АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у І інстанції - Ластовка Н.Д.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович
В.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 23 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Комунального підприємства
«Керуюча дирекція Дніпровського
району м. Києва», Дніпровської районної
в м. Києві державної адміністрації,
треті особи - Служба у справах дітей
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, Управління
праці та соціального захисту населення
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, про визнання
права користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом до відповідача, в якому просила
визнати за нею право користування
однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_3 є
її батьком. В 2011 році він згідно з
розпорядженням Дніпровської РДА у м.
Києві від 25 березня 2011 року за № 147, на
підставі ордеру № 013206 серія Б від 20
липня 2011 року, отримав у користування
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 21,0 кв. м. Спірна
квартира була надана замість
службового помешкання, на підставі
того, що її батько відпрацював
двірником тринадцять років.
Користуючись своїми конституційними
правами 05 серпня 2011 року ним було
подано до ЖРЕО-408 на ім'я керівника
органу приватизації Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації заяву про приватизацію
вказаної квартири. Зазначила, що її
батько ОСОБА_3 був інвалідом ІІ - групи
та потребував постійної опіки, тому їй
було запропоновано переїхати з
помешкання, де вона зареєстрована зі
своєю неповнолітньою дитиною в
АДРЕСА_2, до місця проживання її батька,
чим вона й скористалася, та у серпні 2011
року вселилася до квартири АДРЕСА_1, у
зв'язку з чим, як член сім'ї наймача,
набула право користування спірною
квартирою. Також, зазначила, що
зареєструватися за вищевказаною
адресою не мала можливості, оскільки
вимоги Житлового кодексу УРСР
встановлюють мінімальну кількість
житлової площі на одну особу, яка не
відповідає жилій площі спірної
квартири. За час проживання в спірній
квартирі, вона намагалася обладнати
помешкання для більш комфортних умов, а
саме нею було придбано м'які меблі,
будівельні матеріали, здійснювалася
доставка та ремонтні роботи із
залученням її знайомих. Крім того, було
встановлено душову кабіну з глибоким
піддоном та укладено публічний договір
№ 2844033 про надання послуг кабельного
телебачення і/або Інтернет і локальної
сітки. Зважаючи на інвалідність її
батька, всі комунальні та інші платежі
сплачувалися за її рахунок. Тобто, вона
з батьком з серпня 2011 року вела спільне
господарство. ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько
раптово помер. В подальшому на оплату
комунальних послуг прийшло не
заповнене платіжне доручення,
внаслідок чого вона звернулася до
керівника ЖРЕО-408, з метою з'ясування
цієї обставини, на що отримала
відповідь, що її батька було знято з
реєстрації з причин його смерті. Вона
отримала відмову в здійсненні
реєстрації її та її неповнолітньої
доньки в квартирі та відмову в
укладенні з нею договору найму. Вона є
єдиною спадкоємицею свого батька,
однак у зв'язку з тим, що його заява про
приватизацію не була передана до
органу приватизації й ніякого
документу на ім'я батька видано не було,
вона отримала відмову у видачі
свідоцтва, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на те, що судом неповно
встановлені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовані норми
матеріального права.

В суді апеляційної інстанції позивач
та її представник підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати, а позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів просили
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що Згідно зі
Свідоцтвом про встановлення
батьківства Серія НОМЕР_1 від 02.09.1989
ОСОБА_3 був визнаний батьком дитини
ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у
ОСОБА_5, у зв'язку з чим прізвище
позивача було змінено на «ОСОБА_2». (а.с.
8)

Встановлено, що прізвище позивача було
змінено з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» у
зв'язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_6 (а.с.
10)

На підставі розпорядження
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації від 21.02.2011 року
№ 75 будинок АДРЕСА_1 був переданий на
баланс Комунальному підприємству по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва , з 02.09.2013
року - на баланс Комунального
підприємства «Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва» на
підставі розпорядження Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації від 17.06.2013 року № 335 (а.с.
219-220)

Наймачем квартири АДРЕСА_1, яка
належить до комунальної власності
територіальної громади м. Києва, був
ОСОБА_3 на підставі ордера за № 013206
серія Б, виданого 20.07.2011 року
Дніпровською районною в м. Києві
державною адміністрацією. (а.с. 12)

Відповідно до ст.. 65 ЖК Української РСР
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом із ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сімї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.. 64 ч.2 ЖК Української
РСР До членів сім ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом із наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Судом встановлено, що позивач в силу
закону є дочкою , а відповідно, членом
сім ї наймача спірної квартири ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позивач за життя в
квартиру батька не вселялася, не
проживала з ним та не вела спільне
господарство.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може, оскільки як вбачається із
матеріалів справи, позивач за згодою
батька поселилася в квартиру АДРЕСА_1 ,
проживала в ній, вела з батьком спільне
господарство, спільно харчувалися,
робили ремонт в квартирі, оплачувала
комунальні послуги.

Зазначені обставини підтверджуються
показами свідків, сусідів, які , на
відміну від працівників відповідача,
не зацікавлені в результатах розгляду
справи, квитанцією на придбання м'яких
меблів позивачкою на адресу спірної
квартири ще до смерті батька у квітні
2012 року, квитанцією на придбання
душової кабіни у січні 2012 року , яка
встановлена в квартирі, квитанціями на
придбання будівельних матеріалів у
грудні 2011 року, публічним договором №
2844033 на надання послуг кабельного
телебачення та інтернету за жовтень 2011
року , укладений з ОСОБА_2 за адресою
спірної квартири ( а.с.33-37).

Як вбачається із договору замовлення
від 27.12.2012 року позивач за свій рахунок
поховала батька.

В січні 2013 року ОСОБА_2 сплачено за
житлово-комунальні послуги ( а.с.98)

Проаналізувавши та оцінивши всі
вищевикладені обставини у їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що не відповідає обставинам
справи, а відтак це є підставою для
скасування рішення першої інстанції та
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Посилання суду першої інстанції на те,
що позивач зареєстрована в службовому
приміщенні по АДРЕСА_2, тому її місце
мешкання саме там, а не в спірній
квартирі, не може бути покладено в
основу рішення , оскільки відповідно до
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 1.11.1996 року № 9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» наявність чи
відсутність прописки сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилася
туди як член сім'ї наймача або ж для
відмови їй у цьому. »

Колегія суддів також не погоджується
із тим, що батько позивача не вчиняв
заходів щодо реєстрації дочки та
приватизації спірної квартири,
оскільки позивач пояснила, що їм
відмовляли у реєстрації в квартирі, так
як площа квартири дуже мала, а вони є
різнополі. Наймач квартири мав намір її
приватизувати, почав оформляти
документи на приватизацію спірної
квартири, про що свідчить видана йому
заява на приватизацію, однак, не встиг
оформити всі документи і помер у віці 54
роки від серцевого нападу.

Посилання представника відповідача на
те, що фотографії спірної квартири
зроблені у жовтні 2013 року, тому позивач
поселилася в квартирі після смерті
наймача, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки фотографії, як
пояснила позивач, дійсно зроблені
пізніше у жовтні 2013 року на
підтвердження того, що вона проживала в
спірній квартирі та протягом 2011-2012 року
зробила там ремонт, на підтвердження
чого надала квитанції із «Епіцентру».

На спростування того, що позивач
поселилася в квартиру як член сім ї
наймача, за його згодою, проживала там
постійно і інших домовленостей між
наймачем та ОСОБА_2 з приводу
користування спірною квартирою не
існувало, відповідачі суду не надали.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що позивач ОСОБА_2
набула право користування квартирою
АДРЕСА_1, оскільки вселилася в неї за
згодою свого батька, наймача ОСОБА_3, як
член його сім ї, вела з ним спільне
господарство. Іншої домовленості між
наймачем та ОСОБА_2 з приводу
користування нею спірною квартирою не
існувало.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 23 червня 2014 року скасувати
та постановити нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 до Комунального
підприємства «Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва»,
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, треті особи -
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, про визнання
права користування жилим приміщенням
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання ним законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді :