АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/6976/2014
Головуючий 1 інст. -
Справа № 623/4117/13-ц
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В.,
Карімової Л.В.,

при секретарі : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 31 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди
завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 31 березня 2014 року позов
ОСОБА_5 було задоволено частково.

Тягнуто солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 4523,62
грн., а також - 75 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
вирішено питання про відшкодування
судових витрат. У задоволенні інших
позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
стягнення матеріальної шкоди у меншому
розмірі та у дольовому порядку, і
відмовити у стягненні моральної шкоди
з ОСОБА_2, посилаючись на те, що позивач
не просив про відшкодування
матеріальної шкоди на суму 655 грн., ці
вимоги не доведені; суд безпідставно не
врахував той факт, що ОСОБА_2 до
розгляду цієї справи добровільно
сплатив ОСОБА_6 25 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди; суд
всупереч положень ч. 2 ст. 1190 ЦК України
визначив солідарну відповідальність
відповідачів і не взяв до уваги, що при
солідарній відповідальності ОСОБА_2
понесе основний тягар відшкодування,
що є несправедливим.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились у судове засідання,
відповідно до ст. 303 ЦПК України
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
скарги, вважає, що вона не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом відповідно до наявних у
матеріалах справи доказів правильно
встановлено, що у третій годині 19.06.2004
року на автошляху
Київ-Харків-Довжанський в районі 622 км +
200 м. сталась дорожньо-транспортна
пригода за участі мотоциклу «Урал-2
М-63», реєстраційний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_2 та автомобілю
«Москвич 2140», що рухався в зустрічному
напрямку, реєстраційний номер НОМЕР_1,
під керуванням водія ОСОБА_4

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_7 від
отриманих тілесних ушкоджень загинула
на місці пригоди.

За вказаною дорожньо-транспортною
пригодою 19.06.2004 року була порушена
кримінальна справа за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК
України.

Постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 15 травня
2013 року ОСОБА_4 було звільнено від
кримінальної відповідальності за ч.2
ст.286 КК України на підставі акту
амністії, провадження по кримінальній
справі стосовного було закрито.

Постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 11 вересня
2013 року ОСОБА_2 також було звільнено від
кримінальної відповідальності за ч.2
ст.286 КК України на підставі акту
амністії, провадження по кримінальній
справі за його було закрито.

Із вказаних постанов вбачається, що
мотоцикл ОСОБА_2 під час цього ДТП був
технічно несправним, не того типу лампа
на світловому приладі, а сам водій
перебував у стані тяжкого алкогольного
сп'яніння, чим порушив п.п.2.9 «а», 2.3 «г»,
31.1 Правил дорожнього руху України. Під
час руху ОСОБА_2 також грубо порушив
вимоги п.п.1.5, 10.1, 12.2,12.3, 19.3 правил
дорожнього руху України, внаслідок
чого допустив зіткнення з автомобілем
«Москвич 2140», що рухався в зустрічному
напрямку, реєстраційний номер НОМЕР_1,
під керуванням водія ОСОБА_4

ОСОБА_4 під час керування також грубо
порушив вимоги Правил дорожнього руху
України п.п.1.5, 11.2, 11.3,12,4, проявив
неуважність, рухаючись по полосі
зустрічного руху зі швидкістю 70 км/год,
що призвело до небезпеки для руху
зустрічному транспортному засобу
мотоциклу «Урал-2 М-63», реєстраційний
номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2,
внаслідок чого вказані транспорті
засоби зіткнунилися.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_7 від
отриманих тілесних ушкоджень загинула
на місці пригоди.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України вказані
постанови є одним з письмових доказів,
в яких зафіксовані обставини скоєння
ДТП. Оскільки відповідачі не надали до
суду належних та допустимих доказів на
спростування їх змісту, районний суд
обґрунтовано взяв їх до уваги.

Згідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо
внаслідок взаємодії джерел підвищеної
небезпеки було завдано шкоди іншим
особам, особи, які спільно завдали
шкоди, зобов'язані її відшкодувати
незалежно від їхньої вини, яку
відповідачі не спростували.

Зазначеними злочинними діями ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 позивачеві ОСОБА_3, який є
батьком загиблої внаслідок ДТП доньки,
була спричинена майнова шкода у
вигляді витрат на її поховання доньки
ОСОБА_3, витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка
завдала шкоди смертю потерпілого,
зобов'язана відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам'ятника, ці витрати.

В матеріалах справи наявна квитанція
прибуткового касового ордеру № 6 від
19.06.2004р. на ім?я ОСОБА_3 про сплату за
закупку товару для поховання на суму 655
грн. і ці витрати позивач просив
стягнути з відповідачів, тому судова
колегія відхиляє доводи скарги про
недоведеність цих вимог та вирішення
їх поза межами розглянутого позову.
Висновки районного суду з приводу
доведеності позову є обґрунтованими і
відповідають положенням ст. 2 Закону
України « Про поховання та похоронну
справу», ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, ч. 2 ст. 1188 ЦК
України, а також - ст. 1190 цього ж Кодексу,
яка передбачає, що особи, спільними
діями або бездіяльністю яких було
завдано шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

Уточнюючи свій позов 10.02.2014р. ОСОБА_3
просив стягнути з кожного відповідача
по 5037,49 грн. для відшкодування
матеріальної шкоди, а в рахунок
відшкодування моральної шкоди: з
ОСОБА_2 - 50 000грн., а з ОСОБА_4 - 75 000грн., з
урахуванням того, що як пояснив
позивач, ОСОБА_2 вже сплатив йому для
відшкодування моральної шкоди у
добровільному порядку 25 000 грн. (а.с. 60).

Відповідно до ч. 2 ст. 1190 ЦК України за
заявою потерпілого суд може визначити
відповідальність осіб, які спільно
завдали шкоди, у частці відповідно до
ступеня їхньої вини, однак такої заяви
по справі від потерпілого не надходило,
тому судова колегія відхиляє наведені
з цього приводу доводи скарги, за їх
безпідставністю. Той факт, що ОСОБА_2
добровільно сплатив частину
відшкодування моральної шкоди суд у
своєму рішенні врахував при визначені
розміру солідарного стягнення. Особа,
яка відшкодувала завдану шкоду
повністю, має право на зворотну вимогу
(регрес) до іншого заподіювача за
вирахуванням частки, яка припадає на
нього за правилами ч. 1 ст. 544 ЦК України.

Саме така правова позиція викладена у
п. 8 постанови Пленуму ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 01
березня 2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки».

Оскільки таким чином суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому з
передбачених ст. 308 ЦПК України підстав
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, 315, 317, 319-324, 327 ЦПК України,
судова колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 31 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :