РІ Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 р. Центральний
районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Аслановій Е.Е.,

за участю сторін, представника
позивача ОСОБА_1, представника органу
опіки та піклування Покітко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визначення місця проживання дитини
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визначення місця проживання дитини-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до суду, в якому просила
визначити місце проживання
малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з матір'ю за її місцем проживаня.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_3, з вимогами про
визначення місця проживання
малолітнього сина разом з батьком.
Ухвалою суду від 17 вересня 2014 року
зустрічна позовна заява прийнята до
провадження та об'єднана в одне
провадження з первісним позовом.

У судовому засіданні позивач та її
представник вимоги позову підтримали,
посилаючись на обставини, викладені в
позові. Свої вимоги позивачка мотивує
тим, що відповідач систематично не
виконує рішення органу опіки та
піклування в частині недотримання
встановленого часу спілкування з
дитиною, самовправно забирав дитину з
дитячого садочка і залишав у себе на
ночівлю . Підбурює сина проти неї , не
дотримує режиму дня, неправильно
харчує. У дитини через невизначеність
місця проживання та дій батька почався
нервовий стрес.

Відповідач в судовому засіданні
підтримав вимоги зустрічного позову,
просив про його задоволення. Вважає, що
має можливість забезпечити сина усім
необхідним , оскільки має власне житло (
а ОСОБА_3 проживає разом зі своєю
матір'ю), транспортний засіб. У нього із
сином склалися дружні відносини, він
може виховувати його належним чином.
Оскільки позивачка перешкоджає йому у
побаченнях з дитиною, за такого свій
батьківський обов'язок в повній мірі
він може виконувати лише за умови
проживання сина з ним. Вважає, що за
своїми моральними якостями позивачка
не може належно виховувати сина. Також
в обгрунтування своїх позовних вимог
зазначив, що позивачка працює до 20.00
год. , повертається додому , коли дитина
вже спить, отже проводить з сином лише
вихідні дні, що є недостатнім для його
виховання і перекониливим аргументом
щодо проживання сина саме з ним.

Представник органу опіки та
піклування у судовому засіданні
підтримав свій висновок, у якому орган
опіки та піклування вважає про
доцільність визначення місця
проживання дитини з матір'ю. Також суду
пояснила, що батько дійсно порушував
встановлений виконкомом порядок
спілкування з сином, а у матері дуже
добрі стосунки з дитино. І необхідно та
природньо визнгачення місця
проживання малолітньої дитини саме
разом з матір'ю.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
доводи позову і матеріали справи, судом
встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи,
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 25. 11.2005 року по 26 березня 2014 року
, від якого мають малолітнього сина
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час
сторони розлучені, з син проживає
разом з матір'ю. Дитина відвідує ДНЗ №
94.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 04 липня 2014 року стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на
утримання сина ОСОБА_5 аліменти у
розмірі 14 частини від усіх видів його
доходів щомісяця до повноліття дитини,
починаючи з 28.04.2014 року.

Згідно розрахунку державного
виконавця, станом на 01 вересня 2014 року
ОСОБА_4, має заборгованість по
аліментах у розмірі 3257,44 грн. З наданих
відповідачем копій платіжних
квитанцій вбачається, що перший раз
ОСОБА_4 оплатив аліменти в розмірі 342
грн. 19 вересня 2014 року - за травень
місяць; 05 жовтня 2014 року в загальному
розмірі 1240 грн. - за чотири місяці з
червня по вересень 2014 року.

Рішенням від 11 квітня 2014 року № 315
виконкому Миколаївської міської ради
визначено участь ОСОБА_4 у вихованні
малолітнього синка ОСОБА_4 , надавши
йому можливість побачень та
спілкування з дитиною щосуботи з 10.00 до
18.00 години, що вівторка та щочетверга
місяця з 16.00 год. до 19.00 год. без
присутності матері. Надано батькам
дитини право змінювати порядок
побачень з дитиною за їх взаємною
згодою.

На теперішній час , відповідно до
рішення засідання комісії з питань
захисту прав дитини виконкому
Миколаївської міської ради від 05.08.2014 р.
, в зв'язку з систематичною та
самовправною зміною порядку побачень з
дитиною батьком , що призвело до
загострення стосунків між батьками,
батько почав проявляти агресію,
профілактичні заходи до батька не дали
позитивних результатів, є необхідність
з метою запобігання загрози
ускладенення стосунків між колишнім
подружжям призупинити дію
попереднього рішення від 11 квітня 2014
року. Рішенням виконкому ММР № 793 від 22
серпня 2014 року вищевказане рішення від
11 квітня 2014 року визнано таким, що
втратило чинність. На теперішній час
ОСОБА_4 оспорює це рішення до суду в
порядку адміністративного
судочинства.

Згідно характеризуючих матеріалів
позивачка за місцем роботи
характеризується позитивно, працює і
отримує дохід ( близько 5500 грн. на
місяць) , достатній для виховання та
утримання дитини.

Відповідач за місцем проживання
характеризується позитивно,
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, на теперішній час
працює на посаді економіста в ТОВ
"Підрпиємство Агрофон" . Як вбачається з
пояснень відповідача, наданих в
судовому засіданні, він також отримує
достатній для утримання дитини дохід,
проте надати дані та повідомити розмір
щомісячного доходу суду відмовися, з
письмових заперечень , наданих ним до
суду при розгляді цивільної справи за
позовом ОСОБА_3, до нього про стягнення
аліментів на утримання дитини
вбачається, що він отримує мінімальний
дохід у розмірі 1200 грн. на місяць.

Відповідно до висновку від 13.10.2012 року,
якій складений органом опіки та
піклування виконкому Миколаївської
міської, неповнолітній ОСОБА_5
проживає разом з матір'ю ОСОБА_3 за
адресою АДРЕСА_1 , кожен з батьків має
комфортне облаштоване житло. З метою
впорядкування відносин між батьками,
які не вміють дружно виховувати дитину
спільно, керуючись інтересами дитини ,
вважається за доцільне проживання
дитини з матір'ю.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини. Згідно зі ст.ст. 160, 161 СК
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо, про те, з ким із них
дитина залишається, суд, виходячи із
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей, повинен
ухвалити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, зокрема у принципі 6,
проголошено, що малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

На підставі викладеного, у
відповідності до ст. ст. 160, 161 СК
України, принципів Декларації з прав
дитини, зважаючи на відсутність
будь-яких доказів щодо несумлінного
ставлення матері ОСОБА_3 до своїх
обов'язків із виховання дитини, суд
дійшов до висновку, що проживання
мололітнього ОСОБА_5 разом з мамою
відповідає потребам та інтересам
дитини, відсутній негативний вплив на
його розвиток з боку матері, отже немає
підстав для зміни його місця
проживання та визначення його разом з
батьком.

Позивач за зустрічним позовом не навів
суду жодних переконливих та
обгрунтованих доказів того, що
проживання сина з ним найбільш
відповідає інтересам дитини , в той
час, як проживання з мамою може синові
зашкодити.

Посилання на відсутність належних
житлових умов для проживання дитини з
відповідачкою за зустрічним позовом в
квартирі разом з бабусею
спростовується матеріалами справи, до
того ж квартира, в якій на теперішній
час проживає сам ОСОБА_4 є
однокімнатною . Не приймає суд до уваги
і заперечння ОСОБА_4, що ОСОБА_3 багао
працює і проводить з дитиною лише
декілька годин ввчері та у вихідні дні ,
сокільки, по-перше він сам працює за
таким графіком, коли по декілька діб
підряд не буває вдома, по-друге в
зазначеному режимі проживають діти
багатьох працюючих батьків, що не є
підставою для позбавлення останніх
права проживати разом з дитиною.

Таким чином, первісгий позов слід
задовольнити в повному обсязі, а
зустрічний позов не підлягає
задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України судові
витрати, сплачені при подачі
первісного позову, слід стягнути з
ОСОБА_4 на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд -

В И Р І Ш
И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення
місця проживання дитини -
задовольнити.

Визначити місце проживання дитини
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю
ОСОБА_3 за місцем її проживання.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця
проживання дитини - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 243
грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя
Гуденко
О.А.