Справа № 372/2010/14-ц Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/5786/14 Доповідач у 2
інстанції Суханова Є.М.Категорія 29
УХВАЛА

Іменем України

22 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Данілова О. М., Мережко М.В.,

при секретарі: Химинець Н.М.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на заочне рішення Обухівського
районного суду Київської області від 16
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди. В
позовній заяві позивач вказав, що
Обухівським районним судом Київської
області розглянуто кримінальне
провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у
вчиненні кримінального правопорушення
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який
ІНФОРМАЦІЯ_2 року близько 02 години 00
хвилин, керуючи технічно справним
автомобілем ВАЗ-21013, реєстраційний
номер НОМЕР_1 скоїв дорожньо
транспортну пригоду, в результаті якої
син позивача, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
перебував на пасажирському місці в
вищезазначеному автомобілі, загинув.

Вироком Обухівського районного суду
Київської області від 13 грудня 2013 року
водія ОСОБА_4 визнано винним та
засуджено до трьох років позбавлення
волі. В процесі судового розгляду
кримінального провадження було
встановлено, що власником джерела
підвищеної небезпеки, а саме
автомобіля ВАЗ-21013, реєстраційний номер
НОМЕР_1, є ОСОБА_2, який без належної
правової підстави передав автомобіль
ОСОБА_4, що в подальшому призвело до
скоєння ним дорожньо-транспортної
пригоди.

Позивач по справі просить стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі
50000,00 грн., як з власника автомобіля та
вказує на те, що моральна шкода полягає
у душевних стражданнях, спричинених
йому смертю сина.

У судовому засіданні позивач та його
представник, підтримали позовні
вимоги, дали пояснення, аналогічні
викладеному у позовній заяві.
Наполягали на стягненні моральної
шкоди конкретно з відповідача ОСОБА_2
посилаючись на глибину моральних
страждань, які довелось позивачу
пережити через втрату рідного сина,
неможливість спілкуватися із-за
пригніченого стану психіки з
знайомими, друзями, зазначили що син
був надією і опорою на майбутнє
позивача та щодня він думає про
трагічну смерть своєї дитини і не може
з цим змиритись.

Відповідач, будучи належним чином
повідомленим про місце, день та час
розгляду справи в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, заяв, клопотань чи
заперечень до суду не подавав.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд
може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 16 липня 2014 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди -
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в розмірі 50000 (п'ятдесяд
тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати -
судовій збір в розмірі 500,00 грн. на
користь держави.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Судом першої інстанції було
встановлено наступні обставини та
застосовано законодавство, яке
регламентує правовідносини сторін.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідно до вироку
Обухівського районного суду Київської
області від 13 грудня 2013 року, який
залишений без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 13 лютого 2014 року, ОСОБА_4 визнаний
виним у вчиненні злочину, предбаченого
ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено
покарання у виді 3 років позбавлення
волі без позбавлення права керування
транспортними засобами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року, близько 02 години 00
хвилин, ОСОБА_4, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння та не маючи
посвідчення водія, керуючи технічно
справним автомобілем ВАЗ-21013,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
проїжджаючи відрізок дороги із
заокругленням в право, що поблизу с.
Семенівка, Обухівського району,
Київської області, був не уважний до
дорожніх обставин, не стежив за
дорожньою обстановкою, не обрав
безпечну швидкість для свого руху, у
наслідок чого втративши контроль над
керуванням свого автомобіля, виїхав на
ліве по напрямку свого руху узбіччя, а в
подальшому допустив з'їзд в кювет, де
сталося перекидання автомобіля, чим
порушив п.п. 2.1. а), 2.3. б), 2.9. а), 12.1. Правил
дорожнього руху України.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної
пригоди, пасажир автомобіля ВАЗ-21013,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був сином
позивача по справі ОСОБА_3, помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_2, на час вчинення ДТП, являвся
володільцем транспортного засобу
автомобіля ВАЗ-21013, реєстраційний номер
НОМЕР_1 та передав право керування
автомобілем ОСОБА_4, який не мав
посвідчення водія відповідної
категорії, про що відповідачу було
достовірно відомо, тобто без
відповідної правової підстави, дані
обставини були встановлені Вироком
Обухівського районного суду Київської
області від 13 грудня 2013 року, який
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 13 лютого 2014 року залишено
без змін.

В силу положень ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

У відповідності зі ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Статтею 1168 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, яка
містить порядок відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом. Тому суд
вважає, що відповідач ОСОБА_2 повинен
нести відповідальність перед
позивачем за заподіяну останньому
моральну шкоду, враховуючи, що
відповідач на момент вчинення ДТП на
відповідній правовій підставі володів
транспортним засобом та передав право
керування автомобілем водію ОСОБА_4 без
відповідної правової підстави, від дій
якого загинув син позивача.

У відповідності до положень ст.ст. 23, 1167
ЦК України, моральна шкода
відшкодовується особою, яка її завдала
за наявності вини. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
фізичної особи, якщо її завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, з
яким погоджується колегія суддів, що
позивач має право вимагати
відшкодування йому відповідачем
моральної шкоди, завданої загибеллю
сина.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди позивачу, суд першої
інстанції прийняв до уваги всю глибину
моральних страждань, які йому довелось
пережити через втрату рідного сина, а
також тривалість моральних переживань,
які можуть його переслідувати дуже
тривалий час. Суд , також, визнав, що на
розмір моральної шкоди впливає і
настання негативних змін у житті
позивача: неможливість спілкуватися
через пригнічений стан психіки з
знайомими, друзями.

При цьому суд обґрунтовано також
врахував, що загинув син позивача
ОСОБА_5 у віці 26 років, враховує, що син
був його надією і опорою на майбутнє і
щодня він думає про трагічну смерть
своєї дитини, а тому заявлений
позивачем розмір моральної шкоди в
сумі 50000,00 гривень відповідає принципу
справедливості та розумності і не може
вважатися явно завищеною чи надмірною.

Намагаючись спростувати висновки суду,
апелянт посилається на те, що він не є
винуватцем аварії, натомість, колегія
суддів не може прийняти цей довід
апелянт до уваги, так вона
спростовується висновками
кримінального дослідження по даній
справі.

Вироком встановлено винуватість
обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні
кримінального правопорушення, в
результаті чого настали наслідки у
вигляді загибелі ОСОБА_5

Що стосується позовних вимог
потерпілих щодо ОСОБА_2, то відповідно
до ст. 1187 ЦК України, джерелом
підвищеної небезпеки є, зокрема,
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів. Шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Апелянт не довів своєї непричетності
до скоєння ДТП, гр-ном ОСОБА_4 , він знав
про те, що у ОСОБА_4 відсутне належне
водійське посвідчення, але передав
йому автомобіль, таким чином, повинен
відповідати за наслідки ДТП.

Інших доказів або обставин, які б могли
призвести до скасування рішення суду,
передбачених вимогами ст. 309 ЦПК
України не встановлено.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
від 16 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: