Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Кожух О.А., Леска
В.В., при секретарі Марчишаку Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ТОВ «Кредитні
ініціативи» на рішення Рахівського
районного суду від 23 липня 2014 року по
справі за позовом ТОВ «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ПАТ «Промінвестбанк»
(правонаступник ЗАТ «Промінвестбанк»,
далі: Банк) звернувся в суд із даним
позовом посилаючись на те, що 09.07.2007
року між ним та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № 1027.

Згідно умов цього договору Банк надав
позичальнику кредит у розмірі 25 000
доларів США на споживчі потреби (ремонт
житлового будинку), а позичальник
зобов'язався сплатити відсотки за
користування кредитом у розмірі 12%
річних та повернути кошти до 08.07.2022
року.

Для забезпечення виконання
зобов'язання позичальника за цим
кредитним договором між Банком та
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 10.07.2007 року був
укладений договір іпотеки № 1027, згідно
умов якого, іпотекодавці передали
Банку в іпотеку належний їм на праві
спільної власності (по 1/2 кожному)
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 231,31
кв.м.

Взяті на себе зобов'язання позичальник
належним чином не виконувала і станом
на 26.03.2012 року у неї виникла
заборгованість в розмірі 25458,24 доларів
США (203 301,87 грн.), з яких: - заборгованість
за кредитом становить 22360,98 доларів США;
- заборгованість за відсотками 3097,26
доларів США.

Посилаючись на дані обставини, норми ЦК
України, Закону України «Про іпотеку» (
далі - Закону № 898-1Y) та умови договору
іпотеки, позивач просив ухвалити
рішення, яким: в рахунок погашення
заборгованості в розмірі 25458,24 доларів
США звернути стягнення на предмет
іпотеки, шляхом його продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, а також
передати предмет іпотеки на період
його реалізації в управління позивача.

На підставі правочину про передачу
прав за договорами забезпечення,
укладеного 17.12.2012 року між Банком і ТОВ
«Кредитні ініціативи» (далі:
Товариство) до участі у справі згідно
ухвали Рахівського районного суду від
09.04.2014 року залучено Товариство -
правонаступника позивача.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням Рахівського
районного суду від 23 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги
Товариство посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим просить рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову
Товариства.

Заслухавши осіб, які взяли участь у
розгляді справи, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Матеріалами справи встановлено, що
09.07.2007 року між Банком та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № 1027.

Згідно умов цього договору Банк надав
позичальнику кредит у розмірі 25 000
доларів США на споживчі потреби (ремонт
житлового будинку), а позичальник
зобов'язався сплатити відсотки за
користування кредитом у розмірі 12%
річних та повернути кошти до 08.07.2022
року.

Для забезпечення виконання
зобов'язання позичальника за цим
кредитним договором між Банком та
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 10.07.2007 року був
укладений договір іпотеки № 1027, згідно
умов якого, іпотекодавці передали
Банку в іпотеку належний їм на праві
спільної власності (по 1/2 кожному)
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 231,31
кв.м.

Також встановлено, що позичальниця
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла (а.с.35 т.1).

Виниклі правовідносини допускають
правонаступництво.

Оскільки ОСОБА_3 є не лише спадкоємцем
померлого боржника, а виступав за
договором іпотеки другим
іпотекодавцем, колегія суддів вважає
за доцільне розглянути вказані
складові частини вимоги окремо.

Щодо частини вимоги до відповідача як
до спадкоємця померлого боржника
необхідно вказати наступне.

Правила статті 1281 ЦК України щодо
строку пред'явлення кредитором
спадкодавця вимог до спадкоємців не
застосовуються до зобов'язань,
забезпечених іпотекою.

Якщо боржник та іпотекодавець - одна й
та сама особа, то після її смерті до
спадкоємця переходять не лише права та
обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за
основним зобов'язанням у межах
вартості спадкового майна (п. 36
постанова пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин").

Відмовляючи в задоволенні позову
місцевий суд виходив з того, що
спадкоємці померлої ОСОБА_4 не прийняли
спадщину, оскільки із заявами про
прийняття спадщини за померлою ніхто
не звертався, а спадкова справа не
заводилася, що на думку суду
стверджується наданою інформацією
Рахівської держнотконтори (а.с. 84 т. 2).

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину, крім
випадків, встановлених частинами
другою - четвертою статті 1273 цього
Кодексу. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Зі свідоцтв про народження дітей та
довідки виконкому Ясінянської
сільської ради № 4307 від 21.07.2014 року
видно, що ОСОБА_3 має наступний склад
сім'ї: ОСОБА_5 (нова дружина), ОСОБА_6
(дочка нової дружини), ОСОБА_7 (син нової
дружини та відповідача), а також ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка позичальниці та
відповідача, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 - син
позичальниці та відповідача (а.с. 206-208 т.
1, а.с. 91 т. 2).

Згідно довідки виконкому Ясінянської
сільської ради № 4324 від 23.07.2014 року,
відповідач ОСОБА_3 постійно проживає та
зареєстрований у АДРЕСА_1, при цьому
іншого житла у власності не має.

З копії паспорту померлої ОСОБА_4 видно,
що місцем її проживання було також
АДРЕСА_1, який є предметом іпотеки (а.с.
104 т.1).

Оскільки відомостей про відмову
спадкоємців від прийняття спадщини за
позичальницею (зі згоди батьків
(усиновлювачів), піклувальника і органу
опіки та піклування) у справі немає,
спадкоємцями першої черги за померлою
ОСОБА_4 є, крім відповідача, її
малолітня донька ОСОБА_8 та
неповнолітній на момент подачі позову
син ОСОБА_9, котрі вважаються такими, що
прийняли спадщину.

До участі у справі в якості
відповідачів вони залучені не були.

На виконання вимог ст. 10 ЦПК України
(щодо сприяння всебічному та повному
з'ясуванню обставин справи) і ст. 130 ч. 6
п. 2 ЦПК України (щодо вирішення питання
про склад осіб, які братимуть участь у
справі) суд першої інстанції виключно у
порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК, мав
усунути цей істотний недолік, однак
цього не зробив.

Cуд апеляційної інстанції позбавлений
процесуальних можливостей самостійно
усунути вказане порушення.

З наведених підстав у задоволенні
вимоги до відповідача (ОСОБА_3 як до
єдиного спадкоємця померлого боржника)
слід відмовити, змінивши правове
обґрунтування відмови у цій частині.

Стосовно частини вимоги до відповідача
як до другого іпотекодавця в межах 1/2
частки будинку необхідно вказати таке.

Встановлено, що після смерті
позичальника, зобов'язання по
кредитному договору належним чином не
виконуються (а.с. 198-199).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону № 898-1Y у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону № 898-1Y
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішенням
суду, виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, вирішуючи питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, колегія суддів враховує те, що
з 07 червня 2014 року набрав чинності
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», нормами якого
встановлено тимчасову заборону у
визначених цим законом випадках на
примусове стягнення нерухомого
житлового майна, яке вважається
предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону
України «Про іпотеку».

Встановлено, що майно ОСОБА_3 виступає
як забезпечення зобов'язань громадянки
України ОСОБА_4 за споживчим кредитом,
наданим їй в іноземній валюті, воно
використовується як місце постійного
проживання майнового поручителя, у
якого у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно, а загальна
площа такого будинку не перевищує 250 кв.
м.

Також встановлено, що ОСОБА_3 не є
суб'єктом відповідальності за
корупційні правопорушення в розумінні
ст. 4 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

Висновки місцевого суду про зворотну
дію в часі мораторію є хибними,
оскільки такий не скасовує цивільної
відповідальності, при цьому його
положення підлягають застосування
безпосередньо при вирішенні питання
про звернення стягнення, тобто при
ухваленні відповідного рішення у
справі.

Вимога про передачу предмета іпотеки в
управління Товариству до задоволення
не підлягає, оскільки згідно ст. 34 ЗУ
«Про іпотеку» є похідною вимогою, а її
задоволення можливе тільки після
прийняття рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає, що вищенаведена
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального права, відповідно
до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є
підставою для зміни рішення суду
першої інстанції в частині правового
обґрунтування щодо підстави для
відмови в задоволенні позову
Товариства.

Резолютивну частину рішення суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Змінити рішення Рахівського районного
суду від 23 липня 2014 року в частині
правового обґрунтування підстав для
відмови в задоволенні позову ТОВ
«Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Резолютивну частину рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: