Номер провадження: 22-ц/785/7842/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі :

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко
А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
Приватного підприємства фірми
«Гармаш» про скасування
дисциплінарного стягнення,
зобов'язання вчиниш певні дії, визнання
характеристики незаконною, стягнення
грошей, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 (діючої в
інтересах ОСОБА_3) на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 10 липня 2014 року, -

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом про
скасування дисциплінарного стягнення.
Під час судового засідання позивач
подав до суду заяву про збільшення
розміру позовних вимог, за якою

просив суд: визнати незаконним
дисциплінарне стягнення, яке оголошено
ОСОБА_3 наказом № 4 від 11.03.2013 р.
генерального директора приватного
підприємства фірма «Гармаш» та
зобов'язати відповідача скасувати
його; зобов'язати відповідача видати
наказ про звільнення ОСОБА_3 з 27.06.2013 р. в
день видачі трудової книжки, та внести
відповідний запис до його трудової
книжки шляхом видачі дублікату;
стягнути з відповідача 5505.84 грн.
середньої заробітної плати у зв'язку з
затримкою видачі позивачу трудової
книжки; визнати надану відповідачем до
суду характеристику ОСОБА_3 станом на
2013 p., як неправдиву, необ'єктивну та
безпідставну; стягнути з відповідача
на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію
у розмірі 57 350 грн. і витрати на
лікування у розмірі 4 716.43 грн. за
заподіяння моральної шкоди внаслідок
незаконного затримання видачі
трудової книжки, перешкоджанню
оформленню пенсії за віком, та надання
необґрунтованої характеристики, що
завдало шкоди його здоров'ю: стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_3 13 114,30
грн. на відшкодування судових витрат, а
всього 80 686,50 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги, просить суд їх
задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав його доводи та
правову позицію, на задоволенні позову
наполягав.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав в повному
обсязі, проти його задоволення
заперечував.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 10 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 до
Приватного підприємства фірми
«Гармаш» про скасування
дисциплінарного стягнення,
зобов'язання вчинити певні дії,
визнання характеристики незаконною,
стягнення грошей відмовлено в повному
обсязі

В апеляційній скарзі, поданої
представником ОСОБА_4 (діючої в
інтересах ОСОБА_3.), ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3
повністю.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 04.06.2007 p. ОСОБА_3
був прийнятий на ПП Фірма «Гармаш» на
посаду охоронця Біляївського
м'ясокомбінату, згідно наказу № 53-OK від
01.06.2007 р.

09.03.2013 р. у 15 годин 10 хвилин ОСОБА_3,
знаходячись на робочому місці,
випустив двох робітників з території
підприємства з ковбасою «сервелат
зернистый» вагою 1,36 кг без належних
документів, на випуск
товарно-матеріальних цінностей з
території підприємства.

Посадовою інструкцією охоронця ПП
Фірма «Гармаш», з якою ОСОБА_3 був
ознайомлений під розпис в журналі для
ознайомлення з посадовими
інструкціями передбачено, що будь-які
товарно-матеріальні цінності з
території підприємства випускати
тільки при наявності відповідних
документів та перепусток (п.п. 2.22 п. 2
посадової інструкції).

За даним фактом був складений Акт від
09.03.2013 р., за особистим підписом у тому
числі і ОСОБА_3. та зібранні письмові
пояснення з учасників цієї події.

Факт скоєного ОСОБА_3 повністю
підтверджував, як у своєму письмовому
поясненні, так і під час надання
пояснень по справі під час судового
розгляду.

Таким чином суд першої інстанції
обґрунтовано вважав доведеним факт
грубого порушення ОСОБА_3 вимог його
посадової інструкції.

Згідно сі. 139 КЗпП України, працівники
зобов'язані працювати чесно і сумлінно,
своєчасно і точно викопувати
розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержували
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана; звільнення.

Правилами внутрішнього трудового
розпорядку ПП Фірма «Гармаш»
передбачено, що працівники
підприємства зобов'язані
дотримуватись трудової дисципліни,
утримуватися від дій, що заважають
іншим робітникам виконувати їх трудові
обов'язки, дотримуватися вимог
посадової інструкції та ін. (Розділ 3
Правил). Крім того, цими правилами
передбачено, що порушення трудової
дисципліни, тобто невиконання чи
неналежне виконання з вини робітника
покладених на нього трудових
обов'язків тягне за собою застосування
дисциплінарного стягнення у тому числі
у вигляді догани (Розділ 7 Правил).

Відповідно до службової записки від
11.03.2013 р. на ім'я генерального директора
ПП Фірма «Гармаш», заступник
генерального директора ПП Фірма
«Гармаш» Куліков Л.Г., керуючись актом
від 09.03.2013 р. та враховуючи письмові
пояснення учасників події,
запропонував оголосити у тому числі
ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у
вигляді догани. Таке повноваження
надано заступнику генерального
директора його посадовою інструкцією,
пунктом 4 розділу 3 якої передбачається,
що заступник генерального директора
має право вносити пропозиції та
рекомендації генеральному директору,
відносно заохочення робітників
підприємства за гарну працю, а також
накладення дисциплінарних стягнень на
робітників, у випадку встановлення
факту порушення останніми посадових
інструкцій і/чи правил внутрішнього
трудового розпорядку для робітників.

Згідно ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України,
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

Наказом генерального директора ПП
Фірма «Гармаш» Гарбуза В.Г. № 4-11 від
11.03.2013 р.. ОСОБА_3 було оголошено
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани за халатне відношення до своїх
посадових обов'язків.

11.03.2013 р. ОСОБА_3 був ознайомлений з
наказом № 4-11 від 11.03.2013 р.. однак від
підпису відмовився, що підтверджується
актом про відмову.

Позивач неодноразово стверджував про
незаконність вказаного акту, проте
жодних належних та допустимих доказів
його незаконності ним до суду надано не
було.

З довідки від 24.02.2014 р. складеною
територіальною Державною інспекцією з
питань праці в Одеській області, якою
була проведена позапланова перевірка
ПП Фірми «Гармаш» стосовно додержання
відповідачем законодавства про працю,
а саме щодо змісту оскаржуваного
наказу № 4 - 11 від 11.03.2013 р. на
відповідність вимогам закону та
підзаконних актів про працю та інших
питань, поставлених представником
позивача ОСОБА_4 вбачається, що жодних
порушень норм діючого законодавства
України з боку відповідача із
зазначених питань встановлено не було.

На підставі наведеного суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідач у повній мірі
дотримався порядку застосування до
ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у
вигляді догани, передбаченого діючим
законодавством України, а тому підстав
для задоволення позовної вимоги
позивача щодо визнання незаконним
дисциплінарного стягнення та
зобов'язання відповідача скасувати
його відсутні.

Крім того позивач у своєму позові
зазначав, що відповідач не видав йому
при звільнені належно оформлену
трудову книжку та незаконно утримував
вказаний документ до 27.06.2013 року, а тому
керуючись п. 4.1. Інструкції про порядок
ведення трудових книжок за № 259345 від
08.06.2001 р. просив, зобов'язати
відповідача видати наказ про
звільнення його з 27.06.2013 року з дати
видачі трудової книжки, та внести
відповідний запис до його трудової
книжки шляхом видачі дублікату. Крім
того, позивач просив, суд у зв'язку з цим
стягнути з відповідача 5505,84 грн.
середньої заробітної плати.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпІІ України, власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 23.10.2013 р. по справі за
позовом ОСОБА_3 до ПП Фірма «Гармаш» про
поновлення на роботі на посаді
охоронця, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу та витрат па
правову допомогу у розмірі 5000 грн., яке
набрало законної сили, встановлено, що
відповідач 11 березня 2013 року (день
звільнення) вручив позивачу
повідомлення з пропозицією отримати
трудову книжку, алє відповідач
відмовився отримати трудову книжку, у
зв'язку з чим 04 червня 2013 року
відповідач направив на адресу позивача
повідомлення з вказівкою про
необхідність отримання трудової
книжки, та пропозицією направити
трудову на його поштову адресу при
умові його згоди. Таким чином судової
колегії зроблений висновок про те, що
відповідач витримав процедуру
направлення трудової книжки позивачу,
який початково відмовлявся від її
отримання.

Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно видаткового касового
ордеру від 11.03.2013 р. (день звільнення)
ОСОБА_3 отримав розрахунок при
звільнені у розмірі 1771,87 гри.
Твердження позивача, стосовно того, що
лише через місяць, а саме 16.04.2013 р. він
отримав грошові кошти, як розрахунок
при звільнені та на вимогу
відповідального працівника поставив
свій підпис у видатковому касовому
ордері за іншою датою 11.03.2013 р., суд
першої інстанції обґрунтовано не взяв
до уваги, оскільки позивачем не
доведено цього факту.

При таких даних суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що не має підстав
для задоволення позовних вимог, щодо
зобов'язання відповідача видати наказ
про звільнення ОСОБА_3 з 27.06.2013 р. на іншу
дату, внесення відповідного запису до
його трудової книжки шляхом видачі
дублікату та стягнення з відповідача
на його користь 5505,84 грн. середньої
заробітної плати.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3
визнати надану відповідачем до суду
його характеристику станом на 2013 p., як
неправдиву, необ'єктивну та
безпідставну, з посиланням на те, що
дана характеристика містить
припущення, здогади та складена не
уповноваженою особою заступником
генерального директора ПП Фірма
«Гармаш» Куліковим Л.Г., то суд першої
інстанції обґрунтовано зазначив, що
вони не підлягають задоволенню з
наступних підстав: норми діючого
законодавства України не забороняють
та не обмежують заступників керівників
юридичних осіб у повноваженні стосовно
надання характеристики на працівників
підприємств. Крім того, посадовою
інструкцією заступника генерального
директора ПП Фірма «Гармаш»
передбачено, що у період тимчасової
відсутності генерального директора,
посадові обов'язки останнього
покладаються на заступника
генерального директора.

Таким чином, заступник генерального
директора Куліков Л.Г. мав всі
повноваження на складання
характеристики на ОСОБА_3

Матеріалами справи підтверджується, що
дана характеристика відображає
об'єктивну оцінку керівництва трудової
діяльності ОСОБА_3 за час займання ним
посади із зазначенням конкретних
фактів, на підставі яких формувалась
така оцінка. А саме, у характеристиці
відмічено халатне відношення до своїх
посадових обов'язків ОСОБА_3, оскільки
він отримав дисциплінарне стягнення у
вигляді догани, що підтверджується
наказом № 4-11 від 11.03.2013 р.

Неправдивість, необ'єктивність та
безпідставність даної характеристики
з боку позивача ні чим не обґрунтована
та не надано будь-яких переконливих
доказів того, що вона не відображає
оцінку керівництва його трудової
діяльності.

Крім того позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь грошову
компенсацію у розмірі 57350 грн. та
витрати на лікування у розмірі 4716,43 грн.
за заподіяння моральної шкоди
внаслідок незаконного затримання
видачі трудової книжки, перешкоджанню
оформленню пенсії за віком через його
звільнення відповідачем за 80 діб до
набуття ним відповідного права, та
падання необґрунтованої
характеристики, що завдало шкоди його
здоров'ю, вираженого у отриманні
позивачем тяжкої хвороби серця.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до раніше вказаного рішення
апеляційного суду Одеської області від
23.10.2013 р., яке набрало законної сили,
ОСОБА_3 був звільнений з посади
відповідачем на законних підставах, що
і було предметом розгляду справи.

При таких даних, суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги довід
позивача стосовно того, що внаслідок
його звільнення за 80 діб до набуття ним
права на отримання пенсії за віком, він
залишився без засобів до існування.

Що стосується фактів незаконного
затримання видачі трудової книжки та
надання необґрунтованої
характеристики відповідачем, що є
підставою за позовом позивача для
стягнення моральної шкоди, то суд вище
за тексом вже надав правову оцінку
відносно цих питань, за якою не
вбачаються порушення чинного
законодавства України по вказаним
фактам з боку відповідача.

Також, позивачем не доведено
причинного зв'язку між отриманням ним
тяжкої хвороби серця та подіями, на які
він посилається у позові, як на причину
його захворювання. Отже, причетність до
цих подій витрат на лікування також є
недоведеним позивачем фактом.

При таких даних суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що підстав для
задоволення зазначених позовних вимог
не має.

Згідно ст. 233 КЗнИ України, працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, і у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було
звільнено з посади 11.03.2013 р., відповідно
до наказу № 59-ОК від 1 1.03.2013 р., трудову
книжку йому видано 27.06.2013 р., згідно із
актом про видачу трудової книжки
ОСОБА_3 Ці події стали підставою за
позовом позивача звернутися до суду з
вимогами щодо зобов'язання відповідача
видати наказ про звільнення ОСОБА_3 з
17.06.2013 р. в день видачі трудової книжки,
внесення відповідного запису до його
трудової книжки шляхом видачі
дублікату, стягнення з відповідача на
його користь середньої заробітної
плати, і грошової компенсації за
заподіяння моральної шкоди та витрат
на лікування. Заява про збільшення
розміру позовних вимог із зазначеними
вимогами була подана позивачем до суду
14.01.2014 р. Крім того суд першої інстанції
правильно зазначив, що позивач порушив
строки позовної давності, що також є
підставою для відмови у задоволенні
позивачу вказаних позовних вимог.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
чи юридичної особи, а також майнова
шкода, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до т. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, дією
або бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявністю її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Згідно п. З постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 25.05.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної(немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

П. 5 постанови Пленуму Верховного суду
України № 4 від 25.05.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
передбачає, що при вирішенні спору
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди з'ясуванню підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні, чим підтверджується
факт заподіяння моральних чи фізичних
страждань, або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні , а
також інші обставини, що мають значення
для вирішення спору.

В матеріалах справи відсутні докази,
які підтверджують протиправність дій
та вину відповідача, а також не має
причинного зв'язку між діями
відповідача та моральною шкодою.

Позивач також просив суд стягнути з
відповідача на свою користь 13 114,30 грн.
на відшкодування судових витрат, які
відповідно до наданого письмового
розрахунку позивача, складаються з
витрат на правову допомогу та
транспортних витрат.

Оскільки суд першої інстанції відмовив
в задоволенні позовних вимог, то
правових підстав для задоволення
позовних вимог про відшкодування
судових витрат не має.

Враховуючи все вищевикладене колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313, ч. 1 п. 1
ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
(діючої в інтересах ОСОБА_3) - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 10 липня 2014 року по
справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
Приватного підприємства фірми
«Гармаш» про скасування
дисциплінарного стягнення,
зобов'язання вчиниш певні дії, визнання
характеристики незаконною, стягнення
грошей - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.А. Станкевич

О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков