Машівський районний суд Полтавської
Справа № 540/906/14-ц
Номер провадження 2/540/224/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року. Машівський
районний суд Полтавської області в
складі:

головуючого-судді

Кравець С.В.

за участю:
секретарів
Жигилій І.Ф.,
Кольвашенко А.В.

позивачів

ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника
позивачів                     ОСОБА_3

представника
відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Машівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
фізичної особи – підприємця ОСОБА_5 про
розірвання договору оренди землі та
стягнення орендної плати, -

на підставі ч.3 ст. 209 ЦПК України в
судовому засіданні 05 листопада 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини Рішення, -

в с т а н о в и в :

у липні 2014 року позивачі звернулися до
суду з зазначеним позовом та наступним
уточненням позовних вимог, посилаючись
на те, що вони є власниками земельних
ділянок площею 4, 28; 4, 10 та 3, 88 га на
території с. Миронівка Кошманівської
сільської ради Машівського району.
05.10.2007 між ними та відповідачем
укладено договори оренди належних їм
земельних ділянок терміном на 5 років.
За умовами договорів орендна плата
вноситься в розмірі 1,5 % - 662, 89 грн з
урахування індексу інфляції, в період з
01.09. по 31.12. 15 серпня 2011 року укладена
додаткова угода строком на 15 років за
умовами якої нормативна грошова оцінка
землі складає 55423, 57 грн, а орендна плата
вноситься у розмірі 8%, що складає 4433, 89
грн. Натомість з того часу грошова
оцінка земельної ділянки змінювалася і
станом на 01.01.2014 складає 97323, 79 грн. Крім
цього, за рішенням Машівського
районного суду від 25.09.2013 року договір
оренди землі між ОСОБА_2 та
відповідачем від 01.12.2010, який
зареєстрований 20.12.2010 визнано
недійсним та скасовано, але платіж за
користування земельними ділянками в
повному обсязі відповідач не виплатив.
Крім цього, відповідач продовжував
користуватися земельною ділянкою і
лише в лютому 2014 року він, позивач,
передав її в оренду іншій особі, а
відтак вважає, що відповідач повинен
заплатити також гроші за її
користування у 2011-2013 роках. Відповідач
порушує укладені договори, не виконує
обов’язків по виплаті орендної плати,
кожного року занижуючи її розмір, чим
не виконує п.п. 9-11 Договору та ст. ст. 15,
21, 24, 25, 32 Закону України «Про оренду
землі».

Так, за 2013 рік позивач -1 недоотримала
5033, 52 грн, а відтак відповідач повинен
заплатити пеню за 2013 рік в розмірі 1006, 70
грн. Позивачу-2 відповідач за 2011 рік
повинен доплатити - 5392, 80 грн., за 2012 рік
за дві земельні ділянки не доплатив 9120,
97 грн, за 2013 рік – 11253, 14 грн, а
відповідно пеню за 2013 рік в розмірі 2250,
60 грн, оскільки умисно знизив виплату
грошей ігноруючи нормативно-грошову
оцінку у 2011-2103 роках. Крім цього,
позивач безпідставно утримує з них
прибутковий та земельний податок. На
підставі викладеного, позивачі в
остаточній редакції позовних вимог
просять: достроково розірвати договори
оренди землі від 05.10.2007 та угоду від
15.08.2011 укладені між ними та
відповідачем; стягнути з відповідача
на користь ОСОБА_1 – 5033, 22 грн
недоплачених по договору оренди, пеню в
розмірі 1006, 70 грн, а всього – 6040, 22 грн.,
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_2 - 25766, 91 грн недоплачених по
договору оренди та пеню в розмірі 2250, 60
грн., а всього 28017, 53 грн.; зобов’язати
ФОП ОСОБА_5 звільнити до 01 жовтня 2014
року орендовані ним земельні ділянки,
що належать позивачам в розмірі 4, 28 та 4,
10 га; стягнути з ОСОБА_5 на їх користь
судові витрати та витрати на правову
допомогу в розмірі по 3750 грн, кожному.

Відповідач направив заперечення в
якому просить в задоволенні позову
відмовити повністю. В обґрунтування
своїх доводів зазначив, що у 2012 року
ОСОБА_1 ним виплачено орендну плату в
розмірі 3516, 75 грн., зокрема 3% - 391, 22 грн за
108 днів до державної реєстрації угоди
від 15.08.2011 та 8% решта днів, що становить
3125, 53 грн в т.ч. земельний податок – 107, 39
грн та податок з доходів фізичних осіб
– 906, 09 грн. У 2013 році їй нараховано –
4433, 89 грн в т.ч. земельний податок -107, 39
грн та податок з доходу фізичних осіб –
158, 09 грн. Аналогічним чином
нараховувалася орендна плата ОСОБА_2 та
у 2012 році він отримав – 5520 грн., у 2013 –
3665, 94 грн, а від перерахованого 21.12.2012
переказу в розмірі 6295, 30 грн він
відмовився. Крім цього, ними було
досягнуто згоди щодо внесення змін до
договору оренди та орендна плата
визначена виходячи з грошової оцінки –
55423, 57 грн та розміру орендної плати –
4433, 89 грн і не передбачено її
індексації. За змістом законодавства
проведення індексації грошової оцінки
землі є підставою для перегляду
розміру орендної плати, а не для
автоматичної зміни умов договору.
Таким чином, позивачі не наводять
жодного істотного порушення ним умов
договору, що тягне за собою їх
розірвання.

В судовому засіданні позивачі та їх
представник наполягають на
задоволенні позову з підстав
викладених у позовній заяві та
уточнили позовну вимогу в частині
повернення земельних ділянок в термін
до 01 січня 2015 року. Представник
відповідача заперечує проти позову за
безпідставністю та просить у
задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши надані докази, прийшов до
наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки площею 4, 28
га, а ОСОБА_2 є власником земельних
ділянок площею 4, 10 та 3, 88 га,
розташованих на території
Кошманівської сільської ради, що
підтверджується копіями державних
актів (а.с.17, 24, 25).

05.10.2007 між приватний підприємцем ОСОБА_5
та позивачами укладені договори оренди
належних їм земельних ділянок площею
4,28 та 4, 10 га, відповідно (а.с.10-13, 27-30)
терміном на 5 років, які зареєстровані
31.01.2007. В наступному сторони 15.08.2011
уклали додаткову угоду за яким
визначили нормативну грошову оцінку
земельної ділянки, продовжили строк
дії договору на 15 років та погодили
розмір орендної плати 8%, що складає 4433,
89 грн (а.с. 14-16, 31-32).

Крім цього між відповідачем та
позивачем-2, 01.12.2010 був укладений
договір оренди належної останньому
земельної ділянки площею 3, 88 га (а.с.
19-26), який за рішенням Машівського
районного суду від 25.09.2013 визнано
недійсним (а.с. 117-123).

Щодо доводів позивача ОСОБА_2 стосовно
стягнення з відповідача орендної плати
за договором оренди, який визнаний
рішенням суду від 25.09.2013 недійсним, суд
зазначає, що в даній частині ним не
вірно обрано спосіб захисту з огляду на
те, що за змістом ч.1 ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов’язані з його недійсністю.

І хоча в судовому засіданні
представник відповідача підтвердила,
що з часу розгляду справи в суді з
грудня 2012 по вересень 2013 року
відповідач використовував земельний
пай ОСОБА_2, натомість оскільки договір
є недійсним визначений ним розмір
орендної плати, як плата за землю, не
може бути застосований.

У свою чергу, позивач-2 не посилається
як на підставу позову застосування
наслідків недійсності вказаного
правочину, а навпаки виходить з факту
існування цього договору за яким не
вірно нараховувалася орендна плата.

З огляду на визнання вказаного
правочину недійсним, а тому посилання
позивача на його умови як на підставу
стягнення орендної плати є
безпідставними та суперечать вимогам
закону, а застосування наслідків
недійсності вказаного правочину
всупереч ст. 11 ЦПК України ним не
заявлено.

Щодо вимог позивачів про розірвання
договору оренди суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про
оренду землі», договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Пунктом 38 Договору оренди землі
укладеного між сторонами передбачено,
що його дія шляхом розірвання
припиняється за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін унаслідок
невиконання іншою обов’язків,
передбачених договором, та внаслідок
випадкового знищення, пошкодження
орендованої земельної ділянки яке
істотно перешкоджає її використанню, а
також з інших підстав, визначених
законом.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України
«Про оренду землі», на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Як на підставу розірвання договору
оренди між ними та відповідачем
позивачі посилаються на неналежну
сплату орендної плати, що визначено ст.
24 Закону «Про оренду землі».

Пунктом 4 ч.1 ст. 24 цього Закону
передбачено, що орендодавець має право
вимагати від орендаря своєчасного
внесення орендної плати.

Натомість відповідно до п. «д» ч.1 ст. 141
Земельного кодексу України (далі ЗК
України), підставами припинення права
користування земельною ділянкою є
систематична несплата орендної плати.

За таких обставин, не може бути
підставою розірвання договору оренди
землі факт несвоєчасного та не в
повному розмірі внесення орендної
плати, оскільки такою підставою може
бути лише її систематична несплата в
повному обсязі, яка повинна мати місце 2
і більше разів.

Натомість з матеріалів справи
вбачається, що відповідачем дотримані
вказані вимоги договору та закону, він
систематично сплачував позивачам
орендну плату, яка вважав відповідає
умовам договору, а тому суд приходить
до висновку, що в задоволенні позову в
частині розірвання договорів оренди та
повернення земельних ділянок
позивачам в термін до 01 січня 2015 року з
підстав несплати орендної плати слід
відмовити за безпідставністю.

Вказаний висновок ґрунтується на
правовій позиції, викладені в
постанові Верховного Суду України від
12.12.2012р. у справі № 6-146цс12.

Даючи оцінку вимогам позивачів про
стягнення з відповідача недоплаченої
їм орендної плати за 2011-2013 роки, суд
вважає слід зазначити наступне.

Так за умовами договору між ОСОБА_1 та
відповідачем від 05.10.2007, нормативна
грошова оцінка земельної ділянки
становила 44192, 95 грн (п.5), а орендна плата
за користування її земельною ділянкою
(п.9) становила 1,5% та складала 662, 89 грн,
вносилася в т.ч. в натуральній формі –
500 грн. з 01.09 по 31.12 та у відробітковій –
162, 89 грн з 01.04. по 01.12 (а.с. 10-12).

В наступному 15.08.2011 сторони уклали
додаткову угоду, права та обов’язки за
якою набули після її державної
реєстрації 18.04.2012, тобто юридичної сили
(правова позиція ВСУ у справі від 19.02.2014
№ 6-162цс13), за умовами якої нормативна
грошова оцінка землі становить 55423, 57
грн, орендна плата вноситься в розмірі
8% та складає 4433, 89 грн (а.с.14).

Позивачі вважають, що орендна плата
відповідачем з 2011 року повинна була
сплачувалися з урахуванням
проіндексованої нормативної грошової
оцінки землі, яка у 2011 році складала –
55423, 57 грн, у 2012-2014 роках – 97323, 79 грн, що
вбачається з повідомлення відділу
Держземагенства у Машівському району
№ 1303 від 20.06.2014 (а.с.38). У цьому ж
повідомленні зазначено, що підставою
нарахування розміру орендної плати є
договір оренди, що визначено п. 288.5 ст. 288
ПКУ.

З цих підстав позивачі вважають, що
договір підлягає розірванню, з огляду
на ст. 15 Закону України «Про оренду
землі», щодо недотримання істотних
умов.

З матеріалів справи вбачається, що
договори між сторонами були розроблені
та укладені відповідно до Типового
договору оренди землі, затвердженого
Постановою КМУ від 03.03.2004 № 220.

Як видно з п. 10 Типового договору ним
передбачено, що обчислення розміру
орендної плати за земельні ділянки
приватної власності здійснюється з
урахуванням (без урахування)
індексації.

В оспорюваних договорах, зокрема у
пункті 10 сторони погодили, що
обчислення розміру орендної плати
здійснюється з урахуванням індексів
інфляції, при цьому виплата орендної
плати з урахуванням індексації
сторонами не погоджувалася.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов’язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов’язання.

За таких обставин, враховуючи те, що
змістом договорів не було передбачено
обов’язку проведення індексації
земельних ділянок, орендна плати була
обумовлена конкретно визначеним
розміром, а тому на відповідача не може
бути покладено відповідальності за
невиконання зобов’язання, яке не
встановлено договором, а відтак з цих
підстав не підлягають задоволенню
вимоги про розірвання договорів оренди
землі.

За таких обставин, при визначенні
розміру заборгованості у відповідача
перед позивачами по орендній платі за
конкретні роки, суд виходить з її
розміру вказаного у п. 9 Договорів.

Так, як зазначила позивач ОСОБА_1 за 2013
рік вона недоотримала – 5033, 52 грн та
пеню в розмірі 1006, 70 грн.

З наданих відповідачем накладних
вбачається, що у 2013 року для ОСОБА_1 ним
виконано посів та обмолот на суму 1053, 90
грн. (а.с. 80), а також в т.ч. вирахувано
земельний податок 107, 39 грн. (а.с.89),
податок з доходу 158, 09 грн. (а.с. 112).

За таких обставин, враховуючи те, що
розмір орендної плати за 2013 рік складав
4433, 89 грн, а відповідачем виплачено лише
1053, 90 грн, а тому суд приходить до
висновку, що він повинен виплатити
позивачу-1 її різницю, що складає 3379, 99
грн (4433, 89 – 1053, 90), а з огляду на цю
заборгованість відповідач повинен
також сплатити і пеню за затримку
розрахунку.

Позивачем розмір пені станом на 22.08.2014
визначено в розмірі 1006, 70 грн.,
детального розрахунку не наведено.

З п.14 Договору вбачається, у разі
невнесення орендної плати у строки,
визначені цим договором справляється
пеня в розмірі 0, 2% несплаченої суми за
кожен день прострочення.

Таким чином розрахунок буде таким: 3379,
99х0,2%/100=6, 76 грн. (за кожен день
прострочення)

Оскільки орендна плата вноситься до 31.12
кожного року (п.11 Договору), а тому право
на стягнення пені у позивача-1 за 2013 рік
виникло з 01.01.2014.

Таким чином, 6, 76 грн х 234 дні (на день
внесення уточнення до позову 22.08.2014) =
1581, 84 грн.

Натомість з урахуванням вимог ст. 11 ЦПК
України, позов цій частині підлягає
задоволенню в межах позовних вимог в
розмірі 1006, 70 грн.

Суд визнає безпідставними доводи
представника відповідача про виплату
позивачу-1 орендної плати наперед у 2012
році, оскільки цей факт жодними
документами не підтверджується,
спростовуються відомостями
податкового органу на підставі
уточнюючих розрахунків наданих ОСОБА_5
(а.с. 112). При цьому суд зазначає, що
виплата ним орендної плати у більшому
розмірі за певний рік не суперечить
умовам договору, і за відсутності
належних доказів не свідчить про її
переплату.

Виходячи з викладеного, обґрунтованими
та такими, що підлягають частковому
задоволенню є доводи позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості за 2013 рік в розмірі 3379, 99
грн та пені за несвоєчасно проведений
розрахунок – 1006, 70 грн, а всього 4386, 69
грн.

Даючи оцінку доводам позивача ОСОБА_2
про те, що за 2011 рік відповідач повинен
доплатити - 5392, 80 грн., за 2012 рік за дві
земельні ділянки - 9120, 97 грн, за 2013 рік –
11253, 14, а відповідно пеню за 2013 рік в
розмірі 2250, 60 грн., суд виходить з
наступного.

З наданих відповідачем накладних
вбачається, що у 2011 році в рахунок
орендної плати за землю ОСОБА_2
виконані роботи на суму 2973, 60 грн (а.с.132),
у 2012 року для ОСОБА_2 ним надано солому
та виконано тюкування на суму 5520 грн.
(а.с. 81), а також направлено грошовий
переказ на суму 6295, 30 грн від якого
позивач-2 відмовився (а.с.83), сплачено
земельного податку за землю площею 4, 10
га - 102, 87 грн, податку 828 грн (а.с.91, 112), за
2013 рік видано солому та виконано оранку
на суму 1297 грн (а.с.82), сплачено
земельного податку за землю площею 4, 10
га – 102, 87 га, за 3, 88 га – 97, 35 га (а.с. 89-90).

Разом з тим, за запитом суду податковим
органом, на підставі уточнюючих даних
наданих ОСОБА_5 21.08.2014, направлено
довідку (а.с. 112) про виплату позивачам
орендної плати, суми в яких
відрізняються від наданих
відповідачем доказів. Зокрема за 2011 рік
орендна плата показана у меншому
розмірі, за 2012 не показаний грошовий
переказ, за 2013 рік – вказана у більшому
розмірі.

Натомість, як видно з довідок про
доходи позивачів від 26.08.2014 (а.с. 113-114),
виданих податковим органом через 5 днів
після подання відповідачем
уточнюючого розрахунку, у них відсутня
інформація про їхні доходи в частині
отримання орендної плати за паї
протягом 2011-2013 років.

За таких обставин, враховуючи
суперечності в доказах наданих
відповідачем суду та податкову органу
(в розпорядження суду не надавалися
документи, на підставі яких робилися
уточнюючі розрахунки для податкової), а
тому суд визнає як належні та
допустимі докази, лише накладні надані
відповідачем суду про виплату ОСОБА_2
орендної плати, про отримання якої не
заперечував і сам позивач і кладе їх в
основу рішення. При цьому, враховуючи
надану вище правову оцінку щодо
стягнення орендної плати за пай площею
3, 88 га, договір оренди якого визнано
судом недійсним, суд зазначає, що
розрахунок не буде включати розмір
заборгованості за цей пай та
включатиме лише розрахунок за пай
площею 4, 10 га.

Крім цього, оскільки у наданих суду
документах відповідачем не
розмежовано в якому розмірі він платив
орендну плату за кожен пай, а тому суд в
перчу чергу буде враховувати повний
розмір оплати за земельну ділянку
площею 4, 10 га, оскільки договір на її
оренду був укладений першочергово.
Одночасно суд враховує пояснення
представника відповідача, що у 2013 році
орендна плата ОСОБА_2 була виплачена
лише за 1 пай, без урахування недійного
договору.

Згідно п. 9 Договору оренди, орендна
плата за пай площею 4, 10 га у 2011 році
складала 662, 89 грн, а протягом 2012-2013
років по 4433, 89 грн (а.с.27-31).

В той час суд враховує, що протягом
2011-2012 років відповідач повинен був
сплачувати оренду за земельну ділянку
також площею 3, 88 га (договір оренди якої
у вересні 2013 року був визнаний
недійсним), і протягом цих років до часу
визнання недійсним договору орендна
плата за ним складала 4433, 89 грн, щорічно
(а.с. 19-21).

За таких обставин, враховуючи те, що
розмір орендної плати за 2011 рік складав
662, 89 грн, відповідачем у цьому році
виконано робіт на суму 2973, 60 грн, а тому
суд приходить до висновку, що
заборгованість за вказаний рік
відсутня.

Разом з тим, оскільки протягом 2012-2013
років орендна плата складала по 4433, 89
грн, у 2012 році відповідачем виплачено
5520 грн та направлено 6295, 30 грн, а тому
заборгованість за цей рік також
відсутня.

В частині виплати орендної плати за 2013
рік, суд враховує, що у цьому році в
рахунок оренди позивачу-2 виконано
робіт на суму 1297 грн, а тому суд вважає,
що відповідач не належним чином
виконав умови договору щодо сплати
орендної плати за цей рік, а тому
повинен доплатити різницю в розмірі 3136,
89 грн (4433, 89-1297).

Доводи представника відповідача про
те, що у 2012 року позивачу-2 направлявся
грошовий переказ 6295, 30 грн з виплатою
орендної плати наперед суд визнає
безпідставними, оскільки в жодних
документах цих відомостей не
відображено в т.ч. податкового органу, і
як вже зазначалося судом не позбавляло
відповідача права виплатити орендну
плату за певний рік у більшому розмірі
ніж встановлено договором.

За таких обставин, відповідач
зобов’язаний також виплатити позивачу
пеню за затримку розрахунку за 2013 рік.

Позивачем розмір пені станом на 22.08.2014
визначено в розмірі 2250, 60 грн.,
детального розрахунку не наведено.

З п.14 Договору вбачається, у разі
невнесення орендної плати у строки,
визначені цим договором справляється
пеня в розмірі 0, 2% несплаченої суми за
кожен день прострочення.

Таким чином розрахунок буде таким: 3136, 89
х 0, 2%/100 = 6, 27 грн (за кожен день
прострочення).

Оскільки орендна плата вноситься до 31.12
кожного року, а тому право на стягнення
пені у позивача-2 за 2013 рік виникло з
01.01.2014.

Таким чином, 6, 27 грн х 234 дні (на день
внесення уточнення до позову 22.08.2014) =
1467, 18 грн, а відтак позов в цій частині
підлягає частковому задоволенню, а
загальна сума заборгованості складає
4604, 07 грн (3136, 89+1467, 18).

Щодо доводів позивачів, про
безпідставне утримання податку, суд
зазначає, що це питання може бути
вирішено сторонами шляхом внесення
змін до договору, натомість як
убачається з матеріалів справи
позивачі, хоча і отримували орендну
плату, але самостійно ні земельний
податок, ні податок з доходів фізичних
осіб не сплачували, а відтак їх права
відповідачем в цій частині порушені не
були.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд враховуючи те, що позов
задоволено частково, приходить до
висновку, що з урахуванням вимог ст. 88
ЦПК України з відповідача на користь
позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 177, 83 грн, а на
користь ОСОБА_2Г – 38, 98 грн.

Крім цього, представником позивачів –
адвокатом ОСОБА_3 надано квитанцію про
оплату позивачами правових послуг в
розмірі 7500 грн, які вони просили
стягнути при ухваленні рішення (а.с. 139,
140).

Так, з матеріалів справи вбачається, що
представник позивачів брав учать у 3-х
судових засіданнях всього 3 год. 35 хв., а
тому відповідно до ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
і адміністративних справах», розмір
компенсації повинен складати за 1
годину - 487, 20 грн., а всього 1744, 18 грн.
Крім цього, адвокатом витрачено 15 год.
на складання процесуальних документів
та підготовку до участі в справі, що
становить 7308 грн та з урахуванням
витрат на участь в судових засіданнях
складає більшу суму ніж сплачено
позивачами, а тому суд буде виходити зі
сплаченого ними розміру - 7500 грн.

При цьому, оскільки квитанція надана на
одну суму, суд виходить з того, що
позивачами сплачені однакові розміри
по 3750 грн, а тому з огляду на часткове
задоволення позову, на користь ОСОБА_1 з
відповідача слід стягнути витрати на
правову допомогу в розмірі 912, 50 грн, на
користь ОСОБА_2 – 200 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 13, 24, 32 Закону України «Про оренду
землі», п. «д» ч.1 ст. 141 Земельного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до фізичної особи
– підприємця ОСОБА_5 про розірвання
договору оренди землі та стягнення
орендної плати – задоволити частково.

Стягнути з фізичної особи – підприємця
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 недоплачену
за 2013 рік орендну плату та пеню в
розмірі 4386, 69 грн, судовий збір в
розмірі 177, 83 грн та витрати на правову
допомогу в розмірі 912, 50 грн, а всього 5477,
02 грн.

Стягнути з фізичної особи – підприємця
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 недоплачену
за 2013 рік орендну плату та пеню в
розмірі 4604, 07 грн, судовий збір в
розмірі 38, 98 грн та витрати на правову
допомогу в розмірі 200 грн, а всього 4843, 05
грн.

В іншій частині позовних вимог –
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Машівський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги, а
особою, яка не була присутньою під час
проголошення рішення в той же строк з
дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
у випадку його оскарження, після
ухвалення рішення судом апеляційної
інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та
підписано 06 листопада 2014 року

Суддя: