Справа № 728/1705/14 Провадження №
22-ц/795/1837/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Пархоменко П. І. Доповідач - Шевченко В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка
В.М.суддів:Лакізи Г.П., Скрипки А.А.при
секретарі:Позняк О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Бахмацького районного суду від 05
серпня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення
боргу,

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 8
650 грн. заборгованості за договором
позики.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 24
січня 2014 року надала відповідачеві
ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 9 5 00 грн.,
які остання згідно розписки
зобов'язувалась повернути. У травні 2014
року позивач звернулась до боржника з
листом-вимогою про повернення 8 650 грн.
заборгованості, однак зазначена сума
не була повернута, тому ОСОБА_6 просила
стягнути її в судовому порядку.

Рішенням Бахмацького районного суду
Чернігівської області від 05 серпня 2014
року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу - задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 8 650
грн. 00 коп. заборгованості за договором.
Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_5 звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить зазначене
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог частково, з
урахуванням сплачених нею в рахунок
повернення боргу ОСОБА_6 коштів у
розмірі 1200 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5
зводяться до того, що рішення суду є
необґрунтованим, ухваленим при
неповному з'ясуванні обставин, які
мають значення для вирішення справи.
Судом не було надано належної правової
оцінки доводам відповідача про те, що
вона знаходиться у скрутному
матеріальному становищі, має хвору
дитину, від сплати боргу не ухиляється,
а станом на 05.08.2014 року нею сплачено 1200
грн. що підтверджується квитанціями
про внесення коштів, які судом не взяті
до уваги. Вказує, що в підписаній нею
розписці не встановлено строк
повернення боргу, тому суд незаконно
стягнув невиплачені нею кошти саме в
період, коли відповідач перебуває у
скрутному матеріальному становищі.
Тому, за наявності таких обставин
просить суд задовольнити позовні
вимоги частково з урахуванням
сплачених нею коштів у сумі 1200 грн., та
надати розстрочку чи відстрочку
виконання нею рішення суду строком на
один рік рівними частинами.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце розгляду справи, до суду не
з'явилися, що відповідно до положень
ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції
відповідно до письмової розписки від
24.01.2014 року ОСОБА_5, отримала у борг від
ОСОБА_6 грошові кошти з кредитної
картки в сумі 8500 грн. та готівкою 1000
грн., борг у сумі 9500 грн.
зобов'язувалась повертати (а.с.5).

30 травня 2014 року позивач звернулась до
відповідача з письмовою вимогою про
повернення суми заборгованості,
зазначаючи, що останньою було в
рахунок боргу повернуто їй лише 850
грн., що підтверджується відповідним
листом та повідомленням про вручення
поштового відправлення (а.с.4).

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_5 зобов'язань, взятих за розпискою
щодо повернення грошової суми, 22 липня
2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з
позовом про стягнення боргу.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не надано доказів, які б
спростовували належне виконання нею
зобов'язань перед позивачем, чи
спростували суму заборгованості перед
позивачем та спростували позовні
вимоги взагалі.

Апеляційний суд не може повністю
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки суд не
дослідив усіх передбачених нормою
матеріального права юридичних
(доказових) фактів, наявність чи
відсутність яких впливає на остаточний
результат справи.

Виходячи із змісту ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій же сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій же
кількості, такого ж роду та такої ж
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та порядку
встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції
відповідно до письмової розписки від
24.01.2014 року ОСОБА_5, отримала у борг від
ОСОБА_6 грошові кошти з кредитної
картки в сумі 8500 грн. та готівкою 1000
грн., борг у сумі 9500 грн.
зобов'язувалась повертати (а.с.5).

Суд першої інстанції, встановивши що
порядок виконання зобов'язань ОСОБА_5,
як позичальника за договором
(розпискою) від 24.01.2014 року передбачає
повернення нею позикодавцеві ОСОБА_6
грошових коштів, прийшов до
правильного висновку щодо наявності
підстав у позивача для відшкодування
відповідачем заборгованості за
зазначеним договором позики.

Рішення суду першої інстанції в цій
частині є законним і обґрунтованим,
підтверджується належними доказами.

Однак, вирішуючи питання про суму
грошових коштів яку на повернення
позики зобов'язана повернути
відповідач позивачу, суд першої
інстанції не врахував 350 грн., сплачених
ОСОБА_5 за квитанцією від 06.06.2014 року яка
приєднана до апеляційної скарги (а.с.27).

У письмових поясненнях до апеляційного
суду, ОСОБА_6 підтвердила факт
повернення їй ОСОБА_5, зазначених 350
грн., а також що всього відповідачкою
на виконання зобов'язань з повернення
боргу сплачено всього 1200 грн.,
залишилось неповернутою ОСОБА_5 позики
8300 грн.

Таким чином, на погашення
заборгованості за договором позики
ОСОБА_5 згідно квитанцій сплачено 350
грн. (квитанція № CNBW001L44 від 21.03.2014); 500
грн. (квитанція від 24.01.2014); 350 грн. від
06.06.2014), а разом 1200 грн.

З урахуванням того, що судом
першої інстанції при ухваленні
рішення не враховано, що відповідачем
сплачено 06.06.2014 року, в рахунок
повернення ОСОБА_6 суму боргу 350 грн.,
стягувана сума заборгованості за
договором позики з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_6 підлягає зменшенню з 8650 грн. до
8300 грн.

Враховуючи що виявлені апеляційним
судом порушення норм процесуального
права, не впливають на головний
висновок суду про права та обов'язки
сторін у справі ( тільки зменшено
розмір стягнень заборгованості з
відповідача), рішення суду підлягає
зміні.

Вимоги в апеляційній скарзі ОСОБА_5
про встановлення їй відстрочки
виконання рішення суду, щодо сплати
боргу строком на один рік , не
підлягають задоволенню. Оскільки
питання щодо відкладення чи
перенесення виконання рішення на
новий строк, визначається судом який
видав виконавчий документ, в порядку
вирішення питань пов'язаних з
виконанням судових рішень у цивільних
справах , відповідно до положень
розділу 6 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, п.1 ч.1.ст.
309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду від
05 серпня 2014 року - змінити,
зменшивши розмір стягуваної
заборгованості за договором позики з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 з 8 650 грн. до 8300
грн.

В іншій частині рішення Бахмацького
районного суду від 05 серпня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: