інстанції: Олексюк А.В. Провадження №
22-ц/773/984/14 Категорія: 43 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні житлом за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 26 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 26 грудня 2013 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні належною на праві
спільної сумісної власності квартирою
АДРЕСА_1 шляхом передачі ОСОБА_1
дублікатів ключів від вхідних дверей
вказаної квартири.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, відповідач ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, у якій, покликаючись
на незаконність судового рішення у
зв'язку з невідповідністю висновків
суду фактичним обставинами справи,
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, що мають значення для справи, та
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просила його
скасувати та в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а заочне
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 26 грудня 2013 року
залишенню без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з
03.08.2003 року по 13.12.2012 року.

За час спільного подружнього життя
сторони набули у власність квартиру
АДРЕСА_1 яка відповідно до свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 06.04.2007 року та витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
серії ССЕ № 969378 зареєстрована за
ОСОБА_2 (матеріали інвентаризаційної
справи № 32644).

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу (далі
- ЦК) України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу
України кожен громадянин має право на
житло та ніхто не може бути обмежений у
праві користування жилим приміщенням.

В силу ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. При цьому
відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно з ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Сторонами не оспорювався та не
спростовувався статус спірної
квартири, як об'єкта спільної сумісної
власності подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що
після розірвання шлюбу (рішення
Луцького міськрайонного суду від 13
грудня 2012 року про розірвання шлюбу а.
с. 36) сторони залишились проживати у
квартирі АДРЕСА_1

Однак в квітні 2013 року відповідач
ОСОБА_2 без відома ОСОБА_1 змінила замки
у вхідних дверях, не надавши ключа
останньому.

Відтак ОСОБА_1 був позбавлений
гарантованого вищенаведеними нормами
закону права на розпорядження,
належною на праві власності квартирою.

Як в позовній заяві, так і в судовому
засіданні позивач вказував, що інше
житло, яке б належало йому на праві
власності або ж користування, у нього
відсутнє.

В судові засіданні, як до суду першої
інстанції, так і апеляційної інстанції,
відповідач або ж її представники
жодного разу не з'явились, та не
спростували вимоги та доводи позивача
щодо перешкод, які чинить ОСОБА_2,
позивачу в користуванні спірною
квартирою. Разом з тим, як за змістом
письмових заперечень так і апеляційної
скарги ОСОБА_2 не заперечувала свого
небажання щодо проживання ОСОБА_1 в
квартирі АДРЕСА_1

Статтею 48 Конституції України
гарантовано, що кожен має право на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, що включає достатнє
харчування, одяг, житло.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного
Суду України від 18.12.2009, № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі»).

З врахуванням викладеного суд першої
інстанції у повній мірі забезпечив
права ОСОБА_1 гарантовані йому
Конституцією України, з врахуванням
норм права які регулюють дані
правовідносини, зобов'язавши ОСОБА_2
усунути перешкоди в користуванні
позивачу квартирою АДРЕСА_1 шляхом
передачі йому дублікатів ключів від
вхідних дверей вказаної квартири.

Відповідно до ст. 21 Конституції
України, що є нормою прямої дії, всі
особи є рівними у своїх правах та
обов'язках. Сторони, як співвласники
спірної квартири, мають рівні права
щодо користування нею.

Доводи апелянта зводяться лише до
оцінки відносин, які склались між
сторонами після розірвання шлюбу та
небажання ОСОБА_2 проживати з ОСОБА_1 в
спільній квартирі.

Наявність у провадженні суду справи
про поділ спільного майна подружжя, не
позбавляє позивача заявляти вимоги про
усунення перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 співвласником якої
він є.

Покликання апелянта на наявність у
батьків ОСОБА_1 трьохкімнатної
квартири, в які на даний час фактично
проживає останній, не свідчить про
забезпечення його житлових прав та
відсутність правових підстав
користуватись належною на праві
спільної сумісної власності квартирою
АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги про
безпідставність позовних вимог є
власним тлумаченням встановлених
обставин справи, були предметом
дослідження суду першої інстанції і їм
суд в сукупності з іншими доказами по
справі дав правильну юридичну оцінку.

Отже, рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 26 грудня 2013 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: