АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7117/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л. Г. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко
Н.Г., Пищиди М.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 травня 2014 року задоволено позов
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні власністю.

Усунено ОСОБА_5 перешкоди у
користуванні власністю та виселено
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із
домоволодіння АДРЕСА_1.

Стягнуто на користь ОСОБА_5 із ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 по 76,47 гривень, а із ОСОБА_3 76,46
гривень понесених позивачкою судових
витрат.

Не погодившись із рішенням суду,
відповідачі подали апеляційну скаргу,
в якій посилалися на порушення судом
норм матеріального права, не
врахування судом обставин у справі, та
безпідставне задоволення позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
необхідно залишити без змін із
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу від
06.07.2010 року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстровано в реєстрі за №3584, на
праві власності належить
домоволодіння АДРЕСА_1. Даний договір
було зареєстровано в КБ «ДМБТІ», на
теперішній час він не скасований, не
оспорений та у судовому порядку не
визнаний недійним.

Із 20.03.2006 року відповідачі заселилися
та проживають в належному позивачці
житловому будинку по АДРЕСА_1. Підстав
свого проживання суду не надали та
доказів до матеріалів справи не
долучали. Договорів на тимчасове
проживання, найму чи інших, між
сторонами не укладалося.

До вказаних правовідносин суд
застосував положення ст.ст.319,321,391 ЦК
України.

Оскільки на теперішній час позивачка,
будучи власником домоволодіння, не
може вільно користуватися, володіти та
розпоряджатися своїм майном, тому суд
вважав за необхідне усунути їй
перешкоди у користуванні власністю та
виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із
домоволодіння АДРЕСА_1.

З відповідачів у рівних частках суд
стягнув на користь позивачки судові
витрати в сумі 229,4 гривень, відповідно
до вимог ст.88 ЦПК України.

Не можуть бути підставою для
скасування судового рішення та відмови
у задоволенні позову доводи
апеляційної скарги про те, що позивачка
у будинку не проживає, відповідачі
ОСОБА_4 після вчинення договору
купівлі-продажу у будинку не проживали,
а відповідачка ОСОБА_3 із будинку не
виселялась, із нею також проживають її
мати та неповнолітня дитина. Крім того,
договір купівлі-продажу будинку був
фіктивним, як гарантія повернення
боргу ОСОБА_2

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. При цьому відповідно до
статті 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 379 ЦК України
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло
об'єктом права приватної власності

Судом установлено, що відповідач
ОСОБА_2, як колишній власник будинку, а
інші відповідачі як члени його сімї,
після вчинення угоди купівлі-продажу
мешкають в цьому будинку.

Права власника житлового будинку,
визначені статтею 383 ЦК України та
статтею 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Виникнення права членів сім'ї власника
на користування будинком та обсяг цих
прав залежить від виникнення у
власника будинку права власності на цю
квартиру, а отже, припинення права
власності на будинок припиняє право
членів його сім'ї на користування цим
будинком.

Суд обґрунтовано встановив, що ОСОБА_5
на підставі договору купівлі-продажу
від 06.07.2010 року, посвідченого приватним
нотаріусом дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстровано в реєстрі за №3584, на
праві власності належить
домоволодіння АДРЕСА_1. Даний договір
було зареєстровано в КБ «ДМБТІ», на
теперішній час він не скасований, не
оспорений та у судовому порядку не
визнаний недійним.

Тому із цього часу попередній власник
втратив свої права відносно будинку, як
і члени його сімї, права яких є
похідними від прав власника.

Судом також встановлено, що
відповідачі не зареєстровані у
спірному домоволодінні (а.с.12-13,70-71), а
тому долучені відповідачами до
апеляційної скарги довідки
квартального комітету та інших
установ, щодо проживання відповідачки
у квартирі разом з іншими особами
(а.с.82-85), не впливають на характер
правовідносин сторін, та не можуть бути
підставою для обмеження прав нового
власника домоволодіння.

В матеріалах справи також відсутні
належні та достовірні докази про те, що
вказаний договір купівлі-продажу є
фіктивним чи недійсним, а тому
позивачка, як власник будинку вправі
вимагати усунення порушення її прав
власника у будь-який момент.

Таким чином, приведені у апеляційній
скарзі доводи та надані докази не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін, відповідно до вимог
ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із
моменту проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів із моменту
проголошення.

Судді: