Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі судді
Щербан П.П.

при секретарі
Пекар Д.В.

з участю представника позивача
Бедринець Л.Ю.

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Мукачево цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "І.Т.В. Сервіс Плюс" до
ОСОБА_2 про визнання договору укладеним
на підставі нормативного акту
обов"язкової дії та стягнення суми
заборгованості за надані послуги,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "І.Т.В. Сервіс Плюс"
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання договору укладеним на
підставі нормативного акту
обов"язкової дії та стягнення суми
заборгованості за надані послуги.

Свої вимоги мотивує тим, що
відповідач проживає за адресою АДРЕСА_1
та при цьому користується послугами з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, тому
відповідно до ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", є
фактичним споживачем послуг, які
надані позивачем.

На підставі рішень виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
"Про визначення виконавців послуг" від
24 січня 2012 №28, від 29 січня 2013 №19,
позивача з 01 березня 2012 року визначено
виконавцем послуг з утримання будинків
і споруд та прибудинкових територій.
Керуючись вказаними актами органу
місцевого самоврядування ТОВ "І.Т.В.
Сервіс Плюс", після прийняття будинку
АДРЕСА_1 на свій баланс (01 березня 2012 р.),
почало надавати послуги відповідно з
урахуванням структури періодичності
та строків надання. Початком надання
таких послуг стало здійснення всіх
залежних від позивача дій, які були
спрямовані на фактичне укладення
означеного договору, у спосіб
передбачений ст. 634 Цивільного Кодексу
України, а саме: здійснення публікації
договору на офіційному сайті надавача
послуг; неодноразове надсилання на
адресу відповідача пропозицій про
укладення договору; відсутність
претензій з боку відповідача щодо
якості наданих послуг.

Оскільки сторони тривалий час
виконують конклюдентні дії, спрямовані
на фактичне надання та споживання
вищевказаних послуг, що свідчить про
наявність між сторонами договірних
відносин з приводу надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій. Також у
відповідності пункту 7.2 "Правил
користування приміщеннями житлових
будинків" власник та наймач (орендар)
квартири зобов"язаний оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом. Позивачем на виконання вимог
"Правил утримання жилих будинків та
прибудинкових територій", затверджених
Наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 17 травня 2005 року №76
було здійснено належне утримання
будинку АДРЕСА_1, протягом періоду з 01
березня 2012 року по вересень 2014 року
актів-претензій з приводу ненадання чи
неналежного надання послуг від
відповідача не надходило. Станом на
вересень 2014 року за ОСОБА_2 рахується
заборгованість 1032,37 грн., яку просить
стягнути та покласти на відповідача
судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнав, пояснив, що
дійсно не сплачує кошти за надані
житлово-комунальні послуги, оскільки
позивач не проводить жодних робіт з
обслуговування будинку та
прибудинкової території.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані сторонами документи,
повно і всебічно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

За положенням ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За приписами частини першої статті 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Таким чином, суд, розглядаючи
цивільну справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з"ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених вимог
та на підставі зібраних у справі
доказів.

Так, судом встановлено, що на
підставі рішень виконавчого комітету
Мукачівської міської ради "Про
визначення виконавців послуг" від 24
січня 2012, №28 та "Про погодження
виконавця послуг з управління
будинком, спорудою, житловим
комплексом, групою будинків; утримання
житлових будинків і прибудинкових
територій" та від 29 січня 2013 №19 "Про
погодження виконання послуг з
управління будинком, спорудою,
житловим комплексом, групою будинків і
прибудинкових територій" позивача
визначено виконавцем послуг з 01
березня 2012 року з вищевказаних послуг.

Будинок АДРЕСА_1, в якому проживає
відповідач, віднесено до переліку
будинків, стосовно яких позивач
здійснює послуги з утримання будинків,
споруд та прибудинкових територій, що
підтверджується актом
прийняття-передачі об'єкта в
управління з управління (з балансу).

Перед початком надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, позивачем
здійснено всі залежних від нього дії,
які полягали в укладенні типового
договору "Про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій", у спосіб
передбачений ст. 634 ЦК України.

В свою чергу відповідач продовжував
отримувати вказані послуги, що
відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, що
свідчить про фактичне виникнення
цивільних прав та права та обов'язків
між сторонами. А п. 2 ст. 11 ЦК України
передбачено, що підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків зокрема є
договори та інші правочини.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначає Закон України "Про
житлово-комунальні послуги" від 24
червня 2004 року № 1875-IV .

Відповідно до положень
вищевказаного закону
"житлово-комунальні послуги" - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування у жилих та
нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 та п.п. 3 п. 2 ст. 21
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" від 24 червня 2004 року
передбачено, що споживач зобов'язаний
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

За змістом ч. 1 ст. 19 Закону № 1875-IV
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах. Учасниками даних
відносин є: власник, споживач,
виконавець, виробник.

В свою чергу, виконавець
зобов'язаний підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором (ч. 2 ст. 21 Закону
№1875-IV ).

Статтею 4 Закону № 1875-ІV передбачено,
що законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу (п.
2 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст.ст. 642
- 643 ЦК України.

Частина перша ст. 628 Цивільного
кодексу України передбачає, що зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627 Цивільного
кодексу України законодавець виходив з
того, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Отже, з передбаченим п. 1 частини
третьої ст. 20 Закону № 1875-IV обов'язком
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленим виконавцем на основі
типового договору, кореспондується
зустрічний обов'язок виконавця (п. 3
частини другої ст. 21 Закону № 1875-IV),
підготувати та укласти зі споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг з визначенням відповідальності
за дотримання умов його виконання
згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 "Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій" (далі -
постанова № 529).

Зі змісту вищенаведених правових
норм вбачається, що умови типового
договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

До суду позивачем був наданий
договір "Про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій", підготовлений ТОВ "І.Т.В.
Сервіс Плюс".

Дослідивши вищевказаний договір,
суд приходить до висновку, що він
відповідає типовому договору, а тому
відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам законодавства.

У зв"язку з вищенаведеним, суд
приходить до висновку, що в разі
невизнання відповідачем (споживачем)
права позивача (виконавця послуг) на
укладення договору про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Аналогічна правова позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України від 10 жовтня 2012р., прийнятої за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судами
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст.10 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" від 19 серпня 1992 р. власники
квартир багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов"язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку.

В судовому засіданні доведено, що
позивачем на виконання вимог "Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій", затверджених
Наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 17 травня 2005 року №76
було здійснено належне утримання
будинку АДРЕСА_1, протягом періоду з 01
березня 2012 року по вересень 2014 року,
актів-претензій з приводу ненадання чи
неналежного надання послуг від
відповідача не надходило. Станом на
вересень 2014 року за ОСОБА_2 рахується
заборгованість 1032,37 грн. за надані
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, що в даному випадку
становить 487,20 грн. витрат зі сплати
судового збору та 487,20 грн. витрат на
правову допомогу.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.
ст.10, 14, 57-60, 88, 169, 212-215, 223, 224-228, 294 ЦПК
України ст.ст. 11, 206,208, 626,627,628,638 ЦК
України, ЗУ "Про житлово-комунальні
послуги", суд, -

В И Р І Ш И В :

Визнати договір про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій на основі
типового договору між ТзОВ "І.Т.В.
Сервіс Плюс" та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканцем АДРЕСА_1 - укладеним з 01
березня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканця АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "І.Т.В.
Сервіс Плюс", м. Мукачево, вул.
Ужгородська, 17, р/р 9500 в АКІБ
"Укрсиббанк", МФО, 351005, Код -
1032, 37 грн. заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, 487,20 грн. витрат зі сплати
судового збору та 487,20 грн. витрат на
правову допомогу, а всього 2006 (дві
тисячі шість) грн. 77 коп.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга через Мукачівський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня проголошення рішення.

Головуючий
П.П.Щербан