АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9992/2014
Головуючий у І інстанції - Колдіна О.О.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович
В.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 19 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Лафорт», про відшкодування
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому з урахуванням уточнень просив
стягнути з відповідача матеріальну
шкоду в розмірі 64 787,70 грн., моральну
шкоду в розмірі 10 000 грн., витрати на
проведення експертизи в сумі 3700 грн.,
судовий збір та витрати на правову
допомогу в розмірі 5000 грн., мотивуючи
тим, що 05.11.2011 року о 18.30 год. на
автодорозі Соколівка-Піски
Бобровицького району Чернігівської
області відповідач, керуючи
автомобілем «ВАЗ 21063», д.н. НОМЕР_4, не
вибрав безпечної швидкості руху, не
врахував стан транспортного засобу,
виїхав на зустрічну смугу, де здійснив
зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н.
НОМЕР_1, під керуванням позивача.
Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 30липня 2012 року
відповідач був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова
відповідальність відповідача була
застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт»,
однак, відповідач не надав страховику
документи, які посвідчують
правомірність його керування
транспортним засобом. Оскільки згідно
зі ст. 38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик має
право регресної вимоги до ОСОБА_2, який
керував транспортним засобом без
відповідного права і був притягнутий
до адміністративної відповідальності
за ст. 124 КУпАП, то в силу положень ст.ст.
1187, 1191 ЦК України позивач просить
стягнути шкоду саме з ОСОБА_2, з вини
якого сталася ДТП.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 19 червня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
матеріальну шкоду в розмірі 64 787,70 грн.,
моральну шкоду в розмірі 1500 грн.,
витрати на проведення експертизи в
розмірі 3700 грн та судовий збір в
розмірі 671,07 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду та
передати справу на новий розгляд,
вказуючи на неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

В суді апеляційної інстанції
апелянт підтримав апеляційну скаргу ,
просив рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Представник позивача просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість постановленого
рішення в цій частині, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з
постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 30 липня 2012 року ОСОБА_2
був визнаний винним у настанні ДТП, яка
сталася 05.11.2011 року о 18.30 год. на
автодорозі Соколівка-Піски
Бобровицького району Чернігівської
області за участю автомобілів «ВАЗ
21063», державний номер НОМЕР_3, під
керуванням ОСОБА_2 та «Пежо», державний
номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3

Автомобіль «Пежо», д.н. НОМЕР_2, належить
на праві власності позивачу ОСОБА_3

Встановлено, що цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
«ВАЗ 2106», державний номер НОМЕР_3, була
застрахована ПрАТ «Лафорт».

Згідно з висновком судової
автотоварознавчої експертизи, що
проведена Незалежним інститутом
судових експертиз, № 8027 від 10.10.2013 року
вартість матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу «Пежо», д.н. НОМЕР_2, внаслідок
ДТП становить 64 787,70 грн.

14.11.2011 року позивач звернувся до СК
«Лафорт» з повідомленням про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування, на що
страховиком була надана відповідь
ОСОБА_3 за № 3123 від 06.12.2012 року про те, що
станом на 06.12.2012 року ОСОБА_2 не надав
документів, які підтверджують, що він
керував транспортним засобом «ВАЗ»,
д.н. НОМЕР_3, на законних підставах та
мав законне право керувати
автомобілем.

Постановою Бобровицького ВДАІ УМВС
України у Чернігівській області ОСОБА_2
був притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124, 126 КУпАП у
зв'язку з тим, що 05.11.2011 року о 18.30 год. на
автодорозі Соколівка-Піски керував
транспортним засобом «ВАЗ» не маючи
при собі посвідчення водія відповідної
категорії на право керування даним
транспортним засобом.

Постановлюючи рішення про стягнення
матеріальної шкоди безпосередньо із
відповідача, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що позивач мав право звернення вимоги
про відшкодування шкоди за своїм
вибором як до страхової компанії так і
до винної особи .

Звернувшись до страхової компанії і
отримавши відповідь про відмову у
виплаті страхового відшкодування, так
як відповідачем не надані необхідні
документи для нарахування страхової
виплати, позивач скористався своїм
правом , змінив позовні вимоги і просив
стягнути матеріальну та моральну шкоду
із відповідача.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ за № 4 від 1.03.2013 року
«Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» за вибором потерпілого
вимога про відшкодування шкоди може
бути пред'явлена безпосередньо до
винної особи, оскільки за змістом ст..
1191 ЦК України , особа, яка відповідає за
шкоду, завдану з вини іншої особи, має
право зворотної вимоги ( регресу) до
винної особи, якщо за законом межі
відповідальності останньої та особи,
яка за неї відповідає, однакові.

За таких обставин, колегія суддів не
приймає до уваги посилання апелянта на
ту обставину, що цивільна
відповідальність була застрахована,
тому суд першої інстанції не повинен
був стягувати всю суму завданої шкоди
із нього особисто.

Посилання апелянта на те, що він має
посвідчення водія, тому страхова
компанія неправомірно відмовила у
виплаті страхового відшкодування
також не приймається колегією суддів,
оскільки на момент вчинення ДТП
посвідчення водія ОСОБА_2 не мав, за що
був притягнутий до адміністративної
відповідальності по ст.. 126 ч.1 КУпАП
постановою інспектора ВДАІ , яка на
даний час чинна та не скасована ( а.с.168).

Суд першої інстанції повно і
всебічно з ясував обставини справи,
зібраним доказам дав належну оцінку та
прийшов до правильного висновку про
доведеність позовних вимог позивачем
та про задоволення позову.

Постановлене судом рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав,що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Голосіївського
районного суду м.Києва від 19 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання до
цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :