Провадження : 22ц/790/7407/14
Головуючий 1-ї інстанції - Шрамко Л.Л.
Справа № 2-642/6158/14
Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : відшкодування шкоди.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Південна залізниця» на
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 18 вересня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Південна залізниця» про
відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Державного
підприємства «Південна залізниця» про
відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом, посилаючись на те, що у
вересні 1997 року на станції
«Харків-пасажирський» при переході
залізничних шляхів його було
травмовано тепловозом, в результаті
чого нанесено тяжкі тілесні
пошкодження, внаслідок яких йому
встановлена загальна втрата
працездатності 70% безстроково.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 червня 2008
року на його користь стягнуто з
відповідача у якості такої компенсації
по 1 215,68 грн. щомісячно, яку він отримує
до цього часу.

Проте, виходячи з офіційної
інформації про індекс інфляції за
період 2009 - 2014 років індексова сума у
зв'язку із збільшенням вартості життя
становить, на його думку, 34 821,93 грн., яку
він і просив стягнути з відповідача.

Крім того, ОСОБА_1 вважав, що
має право на збільшення розміру
відшкодування у зв'язку із збільшенням
розміру мінімальної заробітної плати
відповідно до законів України «Про
державний бюджет» за зазначений
період, яка становить 67 853 грн., а
також просив зобов'язати відповідача
оплатити вартість протезу, згідно
рахунку-фактури ТОВ «Турбота»в сумі 58
950 грн., оскільки в добровільному
порядку сплатити його вартість
Підприємством було відмовлено і суму
витрат за правову допомогу 1 500 грн.

Представник відповідача
Мироненко Г.В. надала суду письмові
заперечення проти позову, які в
судовому засіданні підтримала в
повному обсязі. Також просила
застосувати строк позовної давності та
відмовити в позові про стягнення
коштів за період до липня 2011 року та в
частині перерахування вартості
протезу.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Харкова від 18 вересня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного
підприємства «Південна залізниця» на
користь ОСОБА_1 у якості індексованої
суми у зв'язку із збільшенням вартості
життя за період з липня 2011 року по
липень 2014 року 16 956,04 грн., а також
витрати на правову допомогу у розмірі 1
500 грн.

Зобов'язано ДП «Південна
залізниця» компенсувати вартість
протезу шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок ТОВ «Турбота» 58
950 грн.

В іншій частині позову
відмовлено.

Стягнуто з ДП «Південна
залізниця» на користь держави судовий
збір в розмірі 774,06 грн.

В апеляційній скарзі Державне
підприємство «Південна залізниця»
просить змінити рішення суду першої
інстанції, відмовивши позивачу у
задоволенні вимог про оплату вартості
протезу гомілки в розмірі 58 950 грн.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що були заявлені у суді
першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
приходить до наступного.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Частково задовольняючи позовні
вимоги позивача ОСОБА_1 суд виходив з
того, що рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 червня 2008
року на відповідача покладений
обов'язок по щомісячній виплаті ОСОБА_1
компенсації втраченого заробітку у
розмірі 1 215,68 грн., а також зобов'язано
одноразово перерахувати ТОВ «Турбота»
вартість протезування у сумі 35 897,50 грн.,
а з урахуванням збільшення
мінімальної заробітної плати у ОСОБА_1
є право на перерахунок раніше
визначеного розміру відшкодовуваної
йому шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я.

Такі висновки суду є правильними
та відповідають вимогам ст..1208 ЦК
України і в цій частині відповідачем
рішення суду першої інстанції не
оскаржується.

Вирішуючи спір, та покладаючи на
відповідача обов'язок по перерахуванню
вартості протезу на розрахунковий
рахунок ТОВ «Турбота» 58 950 грн., суд
виходив з того, що трирічний строк
придатності попереднього протезу з 2008
року давно сплинув, у зв'язку з чим
позивач потребує чергового
протезування.

Факт ампутації ноги у зв'язку з
отриманою позивачем травмою
представником відповідача не
заперечується.

Відповідно копії акту
судово-медичного дослідження 03.07.2001
року підтверджено наявність у ОСОБА_1
ампутації культі лівої голені та
визначено, що він медичному
пересвідченню не підлягає (а.с.12-15).

За таких обставин, посилання
представника Державного підприємства
«Південна залізниця» на те, що
позивачем наданий не належний
лікарський висновок на підтвердження
необхідності чергового протезування є
безпідставним.

Представник відповідача не
заперечував той факт, що з 2008 року
Державне підприємство «Південна
залізниця» не сплачувало ОСОБА_1
вартість протезування.

Доводи апеляційної скарги
відносно того, що позивачем не надано
доказів того, що ТОВ «Турбота» має
право на виготовлення протезів також є
безпідставними, оскільки вимоги щодо
сертифікації та ліцензуванню
стосуються підприємств в умовах
серійного виробництва, а оскільки
останній не є серійним виробником
протезів медичного призначення то його
продукція не підлягає сертифікації.

За таких обставин рішення суду є
законним та обґрунтованим і підстав
для застосування ст..309 ЦПК України
немає.

Керуючись статтями 209, 218, 308, 317, 324
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів,

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Південна залізниця»
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Харкова від 18 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий
Судді