Справа № 175/3788/14-ц
Провадження № 2/175/1436/14
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді Бойко О.М.

при секретарі Карпенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Ювілейному цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
територіальної громади в особі
Любимівської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, третя особа
Дніпропетровська районна державна
нотаріальна контора про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом,

в с т а н о в и в :

Сторони та їх представники у судове
засідання не з'явилися, надавши
письмові заяви у яких позов підтримали
та визнали у повному обсязі і просили
справу розглянути без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер
батько позивача ОСОБА_2 (свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_2). Його син, ОСОБА_1
(свідоцтво про народження серії НОМЕР_3)
є єдиним спадкоємцем за законом після
смерті спадкодавця та у встановлений
законом строк звернувся в
Дніпропетровську районну державну
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини.

Проте на момент смерті ОСОБА_2 за ним на
праві власності жодного майна
зареєстровано не було, але фактично
йому належало в порядку спадкування за
законом після смерті його батьків
домоволодіння АДРЕСА_1.
Правовстановлюючий документ на дане
домоволодіння відсутній, тому
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 17 липня 2013 року
державний нотаріус відмовив позивачу у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом.

Однак, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що наявні підстави для визнання
за ОСОБА_1 права власності на
домоволодіння №26 по вул.Набережній в с.
Перше Травня, Дніпропетровського
району, Дніпропетровської області.

Так, дідусь та бабуся позивача,
відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували
в зареєстрованому шлюбі з 26 січня 1971
року, що підтверджується довідкою
ВРАЦС Дніпропетровського РУЮ від 16.10.2008
року №198/02-82. У свою чергу, спадкодавець
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 був їх рідним
сином, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_4.

Батьки спадкодавця в 1965 році на
земельній ділянці, площею 0,18 га, яка
була надана на ім'я ОСОБА_3, побудували
домоволодіння АДРЕСА_1. Згідно записів
в погосподарських книгах Любимівської
сільської ради, починаючи з 1967 року по
теперішній час в розділі «житловий
будинок у приватній власності,
користуванні громадян» значиться
житловий будинок із цегли під шифером
1965 року забудови за померлим ОСОБА_3.
Вказані обставини підтверджуються
відповідними довідками Любимівської
сільської ради від 23.07.2013 року №474 та
від 10.04.2014 року №195.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України
встановлено, що до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житлові
будинки, є набуття спадкодавцем
зазначеного права у встановленому
законом порядку.

Право на нерухоме майно виникло у мого
дідуся ОСОБА_3 з моменту закінчення
будівництва, тобто з 1965 року.

Виникнення права власності на момент
закінчення будівництва будинку
регулювалося, зокрема, Вказівками по
веденню по господарського обліку в
сільських радах народних депутатів,
затверджених Центральним статистичним
управлінням СРСР 13.04.1979 року за№112/5 та
від 12.05.1985 року №5-24-26.

Крім того, за змістом п.62 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
УРСР, затверджених Міністерством
юстиції УРСР від 31.10.1979 року №45/5,
підтвердженням приналежності будинку,
який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчих
комітетів сільської ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів в погосподарських
книгах.

До компетенції виконкомів місцевих рад
на час виникнення права власності на
будинок відносилось також питання
узаконення будівель та внесення
записів про право власності на будинки
за громадянами у по господарські книги
місцевих рад. Записи в погосподарських
книгах визнавалися в якості актів
влади (публічних актів), що
підтверджують право власності.

Таким чином, ОСОБА_3 був власником
домоволодіння АДРЕСА_1, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 і спадщину після його
смерті прийняла його дружина ОСОБА_4,
яка на момент смерті свого чоловіка
проживала з ним за однією адресою,
проте свої спадкові права також не
оформила.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 і на момент її смерті
спадкодавець ОСОБА_2 проживав разом з
нею за однією адресою в спірному
домоволодінні, тому є таким що прийняв
спадщину.

Відповідно до ст. ст. 182, 210 Цивільного
кодексу України право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з
підстав припинення права власності є
смерть власника.

Відповідно до рекомендацій Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13
від 16.05.2013 року) Державна реєстрація
права власності на житлові будинки,
споруди регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема такими як
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української PCP,
затверджена заступником міністра
комунального господарства Української
PCP 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року №56, Тимчасового положення про
порядок реєстрації права власності на
нерухоме майно. затверджене наказом
Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені
нормативні акти передбачали державну
реєстрацію будівель, споруд, державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності Цивільного
кодексу України 2004 року. Відповідно до
п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах,
що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто
до прийняття постанови КМУ від 05 серпня
1992 року №449, якою встановлено порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, при їх
реєстрації для оформлення права
власності одним із документів є
висновок про технічний стан будинку
(будівлі). Виходячи зі змісту наведених
нормативних актів, громадяни, які
збудували житлові будинки до 05 серпня
1992 року, могли за умови прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями
отримати правовстановлювальні
документи на будинок, навіть якщо
споруджено самовільно. За наявності
доказів судами може визнаватися право
власності в порядку спадкування на
спірні будинки, збудовані до 05 серпня
1992 року, на які спадкодавцем не було
отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст. 25 ЦК України
правоздатність особи (здатність мати
права та обов'язки) припиняється в
момент її смерті.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» відсутність у спадкоємця
свідоцтва про право на спадщину не може
бути підставою для відмови у відкритті
провадження у справі.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав і обов'язків від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що
до Позивачки перейшли права власності
на житловий будинок, проте вона не має
можливості оформити законодавчі
документи у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів у
спадкодавця.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права
судом.

Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцю на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Приписами ст. 1222 ЦК України
передбачено, що спадкоємцями за
заповітом і за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, які
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народженні
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено,
що спадкоємець за законом має право
відмовитися від прийняття спадщини на
користь будь-кого із спадкоємців за
законом незалежно від черги.

Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 03.03.2004 р.
за N20/5, якщо до складу спадкового майна
входить нерухоме майно, що підлягає
реєстрації (за винятком земельної
ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва
про право на спадщину вимагає, крім
правовстановлюючого документа, витяг з
реєстру прав власності, а в
місцевостях, де інвентаризація не
проводилась, - довідку відповідного
органу місцевого самоврядування.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено факт наявності спадкових
прав позивача на вищезазначене
спадкове майно, а його позовні вимоги
не суперечать чинному законодавству і
не порушують прав третіх осіб, суд
приходить до висновку про задоволення
позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215, 214, ЦПК
України, ст.ст. 16, 1216, 1218, 1222, 1261, 1268-1270, 1274
ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади
в особі Любимівської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, третя особа
Дніпропетровська районна державна
нотаріальна контора про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт
серії НОМЕР_5, виданого Самарським РВ
ДМУУМВС України в Дніпропетровській
області 31 січня 2000 року, ІПН: НОМЕР_1), в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 із загальною площею 69,0 кв.м, з
яких житлова площа становить 28,9 кв.м,
допоміжна - 40,1 кв.м та який складається
з:

І-1 - коридору, площею 12,3 кв.м;

І-2 - кухні, площею 10,7 кв.м;

І-3 - санвузла, площею 4,5 кв.м;

І-4 - кімнати, площею 9,3 кв.м;

І-5 - кімнати, площею 19,6 кв.м;

І-6 - передпокою, площею 12,6 кв.м,

а також господарські будівлі і споруди:
А-1 - житловий будинок; а - прибудова; а-1 -
прибудова; ганок; Б - літня кухня; В -
сарай; Г - погріб; №1 - ворота, №2 -
хвіртка, №3 - огорожа.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя О.М.
Бойко