Номер провадження 2/754/265/14
Справа №754/2316/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24.10.2014 року Деснянський районний
суд м.Києва в складі:

головуючого - судді
Зотько Т.А.,

при секретарях -
Самойловій М.М., Малинці А.Ю.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Києві цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про усунення від права на спадкування, -

- за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
усунення від права на спадкування
після померлої ОСОБА_4, посилаючись на
те, що померла тяжко хворіла, мала
інвалідність та перебувала у
безпорадному стані, відповідач
ухилилась від надання померлій
допомоги, при цьому на думку позивача,
систематично споювала тяжко хвору
померлу ОСОБА_4 з метою у майбутньому
отримати у спадок належну на праві
власності померлій квартиру.
Враховуючи, що спадкоємці першої та
другої черги відсутні, а відповідач
звернулась до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, за таких обставин,
позивач дійшла висновку про порушення
її законних прав та інтересів з боку
відповідача та змушена звертатись до
суду з вказаним позовом.

В ході розгляду справи
відповідачем ОСОБА_2 та її
представником - ОСОБА_5 було подано до
суду зустрічну позовною заявою про
усунення ОСОБА_1 від права на
спадкування після померлої ОСОБА_4.
Свої зустрічні вимоги відповідач
ОСОБА_2 мотивує тим, що померла тяжко
хворіла, мала інвалідність та за своїм
станом здоров'я потребувала сторонньої
допомоги, однак незважаючи на це,
ОСОБА_1 покинула її в лікарні та
ухилилась від надання померлій даної
допомоги.

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_6 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі,
посилаючись на обставини, що викладені
у позовній заяві. Проти заявлених
відповідачем зустрічних позовних
вимог заперечував та просив суд
відмовити у його задоволенні через
його необґрунтованість та
безпідставність.

Відповідач ОСОБА_2 та її
представник - ОСОБА_5 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнали у
повному обсязі, свої зустрічні вимоги
підтримали та просили суд про їх
задоволення.

Третя особа - Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу - ОСОБА_3 у судове засідання не
з'явилася, надіслала на адресу суду
заяву в якій просила проводити розгляд
справи у її відсутності (а.с.138 т.2).

За таких обставин, суд вважав за
можливе проводити розгляд справи у
відсутності 3-особи: Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу - ОСОБА_3

Заслухавши пояснення представників
сторін, відповідача ОСОБА_2, показання
допитаних в судовому засіданні в
якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13,
всебічно проаналізувавши обставини
справи в їх сукупності, оцінивши за
своїм внутрішнім переконанням зібрані
по справі письмові докази, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_14 не є доведеними та не
підлягають задоволенню судом,
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 також
не є обґрунтованими та не підлягають
задоволенню судом, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла ОСОБА_4 у віці 38 років, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1, виданим 19.12.2011 року
Відділом реєстрації смерті у м.Києві
(а.с.7 т.1), причина смерті -
дрібновузловий цироз печінки (а.с.8 т.1).

Відповідно до ст.1223 Цивільного кодексу
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі не
охоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього кодексу.

Згідно зі ч.1 ст.1263 ЦК України, у третю
чергу право на спадкування за законом
мають рідні дядько та тітка
спадкодавця.

Відповідно до вимог ч.4 ст.1266 ЦК України
двоюрідні брати та сестри спадкодавця
спадкують ту частку спадщини, яка
належала б за законом їхнім матері,
батькові (тітці, дядькові спадкодавця),
якби вони були живими на час відкриття
спадщини.

Як вбачається з резолютивної частини
рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 25.03.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне
управління юстиції в м.Києві, приватний
нотаріус КМНО -ОСОБА_3 про визнання
права на спадщину в порядку
спадкування за законом - третя черга
спадкування за правом представлення -
задоволено, визнано за ОСОБА_1 право на
спадщину після померлої ОСОБА_4 в
порядку спадкування за законом - третя
черга спадкування за правом
представлення, як двоюрідної сестри
померлої ОСОБА_4, якій батько ОСОБА_1 -
ОСОБА_15, доводився дядьком (а.с.73 т.1).

Відповідно до наданих третьою особою
матеріалів зі спадкової справи,
вбачається, що тітка померлої - ОСОБА_2
та двоюрідна сестра спадкодавця -
ОСОБА_1 звернулись до Приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу - ОСОБА_3 з
відповідними заявами про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.178,179
т.1).

Частиною 5 статті 1224 ЦК України
передбачено, що за рішенням суду особа
може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялась від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30.05.2008 року "Про судову
практику у справах про спадкування"
роз'яснено, що безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Представник позивача - ОСОБА_6
пояснив, що безпорадний стан у померлої
ОСОБА_4 був через її стан здоров'я, що
погіршився після смерті її матері
ОСОБА_16, в результаті чого спадкодавець
перестала ходити та проходила
стаціонарне лікування, та в подальшому
була визнана інвалідом І-групи з 18.03.2008
року, хоча до цього суттєвих розладів
здоров'я у останньої не спостерігалось.
Також, стверджував, що ОСОБА_4 в періоди
2007-2008 рік та 2010-2011 року перебувала в
безпорадному стані як за фізичним
(інвалідність) та і за психологічним
критеріями (перебувала в емоційному й
уразливому стані, нехтувала медичними
обмеженнями, не виявляла прагнення до
самозбереження та адаптації до
виниклих життєвих умов, тощо).

Згідно з матеріалами справи,
померла ОСОБА_4 працювала на посаді
директора ТОВ "Українські
медіа-інвестиції", з вересня 2007 року
вона перестала з'являтись на роботі,
усі завдання давала по телефону, за
допомогою Інтернет-меседжерів,
дистанційно управляла рахунками
підприємства за допомогою системи
банк-клієнт (а.с.66 т.1, 35-37 т.2).

Крім того, ОСОБА_4 перебувала на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Оболонському районі м.Києва
та отримувала пенсію по інвалідності з
18.03.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.195-196
т.1).

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх
позовних вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Сторонам роз'яснювалось, що відповідно
до вимог ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач,
відповідач, третя особа для
підтвердження своїх вимог та
заперечень, зобов'язані надати суду всі
наявні докази, або повідомити про них
суд до або під час попереднього
судового засідання.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до Акту №233 огляду
Подільської міжрайонної МСЕК м.Києва
від 03.09.2010 року померлій ОСОБА_4 був
виставлений діагноз: "Полінейропатія
складного поєднаного генезу
(діабетична, токсична, В12-дефіцитна) у
вигляді тетрапарезу, помірно
втраженого в руках, грубо вираженого у
ногах. Епілептиформний синдром на фоні
дисциркулярної енцефалопатії.
Ожиріння ІІІ ст. Змішаний зоб ІІ ст.,
еутероїдна форма", встановлена І Б гр.
інвалідності строком до 14.09.2012 року.

Як встановлено в ході розгляду справи
судом, з вересня 2007 року по 2009 рік
позивач ОСОБА_1 проживала разом з
померлою ОСОБА_4, відвезла її на
лікування до ТОВ "Фірма Медіком", де
остання пройшла курс лікування та
реабілітації, стала почувати себе
значно краще.

Зазначені обставини підтверджуються
також копією договору про надання
медичних послуг від 06.11.2007 року,
укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ "Фірма
Медіком" та актом виконаних робіт
(а.с.10-12, 13-14 т.1).

Крім того, в період перебування ОСОБА_4
на лікуванні в Київській міській
клінічній лікарні №8 в період з 12.12.2011
року по день смерті, позивач ОСОБА_1
навідувала померлу, передала їй кошти
на лікування, інтересувалась у лікарів
її станом здоров'я та пересвідчившись,
що стан стабільний, за сімейних
обставин вимушена була виїхати до
м.Черкаси.

Як вбачається з Акту посмертної
судової комісійної комплексної
психолого-психіатричної експертизи
№1052 від 25.12.2013 року, ОСОБА_4 у період 2010 -
14.12.2011 р. виявляла ознаки психічного
розладу - органічного ураження
головного мозку поєднаного
(судинно-дисметаболічного) генезу з
церебрастенічним синдромом (згідно з
МКХ-10, шифр F06.6). Ступінь наявних у
підекспертної в зазначений період
порушень психіки не носив вираженого
характеру, не позбавляв її здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, а також істотно не
обмежував цю здатність. У ОСОБА_4 в
період протягом 14-15.12.2011 року, а також
17.12.2011 року на фоні органічного
ураження головного мозку поєднаного
(судинно-дисметаболічного) генезу з
церебрастенічним синдромом
спостерігався тимчасовий розлад
психічної діяльності - синдром
порушеної свідомості, соматогенно
обумовлений, миготливого перебігу
(згідно з МКХ-10, шифр R41.0/F06.6). Наявні в
підекспертної у вищезазначений період
порушення психіки були такими, що
позбавляли підекспертну здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
можливості керувати ними. ОСОБА_4 не
виявляла таких
індивідуально-психологічних
особливостей , які виражені значно та
могли суттєво впливати на її загальну
поведінку та домінуючі мотиви життя.
Питання, стосовно характеру дій та
поведінки ОСОБА_4 є
некоректним,незрозумілим і експертно
некоректним, що виключає можливість
надання конкретної експертної
відповіді. З урахуванням виявлених
індивідуально-психологічних
особливостей, мотиваційних чинників,
емоційного стану, ОСОБА_4 була здатна
розуміти значення своїх поточних дій,
усвідомлювала перспективи своєї
загальної діяльності, могла регулювати
свою поведінку у відповідності із
зовнішніми обставинами, дотримуватися
власних інтересів, у тому числі чинити
психологічний опір зовнішньому впливу,
який би суперечив її власним інтересам
(а.с.38-50 т.2).

Відповідно до висновку експерта №8-7п
від 13.08.2014 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у період
часу 2010-2011 років мала свої, властиві
лише їй індивідуально-психологічні
особливості. Як повноцінна, доросла,
морально зріла і устояна особистість
ОСОБА_4 мала свої, притаманні лише їй
мотиваційні чинники відповідно її
власної системи цінностей і
світогляду. Природним чином ці
індивідуально-психологічні
особливості і мотиваційні чинники
могли суттєво вплинути на характер її
дій. Зокрема, вони могли спонукати
ОСОБА_4 до вибору як конструктивної,
налаштованої на боротьбу з життєвими
негараздами буттєвої стратегії, так і
деструктивної, такої, що викликала
фрустраційний стан з утратою віри в
перемогу над життєвими негараздами.
Також, на характер її дій могли мати
суттєвий вплив такі чинники як
довготривалі хронічні хвороби, смерть
близької людини - матері, імовірні
факти зловживання алкоголем на фоні
прогресуючих хронічних захворювань,
інвалідність 1-ї групи у відносно
молодому віці. Установити прямий
зв'язок між характером поведінки
ОСОБА_4 та таким чинником як
«алкоголізм» не представляється
можливим у зв'язку з тим, що факт
наявності у ОСОБА_4 алкоголізму як
захворювання за матеріалами справи не
встановлений. У зв'язку з тим, що за
матеріалами справи навколо ОСОБА_4
майже завжди були люди з близького
оточення (родичі третьої черги,
співмешканець, сусіди, колеги тощо)
зв'язок між «одинокістю» та характером
дій ОСОБА_4, що міг призвести до
негативних наслідків, виявляється
сумнівним. У зв'язку з відсутністю в
матеріалах, наданих для дослідження,
інформації про поведінку, зміну образу
життя ОСОБА_4 та інші обставини,
пов'язані зі смертю брата ОСОБА_4,
встановлення зв'язку обставин смерті
брата ОСОБА_4 та її
індивідуально-психологічних
особливостей, мотиваційних чинників не
представляється можливим. Таким чином,
за загальною сукупністю у переважній
більшості указані
індивідуально-психологічні
особливості та мотиваційні чинники
ОСОБА_4 перебувають у прямому зв'язку з
викладеними у матеріалах цивільного
провадження обставинами справи, а
також могли суттєво вплинути на її
поведінку та дії. У період 2010-2011 років
тяжких психічних розладів у ОСОБА_4 за
матеріалами справи встановлено не
було. Наявні у ОСОБА_4 ознаки психічного
розладу у вигляді органічного ураження
головного мозку поєднаного
(судинно-дисметаболічного) ґенезу з
церебрастенічним синдромом (згідно
МКХ-10, шифр F06.6), її емоційний стан,
індивідуально-психологічні
властивості, мотиваційні чинники,
умови її мікро соціального середовища,
зокрема інвалідність та пов'язана з цим
певна залежність у побуті від
сторонньої допомоги у зв'язку з
інвалідністю тощо не перешкоджали
ОСОБА_4 в повній мірі усвідомлювати
реальний зміст та характер власних дій,
розуміти значення своїх вчинків та
повною мірою свідомо керувати ними.
Зокрема, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, могла в
повній мірі здійснювати опір
пропозиціям третіх осіб вжити
алкогольні напої. Ситуація смерті
матері була психотравмувальною для
ОСОБА_4 (ступінь розвитку психотравми
за наявними даними визначити
неможливо) Розвинута неліквідована
психотравма як наслідок
психотравмуючих подій (смерть матері),
а також її пролонговані наслідки могли
спонукати ОСОБА_4 до усвідомленого
нехтування заходами підтримання
власного здоров'я у належному стані.
Установити факт та ступінь розвитку
психотравмувальної ситуації для
ОСОБА_4, пов'язаної зі смертю брата, а
також можливість спонукання цієї
психотравмувальної ситуації до
нехтування ОСОБА_4 заходами
підтримання власного здоров'я, не
представляється можливим у зв'язку з
відсутністю в матеріалах, наданих для
дослідження, інформації про поведінку,
зміну образу життя ОСОБА_4 та інші
обставини, пов'язані зі смертю її брата.
Установити причинний зв'язок між
емоційним станом, індивідуальними
психологічними властивостями та
умовами мікросоціального середовища
ОСОБА_4 (залежність та потреба у
сторонній допомозі у зв'язку з
інвалідністю, емоційне потрясіння
після смерті брата й матері чи інше) та
її бажання вживати спиртні напої
особисто або наданням нею згоди третім
особам на пропозиції спільно вжити
спиртні напої, що згідно медичних
рекомендацій було підекспертній
(ОСОБА_4.) протипоказано, упродовж 2007-2008
та 2010-2011 років не представляється
можливим у зв'язку з відсутністю
об'єктивних даних щодо виражених змін
емоційного стану ОСОБА_4, а також
доведених фактів вживання ОСОБА_4
алкогольних напоїв або пропозицій
третіх осіб вжити такі напої упродовж
досліджуваного періоду. Враховуючи
психотравмувальний характер життєвих
ситуацій ОСОБА_4, сформованих її
життєвими обставинами (встановлена
інвалідність, соматичні хвороби,
емоційне потрясіння після смерті
матері та інше), упродовж 2007-2008 та 2010-2011
років ОСОБА_4 могла перебувати в
емоційному й уразливому стані, який міг
спонукати її до самостійного вживання
спиртних напоїв або погоджуватися на
пропозиції третіх осіб спільно вживати
спиртні напої. За умов наявності такий
стан міг суттєво вплинути на прийняття
ОСОБА_4 рішення про нехтування
медичними обмеженнями, щодо вживання
спиртних напоїв та ще більшому
ускладненню стану її здоров'я
внаслідок вживання спиртних напоїв.

Отже, суд приходить до висновку, що
відповідачем ОСОБА_2 не надано
достатньо доказів, які б свідчили про
те, що позивач ОСОБА_1 ухилялась від
надання допомоги померлій ОСОБА_4, яка
через тяжкі хвороби була у
безпорадному стані, а відтак відмовляє
ОСОБА_2 у задоволенні зустрічних
позовних вимог у повному обсязі.

Суд не приймає як доказ в обґрунтування
заявлених вимог позивача ОСОБА_1
показання допитаних в судовому
засіданні в якості свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з тих
підстав, що зазначені особи особисто
не були присутніми при спонуканні
відповідача ОСОБА_2 померлої ОСОБА_4 до
вживання алкогольних напоїв, надали
суду суперечливі свідчення та
висловили свої міркування щодо
відносин між сторонами по справі та
померлою ОСОБА_4, повідомили суду
інформацію щодо вживання померлою
алкогольних напоїв, яка їм відома зі
слів інших осіб, в тому числі зі слів
позивача по справі - ОСОБА_1, яка є
заінтересованою особою у кінцевому
розгляді даної справи, а крім того
деякі зі свідків особисто приймали
участь у спільних зі сторонами по
справі та померлою ОСОБА_4 святкуваннях
де даними особами спільно вживались
алкогольні напої, що суд розцінює як
особисті припущення вищезазначених
свідків щодо спонукання відповідача
ОСОБА_2 померлої ОСОБА_4 до вживання
алкогольних напоїв.

Крім того, вказані свідчення
спростовуються також наданими в
судовому засіданні показами
допитаного в якості свідка ОСОБА_10,
який показав суду, що він з 2009 року і до
дати смерті ОСОБА_4, проживав з
останньою в одній квартирі, по мірі
можливості надавав їй допомогу за
існуючою між ними домовленістю, та який
повідомив суду, що сторони по справі
періодично навідували померлу, при
цьому померлою ОСОБА_4 вживались
алкогольні напої як самостійно так і з
іншими особами, оскільки вона була
дуже гостинною і завжди мала запас
алкогольних напоїв, які придбавала
самостійно через інтернет мережу з
доставкою додому. Свідок ОСОБА_10
показав, що померла ОСОБА_4, крім того,
вживала алкогольні напої, щоб
притупити біль у ногах.

Разом з тим, суд не приймає, як доказ в
обґрунтування заявлених позивачем
ОСОБА_1 вимог, твердження в судовому
засіданні представника позивача -
ОСОБА_6, що згідно повідомлення
чергового лікаря, під час перебування
ОСОБА_4 у лікарні, їй було надано кимось
з відвідувачів чоловічої статі
алкоголь, що спричинило тяжкий приступ,
а оскільки в той день до померлої
навідувалась її тітка - відповідач
ОСОБА_2 з членами своєї родини (донька
та зять), то відповідно саме вони могли
надати алкоголь померлій, оскільки
даний факт не знайшов свого
обґрунтування та підтвердження
відповідними доказами та є особистим
припущенням позивача та її
представника.

Дослідивши надані докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 не надано суду належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
те, що позивач ОСОБА_1 ухилялась від
надання допомоги померлій ОСОБА_4, яка
через тяжкі хвороби була у
безпорадному стані, а відповідач
ОСОБА_2 спонукала померлу ОСОБА_4 до
вживання алкогольних напоїв та
систематично вчиняла дії, що
погіршували стан Померлої ОСОБА_4, а
відтак приходить до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_14 та зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 31, 59, 60, 61, 133, 143, 212
- 215 ЦПК України, ст.ст.172, 202 СК України,
ст.ст.1216-1218, 1224, 1261 ЦК України, п.6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "про судову практику у справах
про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, третя особа:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про усунення від права на спадкування -
відмовити.

ОСОБА_2 в зустрічному позові до
ОСОБА_1, третя особа: Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про усунення від права на
спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
Деснянський районний суд м.Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя Деснянського

районного суду м. Києва
Т.А.Зотько