Справа № 266/2784/14-ц
Провадженя№ 2/266/976/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя
Донецької області у складі :

головуючого судді
Шишиліна О.Г.,

при секретарі
Маросіній Є.М.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Маріуполя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю та визнання
права власності на автомобіль

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 ( далі Позивач) звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 ( далі
Відповідач) про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
права особистої власності на
автомобіль. В обґрунтування своїх
позовних вимог зазначила, що з 2006 року
та по ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала однією
сім'єю без шлюбу з ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3. Перед смертю останній
тривалий час дуже хворів та потребував
постійного догляду, який здійснювала
вона. Також вона постійно знаходилась
поруч з ним в лікарні, купувала всі
необхідні ліки. Всі дії по похованню
чоловіка та витрати також здійснювала
вона. Перед смертю чоловік мав намір
переоформити на неї все належне йому
майно, проте не встиг. Він тільки встиг
подарувати їй будинок за адресою:
АДРЕСА_1, де вони з ОСОБА_4 проживали
разом, вели спільне господарство, мали
спільний бюджет, також в період
сумісного проживання за її власні
кошти, придбали автомобіль Шевроле
Авео шляхом участі в системі Автоплан
на підставі Угоди №155610 від 05.05.2007 року.
Відповідно до Угоди, вартість
автомобіля складала 60300,00грн. та з
огляду на те, що вони вступили в систему
Автоплан як Правонаступники іншого
учасника системи на підставі передачі
прав та зобов'язань за Угодою,
необхідно було відразу сплатити суму у
розмірі 50348,22грн. Проте як саму Угоду
так і отриманий автомобіль вони
зареєстрували на ім'я чоловіка,
оскільки в нього було посвідчення
водія. Вона виступала в якості
поручителя відповідно до договору
поруки від 20.08.2007 року. Весь час, з
моменту придбання та по день смерті
чоловіка, умови Угоди та систематичні
платежі здійснювала саме вона, які
продовжувала сплачувати й після смерті
чоловіка, як спадкоємиця. Зазначені
кошти нею отримані внаслідок виконання
зобов'язань за договором її сестрою
ОСОБА_6, укладеного до початку
сумісного проживання із ОСОБА_4, за
умовами якого після смерті її матері
вона зобов'язалась виписатись з
квартири, в якій проживала разом із
сестрою та матір'ю, а сестра
зобов'язалась виплатити їй грошові
кошти у розмірі 60000грн. Безпосередньо
перед покупкою автомобіля сестра
виконала свої зобов'язання та передала
їй суму у розмірі 60000грн., яку вони з
чоловіком частково внесли на рахунок
Автоплану 23.07.2007 року. Померлий
заповіту не залишив, але в померлого є
спадкоємець першої черги за законом -
мати ОСОБА_3 - Відповідач по справі, з
якою у померлого відносини не склались,
вони майже не спілкувались, при
зустрічах конфліктували, матеріальної
допомоги чи допомогу в догляді
померлому Відповідач не надавала, хоча
він був останнім часом тяжко хворий та
потребував допомоги, у витратах на
поховання також Відповідач участі не
приймала. Проте, Відповідач не визнає
за нею права на придбаний нею в період
сумісного проживання з померлим
автомобіль, у зв'язку з чим вона
вимушена звернутися до суду за
захистом своїх прав, встановлення
факту проживання однією сім'ю з
померлим з 2006р. по 19.03.2014р., визнання
придбаного автомобіля її особистою
власністю. На підставі звіту про оцінку
майна від 10.03.2014р. оціночна вартість
автомобіля складає на сьогоднішній
день 38783,00грн. Вважає, що сплачена нею
сума за особисті кошти значно
перевищує вартість автомобіля на цей
час. Просить суд встановити факти
проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 2006 року по
ІНФОРМАЦІЯ_3, та визнати за нею право
особистої власності на автомобіль
марки CHEVROLET модель АVEO SF69Y, легковий
седан номер шасі НОМЕР_2, об'єм двигуна
1498, чорного кліру на підставі ст.70, 74 СК
України.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача ОСОБА_2
підтримали позовні вимоги, надали
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві, додатково позивач
зазначила, що після знайомства з ОСОБА_4
з 2006 році вони разом мешкали у матері
чоловіка за адресою АДРЕСА_2, та у
минулому року вони переїхали в будинок
АДРЕСА_1 та мешкали там на момент смерті
чоловіка. По АДРЕСА_2 вона залишалася
проживати з батьком чоловіка за яким
доглядала, коли ОСОБА_4 разом зі своєю
матір'ю ОСОБА_3 їздили у справах до
міста Києва. Коли помер ОСОБА_4
відповідач на поховання дала їй 1800 грн.,
а також давала 500 грн. під час хвороби
ОСОБА_4 перед самою його смертю.
Чоловік зареєстрований у будинку
АДРЕСА_1, де вони мешкали разом з 2005
року, а вона зі згоди чоловіка
зареєстрована за цією адресою з січня
2014 року.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, посилаючись
на те, що ОСОБА_4, приходився їй рідним
сином, з яким у неї були теплі стосунки,
син її постійно відвідував, вона за ним
доглядала, кормила, прала його одяг. Син
під час життя просив особисто у неї 20000
грн., для придбання спірного
автомобілю, і вона дала сину гроші.
Гроші за які було придбано спірний
автомобіль відповідач отримала від
дивідендів які у неї з'явилися від
продажу квартири у м. Києві, та в
результаті накопичування під час
життя. Ніякого майна під час
співпроживання позивача з її сином
вони не придбали. Син постійно
знаходився у неї вдома і тільки на ніч
його забирала позивач до дому по
АДРЕСА_1, куди вони переїхали від неї в
листопаді 2013 року коли вона їх
вигнала, тому що син та позивач
постійно сварилися. Вказала що такі
відносини позивача з померлим тривали
приблизно 6-7 років.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що ОСОБА_3 є
його сусідкою, позивач ОСОБА_1 йому ні
ким не приходиться. ОСОБА_4 є власником
автомобілю. ОСОБА_4 кожного ранку
приїздив до своєї матері ОСОБА_3, там
він їв, мився. Це відбувалося протягом
року з того часу як він переїхав на
Волонтеровку. ОСОБА_3 відвозив ОСОБА_1
на роботу кожного ранку та після цього
приїздив до матері. ОСОБА_3 хворів, але
автомобілем він керував.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що ОСОБА_3
є її подругою, вони в минулому є
колегами по роботі, ОСОБА_1 їй не ким не
приходиться. ОСОБА_4 був дуже в гарних
стосунках зі своєї матір'ю, вона його
дуже любили, доглядала за ним. Останнім
часом він був у своєї матері. Їй не
відомо чи проживали ОСОБА_1 з ОСОБА_4 та
чи доглядала вона за ним. Їй відомо, що
ОСОБА_3 доглядала за своїм сином. Чи
хворів ОСОБА_3 їй не відомо. ОСОБА_4
приходив до матері, але останнім часом
він був якимось неадекватним.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона
працює дільничним лікарем, ОСОБА_1 їй
знайома як жінка її пацієнта ОСОБА_4. З
ОСОБА_3 вона не знайома. ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 перший раз прийшли як подружжя
разом до неї на прийом до лікарні. Вони
пояснили, що зареєстровані в цьому
районі, але мешкають у іншому районі
міста. Вона як лікар оглянула ОСОБА_4, та
оскільки потрібна була госпіталізація
то йому необхідно було здати аналізи.
Це був перший прийом ОСОБА_4. Позивач ще
приходила декілька разів до лікарні за
талонами для того, щоб покласти ОСОБА_4
у лікарню. Разом вона їх бачила пару
разів у лікарні, потім позивач
приходила до лікарні сама, та
пояснювала це тим, що ОСОБА_4 було
погано тому він сам не може приходити
до лікарні. ОСОБА_1 приходила до мене з
питань здоров'я її чоловіка. З її слів
ОСОБА_1 вона дізналася про смерть
ОСОБА_4. Точну дату, коли в останній раз
приходила ОСОБА_1 у лікарню при житті
ОСОБА_4 вона не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що ОСОБА_1
його знайома, ОСОБА_3 мати ОСОБА_4, який
був його однокласником. ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 разом проживали приблизно 7- 8
років. Він це пов'язує зі строком
виплати кредиту на покупку автомобілю.
Він був присутній під час придбання
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 автомобілю. Відносно
того, за чиї кошти придбався автомобіль
йому достовірно не відомо. ОСОБА_3
відносилася до ОСОБА_4 як мати до свого
сина, нормально.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що ОСОБА_1
їй приходиться рідною сестрою, ОСОБА_3
мати чоловіка з яким проживала її
сестра. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом
проживали однією сім'єю без реєстрації
браку з осені 2006 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_3
вели сумісне господарство, ОСОБА_3
часто хворів, сестра за ним доглядала.
Окрім того, були роки, що ОСОБА_3 взагалі
не мав ніякого доходу, тоді вони
проживали тільки на ті гроші які
заробляла ОСОБА_1, тобто був на її
утриманні. В 2007 році ОСОБА_1 придбала
автомобілю за свої кошти, але оформили
автомобіль на ОСОБА_4 Гроші на перший
внесок за автомобілю давала вона, як
компенсацію за відмову від спадщини
після смерті їх матері. Це було 60000
гривень, приблизно в травні або у
червні 2007 році. Вона просила сестру щоб
вона автомобіль оформила на себе, але
вона сказала, що оформить на ОСОБА_4,
тому що він пенсіонер і буде мати якусь
скидку по акції. Вона була проти, але
вирішували це питання сестра та ОСОБА_4
як подружжя. Внески за автомобіль
робила її сестра, у зв'язку із тим, що у
ОСОБА_4 не було грошей. Вона бувала в
гостях у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і коли вони
проживали в орендованій квартирі, і у
матері ОСОБА_11 на АДРЕСА_2 і у будинку
по АДРЕСА_1. Здоров'я у ОСОБА_4 було
поганим, ОСОБА_1 його водила по лікарям,
і їздила з ним до м. Донецька,
оформлювала інвалідність. Сестра
вирішила купити автомобіль, так як
вважала, що у неї є чоловік і їм
зручніше буде їздити на автомобілі, ніж
на маршрутках. Їй відомо, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 мали намір укласти шлюб, але
вони все відкладали це. В будинок на
Волонтьоровку ОСОБА_1 та ОСОБА_4
переїхали в 2013 році. Раніше сестра жила
у ОСОБА_3 і доглядала не тільки за ї
сином, а і за її чоловіком , тому що
ОСОБА_3 часто не була дома.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що
ОСОБА_1 їй приходиться подругою, ОСОБА_3
мати ОСОБА_4 якого вона знала приблизно
п'ять років. Вони дружили сім'ями зі
ОСОБА_1 та її громадянським чоловіком
ОСОБА_4. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були і
гарні і погані стосунки. ОСОБА_11
знаходився на утриманні ОСОБА_1, він не
намагався піти на роботу. Коли він
почав хворіти ОСОБА_1 возила ОСОБА_4 в м.
Донецьк для оформлення пенсії. Під час
коли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 жили у його
матері у них стався конфлікт і вони
переїхали у будинок по АДРЕСА_1, але там
не було умов і її чоловік допомагав
проводи провадити комунікації, і
ОСОБА_1 все оплачувала зі своїх
особистих грошей. Також вона особисто
бачили, ще в той час коли ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 жили у його матері, що ОСОБА_1
давала гроші ОСОБА_4 щоб той заплатив за
квартиру та автомобіль. Їй відомо, що
автомобіль був куплений у кредит.

Виклик свідка ОСОБА_13 сторона позивача
не підтримала та відмовилася від
подальшого його допиту.

Суд вислухав сторони, допитавши
свідків, дослідивши письмові матеріали
справи приходе до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити
повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому законом звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав свобод
чи інтересів.

Відповідно до ст..10, 11, 60, 61 ЦК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 58, 59 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено
свідоцтвом про смерть зареєстрованого
Іллічівським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції у
Донецькій області серія НОМЕР_3 про що
зроблено відповідний актовий запис №
415, актовим записом про смерть №415 від
20.03.2014 року (а.с. 63) та повним витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про смерть від 12.06.2014 р. (а. с. 64-65).

Як вбачається з спадкової справи
№321/2014 р. заведеною Третьою
маріупольською державною нотаріальною
конторою після смерті ОСОБА_4
померлого 19.03.2014 р. із заявою про
прийняття спадщини звернулася ОСОБА_3
мати померлого (а.с. 55). З інформаційної
довідки із спадкового реєстру від
29.09.2014р. вбачається, що заповіту
померлий не складав (а.с. 67). Таким чином
із спадкової справи, що відкрилася
після смерті ОСОБА_4 вбачається, що
відповідач є єдиним спадкоємцем.
(а.с.54-66)

За даними Іллічівського РВІ ОСОБА_4
було зареєстровано за адресою
АДРЕСА_1 з 17.03.2005 року по 08.04.2014 року,
знято з реєстраційного обліку як
померлого (а.с. 59, 68).

Як вбачається із копії паспорту
громадянина України ОСОБА_1 серія
НОМЕР_4 виданого Приморським РВ
Маріупольського МУ України в Донецькій
області остання з 17.09.1996 р. по 24.12.2013 р.
було зареєстровано за адресою АДРЕСА_3,
а з 15.01.2014р. за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 5, 6,
46).

Як вбачається з відповіді на запит суду
начальника Іллічівського РВ у м.
Маріуполі ГУ ДМСУ в Донецькій області
від 17.10.2014 р. №26-2868 ОСОБА_1
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з
15.01.2014 р. (а.с. 77)

Згідно довідки голови КСН селища
Волонтерівка від 30.04.2014 р. за адресою
АДРЕСА_1 з 15.01.2014 р. зареєстрована та
проживає ОСОБА_1 та також ОСОБА_14 (а.с.
8).

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. В ч. 1 ст. 6
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зазначено, що
громадянин України, а також іноземець
чи особа без громадянства, які постійно
або тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Реєстрація місця проживання особи
здійснюється в день подання особою
документів. Реєстрація місця
проживання за заявою особи може бути
здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання. Зі змісту Закону
вбачається, що місцем проживання особи
вважається місце її державної
реєстрації у встановленому законом
порядку.

ВССУ в Листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» вказав, що,
місце проживання необхідно відрізняти
від місця перебування фізичної особи,
тобто того місця, де вона не проживає, а
тимчасово знаходиться. Заяви про
встановлення факту постійного
проживання підлягають задоволенню
судом, якщо у паспорті відсутня
відмітка про місце реєстрації особи
(абз. 29-31)

Таким чином позивач та померлий ОСОБА_4
до 24.12.2013р. були зареєстровані за
різними адресами.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України
на яку посилається позивач, якщо жінка
та чоловік проживають однією сім'єю,
але не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення гл. 8 цього
Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України
слід виходити з того, що указана норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких,
що перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України,
необхідно встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, протягом якого було
придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК
України виключення, згідно з якими
подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно, стосуються
офіційно зареєстрованих шлюбів.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що для встановлення факту
проживання однією сім'єю крім доказів
спільного проживання необхідні докази:
ведення спільного господарства,
наявності у сторін спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї, що
притаманні подружжю.

Саме такого висновку дійшов ВСУ в
постановах у справі №6-97цс11 від 20
лютого 2012 р. та від 12 грудня 2012 р. у
справі №6-148цс12.

Позивачем не надано суду доказів в
розумінні ст. 58, 59 ЦПК України, що
позивач та померлий ОСОБА_4 в період з
2006р. по 19.03.2014р. спільно проживали та
були пов'язані спільним побутом
притаманні подружжю і навпаки
спростовуються вищенаведеними
доказами.

З Довідки КСН пос. Волонтерівка слідує,
що ОСОБА_1 цивільна дружина ОСОБА_15,
проживали спільно за адресою АДРЕСА_1,
та вели спільне господарство (а.с.7).
Проте суд не приймає зазначену довідку
як належний доказ, оскільки до
повноважень КСН не входять питання
реєстрації місця проживання осіб. Дата
складання довідки відсутня. З яких
міркувань виходила уповноважена особа
при складанні довідки про те, що
померлий та позивач вели спільне
господарство та з якого часу в довідці
не зазначено, а поняття цивільна
(гражданская - рос.) дружина сімейним
законодавством не визначено.

Так з угоди №155610 «Автоплан» від 5.05.2007р.
вбачається, що угода на надання послуг
з придбання автомобіля укладена з
померлим ОСОБА_15 (а.с.14-16). З квитанції
оплати послуг від 23.07.2007р. вбачається ,
що платником в сумі 50348,22 грн. є ОСОБА_15
(а.с.22).

За договором купівлі-продажу
автомобіля №613 від 06.09.2007р. покупцем
автомобіля є померлий ОСОБА_15 (а.с. 18-21).

Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ -
автомобіль НОМЕР_1 зареєстровано за
ОСОБА_15 (а.с.23).

Таким чином з наведеного вбачається, що
спірний автомобіль за життя набутий
померлим ОСОБА_15 і є його особистою
власністю.

З довідки «Центру первинної
медико-санітарної допомоги №1»
вбачається, що Довідок про постійний
догляд за ОСОБА_15 ВКК ЦПМСП №1 не
видавалося (а.с.9).

Стороною позивача не надано жодного
належного та допустимого доказу того,
що автомобіль набуто ОСОБА_15 та
позивачем із проведенням спільних
витрат на покупку автомобіля та
придбання його в інтересах сім'ї.

Доводи позивача, про продовження нею
виплат вартості автомобіля за
правилами «Автоплан» не підтверджені
належними та допустимими доказами.
Натомість наявність у справі договору
поруки від 20.08.2007р. за яким позивач є
поручителем за зобов'язаннями
«Автоплан», дає підстави суду вважати
зазначені показання позивача, як
обставини, що направлені на виконання
зазначеної угоди (а.с.17).

Подані позивачем ОСОБА_16 від 07.03.2014р.
(а.с.13) та Договір дарування частки
будинку від 07.03.2014р. (а.с.11,12) висновків
суду не спростовують, а свідчать лише
про набуття позивачем прав власності
на частку будинку та представництва
інтересів ОСОБА_15 згідно цивільного
законодавства.

Суд відноситься до показань свідків
ОСОБА_17, ОСОБА_6, ОСОБА_12 оскільки їх
показання, щодо спільного проживання,
перебування ппомерлого на утриманні
позивача, стороннього догляду та
придбання автомобіля саме за власні
кошти позивачем спростовуються
вищенаведеними об'єктивними доказами.
Факту внесення ОСОБА_1 грошових коштів
в сумі 60000 грн. на які позивач
посилається (а.с.31, 32) на придбання
автомобіля особисто не бачили, та не
були при цьому присутні.

Таким чином, суд приходе до висновку,
про відсутність правової підстави для
визнання за позивачем права власності
на спірний автомобіль на підставі ст.74
СК України та положення гл. 8 цього
Кодексу.

З іншими правовими підставами набуття
права власності на автомобіль позивач
свої доводи не пов'язує і в позові не
зазначає.

Інші документи, які містяться в
матеріалах справи суд до уваги не
приймає, оскільки вони не містять
інформації що стосуються предмету
позову і не спростовують висновків
суду.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 10, 11, 59, 60, 209, 212, 213, 215, 367 ЦПК
України

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім'єю та визнання права
власності на автомобіль - відмовити
повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Донецької області в м. Маріуполі, через
Приморський районний суд м. Маріуполя
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, у разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя:
Шишилін О. Г.