Справа № 199/5356/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська в складі:

судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя шляхом визнання
права власності на 1/2 частину грошових
вкладів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вказаним
позовом до відповідачів, зазначивши що
31 липня 1971 року вона зареєструвала шлюб
з ОСОБА_4. В 1998 році між подружжям було
здійснено поділ майна. 08 лютого 2000 року
шлюб між ними було розірвано. Як
зазначає позивач, під час перебування з
чоловіком у шлюбі вона не знала про
наявність у нього грошових коштів на
рахунках банківських установ.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4. Спадкоємцями
першої черги після його смерті є
відповідачі по справі. Згідно від
отриманих від ОСОБА_3 відповідей
банківських установ на час смерті у
ОСОБА_4 знаходилися наступні грошові
кошти: в ТВБВ І типу № 10003/0427 філії
Дніпропетровського обласного
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України»: компенсаційний рахунок
НОМЕР_1 з залишком 1943 грн.55 коп;
компенсаційний рахунок НОМЕР_2 з
залишком 5387 грн. 55коп. Всього на
загальну суму 7331,10 грн., від якої 1/2
частина, на яку вона просить визнати
право власності, оскільки вказані
рахунки були відкриті під час
перебування позивача з померлим у
шлюбі, складає 3665,55 грн. Про своє
порушене право вона дізналася в травні
2012 році з відповідей відділень
Державного ощадного банку України
наданих їй її сином ОСОБА_3 , тому
вважає, що строк звернення до суду нею
дійсно пропущено з поважних причин. У
звязку з вищевказаним просить суд,
визнати поважними причини пропуску нею
строку позовної давності.

У судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити в
повному обсязі, надав пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позовних вимоги
визнав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти
позовних вимог заперечувала, оскільки
вважала, що позивачем пропущено строк
позовної давності.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши докази в їх
сукупності, суд вважає, що заявлені
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 липня 1971 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який було
розірвано 08 лютого 2000 року. Подружжям в
добровільному порядку був здійснений
розподіл спільного майна подружжя в 1998
році, про що свідчить свідоцтво про
право власності від 02.09.1998 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями
першої черги, які прийняли спадщину в
установленому законом порядку є
відповідачі по справі. Дані обставини
підтверджуються відомостями спадкової
справи.

Відповідно до відповіді територіально
відокремленого безбалансового
відділення І типу № 10003/0422
філії-Дніпропетровське обласне
управління АТ «Ощадбанк», станом на
08.02.2000 року в ТВБВ № 10003/0445 на ім'я
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, були відкриті
наступні рахунки:

- компенсаційний рахунок НОМЕР_3 з
залишком 5387 грн.55 коп.;

- рахунок НОМЕР_4 з залишком 3,54 грн.;

- компенсаційний рахунок НОМЕР_5 з
залишком 1943,55 грн.;

- рахунок НОМЕР_6 з залишком 0,13 грн.

Згідно ст. 22 КпШС України (яка діяла на
час виникнення спірних правовідносин),
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 29 КпШС України, якщо
між подружжям не досягнуто згоди про
спосіб поділу спільного майна, то за
позовом подружжя або одного з них суд
може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя, з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми. При цьому
суд також бере до уваги інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси
одного з подружжя, що заслуговують на
увагу. Поділ спільного майна подружжя
може бути проведений як під час
перебування в шлюбі, так і після
розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ
майна, яке є спільною сумісною
власністю розведеного подружжя,
встановлюється трирічний строк
позовної давності.

У тих випадках, коли для окремих вимог
встановлено строк позовної давності,
він обчислюється, якщо інше не
встановлено законом, з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права - ст. 11 КпШС
України.

В даному випадку строк позовної
давності почав спливати з дати
розірвання шлюбу, а саме з 08 лютого 2000
року, оскільки саме з того часу позивач
могла дізнатися про порушення свого
права. Належних доказів, відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України, поважності
пропуску строку позовної давності
позивачем суду не надано.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не
підлягають задоволенню у зв'язку з
пропуском останньою строку позовної
давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, беручи
до уваги результат розгляду справи, суд
вважає, що судові витрати у вигляді
судового збору, понесені позивачем
необхідно віднести за її рахунок.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 15, 212-218 ЦПК
України, ст.ст. 22,29 КпШС України, суд-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя шляхом
визнання права власності на 1/2 частину
грошових вкладів,- відмовити.

Судові витрати у вигляді судового
збору, понесені позивачем ОСОБА_1,
віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подачі в
десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.

Суддя
Руденко В.В.