АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2174/2014
Головуючий 1 інстанції - Цимбал І.К.
Доповідач - Борисова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
08 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна
особистою приватною власністю та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ спільного сумісного майна
подружжя , -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач 17 липня 2013 року звернувся до
суду з позовом до відповідача про
визнання майна особистою приватною
власністю.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що спірна квартира
АДРЕСА_1 була придбана ним за особисті
кошти отримані ним від продажу його
особистого майна, а саме подарованої
йому квартири АДРЕСА_2. Відповідач не
визнає право особистої приватної
власності позивача на спірну квартиру,
у зв'язку з чим він вимушений
звернутися до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду
із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
спільного сумісного майна подружжя.
Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що на
придбання спірної квартири були
витрачені спільні кошти подружжя.
Сторони проживали у подарованій ОСОБА_3
квартирі, яка згідно договору
дарування була оцінена у 3500 грн. В
подальшому подарована ОСОБА_3 квартира
була продана за 200 000 грн., що свідчить
про те, що вартість зазначеної квартири
збільшилась за рахунок спільних коштів
подружжя.

У подарованій ОСОБА_3 квартирі був
проведений ремонт, купувалась побутова
техніка тощо. Таким чином, ОСОБА_2
вважає, що зважаючи на збільшення
вартості подарованої ОСОБА_3 квартири з
3500 грн. до 200 000 грн., вона має право на
спірну квартиру, яка була придбана за 50
000 грн., так як спірна квартира була
придбана за спільні кошти, отримані від
продажу подарованої квартири.

Крім того, ОСОБА_2 вказує, що вартість
спірної квартири, за час проживання
сторін збільшилась з урахуванням
проведених у квартирі ремонтних робіт,
придбання побутової техніки. На
підставі викладених обставин ОСОБА_2
вважає, що вона має відповідне право на
частину спірної квартири та при поділі
спірного майна її частина збільшується
до 2/3 частин квартири, з урахуванням
інтересів дитини, яка проживає з нею,
оскільки розмір аліментів, які сплачує
ОСОБА_3 є недостатнім для розвитку та
утримання дитини.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 08 листопада 2013 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна
особистою приватною власністю
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 3441 грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
сумісного майна подружжя відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 08 листопада 2013 року скасувати
та постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_3 та повністю
задовольнити зустрічні позовні вимоги.

При цьому відповідач ОСОБА_2 у своїй
апеляційній скарзі посилається на те,
що рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим та
ухвалене без дослідження в повному
обсязі обставин справи.

Зазначає, що оскаржуване рішення
ухвалено на не перевірених та не
з'ясованих обставинах, що призвело до
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права.
Крім того, при розгляді питання щодо
проведення ремонтних робіт судом були
взяті до уваги тільки пояснення
позивача ОСОБА_3

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач та його представник
заперечували проти доводів
апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, про день, час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином. Представник
відповідача направив до суду заяву про
неможливість вчасно прибути в судове
засідання.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності
відповідача та її представника,
оскільки останній 22 січня 2014 року
подавав заяву про неможливість
прибуття в судове засідання, яке було
призначено на 23 січня 2014 року, та
колегією суддів з урахуванням
зайнятості адвоката в інших судових
засідання та перебування його за
межами України призначено справу до
розгляду на 13 лютого 2013 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктами 2, 3 ч.1 ст.57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування та
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Частиною 1 ст.62 СК України визначено, що
якщо майно дружини, чоловіка за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 25 лютого 1999 року по 17 липня 2013
року.

25 грудня 2006 року ОСОБА_3 була подарована
квартира АДРЕСА_2.

12 серпня 2008 року ОСОБА_3 продав
подаровану квартиру за 200 000 грн., а 13
серпня 2008 року ОСОБА_3 за 50 000 грн. під
час шлюбу була придбана квартира
АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що спірна квартира була придбана
за особисті кошти ОСОБА_3, які були
отримані останнім від продажу
подарованої йому квартири.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає, що суд першої інстанції
правильно застосував норми
матеріального права щодо належності на
праві приватної власності квартири
АДРЕСА_1, ОСОБА_3

При цьому, суд першої інстанції у
своєму рішенні зазначає, що доводи
ОСОБА_2 щодо збільшення вартості
квартири АДРЕСА_5 з урахуванням
проведених сторонами ремонтних робіт,
не знайшли свого підтвердження.

Даний висновок суду є вірним, оскільки
в матеріалах справи відсутні належні
докази на підтвердження того, коли і
які саме роботи були проведені у
вищевказаній квартирі, які меблі та
техніка були придбані, скільки коштів
на це було витрачено.

Крім того, колегія суддів вважає, що
зазначення в договорі дарування про
оцінку сторонами дару в 3500 грн. не
свідчить, про те, що дійсна ринкова
вартість квартири становила саме цю
суму, оскільки сторони укладаючи
договір дарування на свій розсуд
оцінюють дар.

Доводи апеляційної скарги щодо
вартості спірної квартири, яка
збільшилась завдяки спільним
старанням подружжя не можуть бути
прийняті до уваги, виходячи з
наступного.

Так, відповідачем в уточненій
зустрічній позовній заяві зазначено,
що на виручені від продажу подарованої
ОСОБА_3 квартири кошти подружжя купили
спірну квартиру АДРЕСА_1 за 50000 грн. і
завдяки спільним старанням подружжя,
внаслідок спільних трудових і грошових
затрат вартість спільного майна
збільшилися до 564 701 грн.

Разом з тим, як зазначає позивач
ОСОБА_3, після продажу подарованої йому
квартири у нього залишилися кошти, які
були ним витрачені на проведення
ремонту у спірній квартирі.

Крім того, збільшення вартості майна
саме по собі не створює наслідку
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки
відповідно до ч.1 ст.62 СК України майно
може бути визнане спільною власністю
подружжя лише якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя.

Апелянтом доказів на підтвердження
доводів апеляційної скарги не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні, не спростовують висновків
суду першої інстанції, не впливають на
їх правильність та не можуть бути
прийняті до уваги.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
судом першої інстанції у повному
обсязі були з'ясовані обставини, що
мають значення для справи, тобто
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції з мотивів викладених
в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 08 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: