Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року м. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Юровська Г.В., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 03 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 01 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу; за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання розписки недійсною,

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 12 серпня 2003 року між ним
та

ОСОБА_3 було укладено договір позики,
відповідно до умов якого остання
отримала у борг 50 тис. грн зі строком
повернення до 12 серпня

2005 року, що підтверджується
відповідною борговою розпискою,
підписаною відповідачкою. Умовами
розписки передбачено, що в разі
неповернення коштів у визначений
строк, ОСОБА_2 отримує належний
боржнику державний акт на право
приватної власності на землю, серія
ІІІ-ПЛ № 027892. У зазначений у розписці
термін відповідачка борг не повернула.

На підставі наведеного, ОСОБА_2 просив
стягнути з ОСОБА_3 борг у сумі 50 тис. грн
на підставі боргової розписки від 12
серпня 2003 року.

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася із
зустрічним позовом, посилаючись на те,
що коштів у сумі, яка вказана у
розписці, вона в борг у позивача не
брала, не заперечуючи при цьому сам
факт написання та підпису такої
розписки.

На підставі наведеного, ОСОБА_3 просила
визнати розписку

від 12 серпня 2005 року недійсною.

Рішенням Новосанжарського районного
суду Полтавської області

від 03 червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 01 вересня 2014 року, у
задоволенні позову

ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 задовольнити, обґрунтовуючи
свої вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, дослідивши докази, а
також, врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив з того, що

ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом
свої прав після спливу строку позовної
давності. Крім того, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові відповідно до

ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
про порушення судами норм
процесуального права чи неправильне
застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання розписки
недійсною, за касаційною скаргою на
рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 03 червня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 01 вересня 2014
року.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
Г.В. Юровська