Справа № 716/554/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 року
м. Заставна

Заставнівський районний суд
Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.

при секретарі - Задорожняк О.М.

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - Борденюка
В.І.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Заставна
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Веренчанської сільської ради
Заставнівського району Чернівецької
області, третя особа - відділ
Держземагенства у Заставнівському
районі Чернівецької області про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до Веренчанської сільської
ради Заставнівського району
Чернівецької області про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання
права власності на земельну частку
(пай). Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
в с. Веренчанка Заставнівського району
Чернівецької області померла його
тітка ОСОБА_3, 1919 року народження. Після
її смерті відкрилась спадщина на все
належне їй майно до складу якої входять
житловий будинок з господарськими
спорудами і будівлями, розташований по
АДРЕСА_1 та земельна частка (пай), площею
2,32 га із земель, переданих у колективну
власність селянській спілці
співвласників «Буковина» згідно
сертифікату на право власності на
земельну частку (пай). Згаданий
житловий будинок померла ОСОБА_3
заповіла йому, заповіт на інше спадкове
майно відсутній. Він є єдиним
спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 як
за заповітом, так і за законом, інші
претенденти на вказане спадкове майно
відсутні. Зазначив, що з метою
оформлення спадщини на згадану
земельну частку (пай) звернувся до
нотаріальної контору, однак йому було
відмовлено у видачі свідоцтва на право
власності на вказане спадкове майно,
оскільки воно було вже успадковане та
на нього видані державні акти про право
власності на землю серії ЯИ №581117 та
№581118 від 20.04.2010 року. Причиною тому
стало те, що в с. Веренчанка проживали
дві особи з однаковим ім'ям - ОСОБА_3,
проте різного року народження і
вказана земельна частка (пай) помилково
була успадкована спадкоємцями ОСОБА_3,
1926 року народження, хоча належала його
тітці - ОСОБА_3, 1919 року народження.
Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 08.06.2012
року визнано недійсними свідоцтво про
право власності на спадщину за законом
від 19.03.2009 року та скасовані згадані
державні акти - серії ЯИ №581117 та №581118
від 20.04.2010 року. З метою оформлення
спадщини на право власності на
земельну частку (пай) він повторно
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину за законом після смерті
його тітки ОСОБА_3, 1919 р.н., котра померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, однак йому було
відмовлено, оскільки ЦКУ Української
РСР 1963 року не відносив до кола
спадкоємців будь-якої черги
племінників спадкодавця. Вказане є
перешкодою в оформленні спадщини, саме
тому він змушений в судовому порядку
визнавати право власності на спадщину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовну заяву підтримав в повному
обсязі, обґрунтував вищенаведеним,
просив її задовольнити.

Представник відповідача
територіальної громади с. Веренчанка
Заставнівського району Чернівецької
області в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву про визнання позову та
проханням розглянути справу у його
відсутності.

Представник третьої особи Борденюк В.І.
в судовому засіданні позовні вимоги
визнав повністю, проти їх задоволення
не заперечував.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, заслухавши доводи сторін,
суд приходить до висновку, що позов
доведений та обґрунтований, а отже
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_3, 1919 року народження, що
видно з свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 від11.01.1999 року (а.с. 15). Після її
смерті відкрилась спадщина до складу
якої входять житловий будинок з
господарськими спорудами і будівлями,
розташований по АДРЕСА_1 та земельна
частка (пай), площею 2,32 га із земель,
переданих у колективну власність
селянській спілці співвласників
«Буковина», згідно сертифікату на
право власності на земельну частку
(пай) серії ЧВ №0037370. Позивач є єдиним
спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3, що
видно із заповіту (а.с. 19), копій
свідоцтв (а.с. 11-14), довідок сільської
ради (а.с. 16, 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст. 1265 ЦК
України спадкоємцями за заповітом і за
законом можуть бути фізичні особи, які
є живими на час відкриття спадщини. У
п'яту чергу право на спадкування за
законом мають інші родичі спадкодавця
до шостого ступеня споріднення
включно.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на
час відкриття спадщини, для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженням. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини. Згідно ст.
549 того ж Кодексу, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

Спадщина, в частині житлового будинку
успадкована позивачем та на неї видано
свідоцтво про право власності,
спадщина в частині земельної частки
(паю) прийнята позивачем, оскільки він
від неї не відмовився, в шестимісячний
термін втупив в управління та
володіння спадковим майном, проживав
по місцю її відкриття, вказане майно
перейшло у його володіння і він
фактично прийняв спадщину, що видно з
довідок сільської ради (а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, може одержати свідоцтво про
право на спадщину. Спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Відповідно до ст. 125 ЗК Укаїни право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

З метою оформлення спадщини на згадану
земельну частку (пай) позивач звернувся
до нотаріальної контори, однак йому
було відмовлено у видачі свідоцтва на
право власності на вказане спадкове
майно, оскільки воно вже успадковане та
на нього видані державні акти про право
власності на землю серії ЯИ №581117 та
№581118 від 20.04.2010 року. Вказане
вбачається із заяви та витягу про
реєстрацію в спадковому реєстрі №31179759
від 26.07.2012 року (а.с. 31, 32). Причиною того є
те, що в с. Веренчанка проживали дві
особи з однаковим ім'ям - ОСОБА_3, проте
різного року народження і вказана
земельна частка (пай) помилково була
успадкована спадкоємцями ОСОБА_3, 1926
року народження, хоча належала тітці
позивача - ОСОБА_3, 1919 року народження,
що вбачається з довідок
Держземагенства (а.с. 25, 26), державних
актів на право власності на земельну
ділянку (а.с. 27, 28) та витягів з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки (а.с. 29, 30).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 08.06.2012
року, що набрало законної сили визнано
недійсними свідоцтво про право
власності на спадщину за законом від
19.03.2009 року та скасовані згадані
державні акти - серії ЯИ №581117 та №581118
від 20.04.2010 року (а.с. 20).

З метою оформлення спадщини на право
власності на земельну частку (пай)
позивач повторно звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом після смерті його тітки
ОСОБА_3, 1919 р.н., котра померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, однак йому було
відмовлено, оскільки ЦКУ Української
РСР 1963 року не відносив до кола
спадкоємців будь-якої черги
племінників спадкодавця, що видно з
повідомлення Заставнівської державної
нотаріальної контори (а.с. 23).

Згідно ч. 5 прикінцевих та перехідних
положень ЦК України правила книги
шостої ЦК України застосовуються також
до спадщини, яка відкрилась, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим кодексом.

Таким чином, суд вважає, що позивач
ОСОБА_1 має право на спадщину в частині
права на земельну частку пай площею 2,32
га із земель, переданих у колективну
власність ССС «Буковина», згідно
сертифікату про право на земельну
частку (пай) ЧВ №0037370, її прийняв, а отже
за ним слід визнати право власності на
неї.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 548 ЦК УРСР, ст.ст. 1222, 1225, 1265, 1296, 1297 ЦК
України, ст. 125 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 61,
174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1
спадщини, що відкрилась після смерті
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, 1959 року народження,
мешканцем с. Веренчанка
Заставнівського району Чернівецької
області право на земельну частку (пай),
що складається із двох земельних
ділянок, площею 2,0231 га, кадастровий
номер :02:003:0023 та площею 0,3431 га,
кадастровий номер :01:004:0127, цільове
призначення якої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
нормативна грошова оцінка якої
становить 76943,20 грн., що розташована за
межами населеного пункту с. Веренчанка
Заставнівського району Чернівецької
області та належало ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі сертифікату
серії ЧВ №0037370, виданого в 1996 році та
зареєстрованого в Книзі реєстрації
актів на право на земельну частку (пай)
під №5468 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя