієї вимоги.

Такими чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню на
підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову Банку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягають розподілу судові витрати.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 22 серпня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Відмовити у задоволенні
позовних вимог публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк до ОСОБА_3 та ОСОБА_5
про зняття їх з реєстраційного обліку.

Стягнути на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_5
114,70 грн. судового збору в рівних
частках - з кожного по 57,35 грн.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: