У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.,

суддів: Бондаренко Н.В., Шеремет А.М.,

секретар
судового засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Український інноваційний банк» на
рішення Рівненського міського суду від
29 вересня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
«Український інноваційний банк» про
визнання недійсним іпотечного
договору.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду
від 29 вересня 2014 року позов задоволено:
визнано недійсним іпотечний договір
від 25 червня 2009 року, укладений між
ОСОБА_3 та акціонерним товариством
«Український інноваційний банк»,
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за №4409.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ПАТ «Український
інноваційний банк» на користь
позивачів в солідарному порядку
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі представник ПАТ
«Український інноваційний банк»
покликався на його незаконність та
необгрунтованість через порушення
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Стверджував, що на момент укладення
іпотечного договору - 25 червня 2008 року
ОСОБА_3 одноосібно володіла на праві
приватної власності двокімнатною
квартирою АДРЕСА_1.

Доводив, що право власності на вказану
квартиру було визнано за позивачами по
? частині за кожним лише 01 червня 2010
року згідно рішення Рівненського
міського суду, тобто вже після дати
укладення оскаржуваного іпотечного
договору.

Покликаючись на ч.1 ст. 23 ЗУ «Про
іпотеку», зазначав, що доводи позивачів
про те, що їм не було відомо про
передачу квартири в іпотеку, як на одну
з підстав визнання іпотечного договору
недійсним, є безпідставними.

Просив рішення Рівненського міського
суду від 29 вересня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_3, будучи з 2004р. одноосібним
власником квартири АДРЕСА_1 уклала
договір іпотеки від 25.06.2008р. з АТ
„Український Інноваційний Банк",
відповідно до умов якого поручалася за
своєчасне погашення кредиту,
отриманого 08.07.2007р. в цьому банку
ОСОБА_7, за своєчасне погашення кредиту,
отриманого 22.08.2007р. ОСОБА_8 та за
своєчасне погашення кредиту,
отриманого 08.01.2008р. ОСОБА_9

Рішенням Рівненського міського суду
від 01.06.2010р. поновлено порушене право
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на спірну
квартиру, визнано право власності по ?
її частини за усіма ними та за ОСОБА_3

Вказаним рішенням встановлено, що всі
ці особи є членами однієї сім"ї і
купували в 2004р. цю квартиру за спільні
кошти для всіх них, однак ОСОБА_3, їх не
попередивши, оформила право власності
тільки на себе.

При укладенні договору іпотеки від
25.06.2008р. з АТ „Український Інноваційний
Банк" ОСОБА_3 позивачів до відома не
ставила і їх згоди на укладення такої
угоди не отримувала.

За наведених обставин суд першої
інстанції правильно постановив
рішення про визнання спірного
іпотечного договору недійсним,
оскільки у відповідності до ст. 358 ЦК
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою.

Згоди на укладення спірного
іпотечного договору позивачі для
ОСОБА_3 не давали.

Посилання Банку в апеляційній скарзі
на незаконність рішення суду, оскільки
на їх думку у відповідності до ч.1 ст. 23
Закону України „Про іпотеку" при
переході права власності на предмет
іпотеки від іпотекодавця до інших осіб,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна не
заслуговують на увагу.

Так, в даній нормі Закону йдеться про
перехід права власності від
іпотекодавця до інших осіб, а в даному
випадку рішенням суду відновлено
порушене суб"єктивне речове право
інших осіб на це майно, що є не одне і
теж. ( Така думка висловлена і Верховним
Судом України в аналізі судової
практики застосування судами
законодавства, яке регулює іпотеку як
заставу нерухомого майна).

Доводи апелянта, які викладені в його
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду, з якими погоджується і
колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував дійсні обставини по
справі, дав належну оцінку зібраним
доказам і постановив рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Український
інноваційний банк» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
29 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П. Ковалевич

Судді:
Н.В. Бондаренко

А.М. Шеремет