АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/1526/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 214/6771/13-ц
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Ушакової
Наталії Петрівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 04 червня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства "Криворізька
теплоцентраль" про визнання недійсним
наказу ДП "Криворізька теплоцентраль"
від 05 серпня 2013 року № 188к "Про
припинення трудового договору",
поновлення на роботі та виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з даним позовом до
Державного підприємства "Криворізька
теплоцентраль" (далі - ДП «Криворізька
теплоцентраль»), в обґрунтування якого
зазначив, що він з 14 лютого 2013 року
працював на посаді заступника
начальника юридичного відділу ДП
«Криворізька теплоцентраль». Наказом
№ 188к від 05 серпня 2013 року звільнений з
займаної посади на підставі ч.1 ст. 40
КЗпП України. Вважає, що звільнення є
незаконним та безпідставним, у зв'язку
з чим просив суд наказ № 188к від 05
серпня 2013 року ДП "Криворізька
теплоцентраль" визнати незаконним та
скасувати, поновити його на посаді
заступника юридичного відділу ДП
"Криворізька теплоцентраль", стягнути
з відповідача на його користь
несплачену заробітну плату за час
вимушеного прогулу з урахуванням
нарахованої середньої місячної
заробітної плати; моральну шкоду в
розмірі 10000 грн., а також судові витрати.

Рішенням Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 04
червня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у
задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд
безпідставно відмовив йому у
задоволенні клопотання про
витребування документів, які мали
важливе значення при розгляді справи,
не з'ясувавши, в чому саме полягають
зміни в організації виробництва і
праці відповідно до вимог наказу № 350
від 21 травня 2013 року, чому всупереч цим
вимогам відповідач працевлаштував
трьох працівників з аналогічною
кваліфікацією на підприємство, а також
чим відрізняються функції колишніх
працівників юридичного відділу від
працівників відділу зі стягнення
заборгованості. Вважає, що відповідач
порушив строк видачі наказу № 188к від 05
серпня 2013 року та право на укладання
трудового договору у разі поворотного
прийняття на роботу працівників
аналогічної кваліфікації. Крім
того,суд не звернув уваги, що
відповідач в порушення ст. 116 КЗпП
України не здійснив остаточний
розрахунок по заробітній платі, в
порушення ст. 14 Закону України «Про
зайнятість населення» не врахував, що
він має дитину до шести років, а також
згідно п.19 постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року у разі недотримання
строку попередження працівника при
звільненні, якщо він не підлягає
поновленню на роботі з інших підстав,
суд повинен був змінити дату
звільнення позивача.

В своїх запереченнях ДП
"Криворізька теплоцентраль" просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без змін, оскільки вважає
його законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 14
лютого 2013 року працював у на посаді
заступника начальника юридичного
відділу ДП "Криворізька теплоцентраль".

05 серпня 2013 року згідно наказу № 188к
позивач звільнений з займаної посади
на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за
скороченням штату.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання недійсним
зазначеного наказу, поновлення на
роботі та виплату заробітної плати за
час вимушеного прогулу, суд першої
інстанції дійшов висновку про
недоведеність заявлених ним позовних
вимог та відсутність підстав для їх
задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам діючого законодавства.

Такого висновку колегія суддів дійшла
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України
Трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно роз'яснень, наданих в п. 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за

п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані
з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, зокрема, ліквідація,
реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Як убачається із матеріалів справи,
наказом №187 від 02.04.2013р. «Про внесення
змін до організаційної структури
управління та штатного розкладу ДП
«Криворізька теплоцентраль» для більш
ефективного управління підприємством,
з метою оптимізації організаційної
структури та приведення
організаційної структури управління
відповідно до Статуту підприємства, з 02
квітня 2013 року внесено зміни в
організаційну структуру управління
підприємством та штатний розклад
(а.с.60).

21 травня 2013 року відповідачем видано
наказ №349 «Про скорочення чисельності
і штату працівників», в якому
зазначено, що з метою раціонального
використання трудових ресурсів,
ефективного використання фонду
заробітної плати та для більш
ефективного управління підприємством,
на підставі наказу № 187 від 02 квітня 2013
року «Про внесення змін до
організаційної структури управління
та штатний розклад ДП "Криворізька
теплоцентраль", з 31 липня 2013 року
скорочуються та виводяться зі штатного
розкладу деякі посади в Службі
вимірювань, налагодження та
випробувань, у Службі ремонтів, у
Котлотурбінному цеху, у Службі
механізації і автотранспорту та
Виробничо-технічному відділі. (а.с.62).

Згідно наказу №350 від 21.05.2013р. «Про
скорочення чисельності і штату
працівників», для більш ефективного
управління підприємством, з метою
оптимізації організації структури, на
підставі наказу № 187 від 02 квітня 2013
року «Про внесення змін до
організаційної структури управління
та штатний розклад ДП "Криворізька
теплоцентраль", з 31.07.2013р. скорочено та
виведено із штатного розкладу усі
посади Юридичного відділу, в тому числі
посаду заступника начальника
Юридичного відділу, яку обіймав ОСОБА_2
(а.с.7).

Наказом №433 від 01.07.2013р. «Про внесення
змін до штатного розкладу ДП
«Криворізька теплоцентраль» на основі
наказів №349та 350 від 21.-5.2013 року «Про
скорочення чисельності працівників» з
31.07.2013 року внесено зміни до штатного
розкладу та виведено зі штатного
розкладу усі посади в Юридичному
відділі та деякі посади в інших
структурних підрозділах підприємства
(а.с.61).

Згідно довідки №6886/08 від 17.11.2013р.
наказом №350 від 21.05.2013 року по
підприємству проведено реорганізацію,
в результаті якої структурну одиницю
(юридичний відділ) ліквідовано (а.с.50).

Дослідивши зазначені вище докази, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, скорочення чисельності та
штату працівників, у тому числі
ліквідація Юридичного відділу та
скорочення усіх посад, у тому числі
посади заступника начальника цього
відділу, яку займав позивач.

Відповідно до абз. 3 ст. 49-2 КЗпПУ власник
або уповноважений ним орган одночасно
з попередженням про вивільнення
пропонує працівникові роботу на
підприємстві. При відсутності роботи
за відповідною професією чи
спеціальністю, а також в разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу, працівник, за свої розсудом,
звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.

Встановивши, що відповідач завчасно, за
два місяці, повідомив позивача про
скорочення посади та наступне
звільнення, про що свідчить особистий
підпис ОСОБА_2 про ознайомлення з
наказом №350 від 21 травня 2013 року (а.с. 7,
59), отримав згоду профспілкової
організації на звільнення позивача,
про що свідчить виписка з протоколу №43
засідання профспілкового комітету ДП
«Криворізька теплоцентраль» від
16.07.2013р. (а.с. 17), запропонував позивачеві
вакантні посади згідно переліку
вакансій станом на 16.07.2013 року, на які
позивач не погодився, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що порядок вивільнення
відповідачем не порушений, ДП
«Криворізька теплоцентраль» виконало
покладений на нього обов'язок
прийняття заходів щодо
працевлаштування позивача з метою
уникнення його звільнення за
скороченням штату, проте позивач
відмовився від переведення на
запропоновані вакантні місця, у зв'язку
з чим підстави для визнання наказу від
05 серпня 2013 року № 188к "Про припинення
трудового договору", поновлення
позивача на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача не
містять підстав для її задоволення.

Так, посилання на відсутність змін в
організації виробництва і праці
спростовуються дослідженими судом
наказами №187 від 02.04.2013р. «Про внесення
змін до організаційної структури
управління та штатного розкладу ДП
«Криворізька теплоцентраль, а також
№349 та №350 від 21 травня 2013 року «Про
скорочення чисельності і штату
працівників», відповідно до яких
Юридичний відділ ліквідовано з 31 липня
2013 року, а усі посади цього відділу, в
тому числі й посада позивача, скорочені
та виведені із штатного розкладу.

Згідно довідки №3020/08 від 24.03.2014р.
станом на 01.05.2013р. спискова чисельність
ДП «Криворізька теплоцентраль»
складала 965чол., на 01.08.2013р. - 947чол.,
штатна чисельність відповідно
складала 986 та 961 штатних одиниць (а.с. 97).

Таким чином, судом встановлено що у
відповідача дійсно відбулось
скорочення посад і штатного розкладу.

Право підприємства самостійно
визначати свою організаційну
структуру, встановлювати чисельність
працівників та штатний розпис
гарантовано ч. 3 ст. 64 Господарського
кодексу України, тому суд не може
вдаватися до обговорювання
необхідності таких змін.

Також не можуть бути взятими до уваги
посилання на неврахування переважного
права позивача на залишенні на роботі.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що
при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше
утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає
інших працівників з самостійним
заробітком; 3) працівникам з тривалим
безперервним стажем роботи на даному
підприємстві, в установі, організації;
4) працівникам, які навчаються у вищих і
середніх спеціальних учбових закладах
без відриву від виробництва; 5)
учасникам бойових дій, інвалідам війни
та особам, на яких поширюється чинність
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту"; 6) авторам винаходів, корисних
моделей, промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій; 7)
працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання; 8) особам з числа
депортованих з України, протягом п'яти
років, з часу повернення на постійне
місце проживання до України; 9)
працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Із матеріалів справи вбачається, що при
звільненні позивача враховано наказ
№406 від 19.06.2013р. «Про накладення
дисциплінарних стягнень згідно
висновку службового розслідування»,
яким ОСОБА_2 оголошено догану за
неналежне виконання своїх посадових
обов'язків по контролю за роботою
юридичного відділу, що призвело до
великої дебіторської заборгованості
(а.с.64), що свідчить про надання
відповідачем оцінки продуктивності
праці позивача порівняно з іншими
працівниками відділу.

Також безпідставними є посилання
апеляційної скарги на неврахування
судом права позивача на укладання
трудового договору у разі поворотного
прийняття на роботу працівників
аналогічної кваліфікації.

Статтею 42-1 КЗпП України передбачено, що
працівник, з яким розірвано трудовий
договір з підстав, передбачених
пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), протягом одного
року має право на укладення трудового
договору у разі поворотного прийняття
на роботу, якщо власник або
уповноважений ним орган провадить
прийняття на роботу працівників
аналогічної кваліфікації. Переважне
право на укладення трудового договору
у разі поворотного прийняття на роботу
надається особам, зазначеним у статті 42
цього Кодексу, та в інших випадках,
передбачених колективним договором.

Як встановлено судом та убачається із
наявних у справі доказів, позивач не
відноситься до осіб, зазначених у ст.. 42
КЗпП, які користуються переважним
правом на залишення на роботі.

Наявність у позивача малолітньої
дитини віком до 6-ти років не надає йому
такого права в розумінні положень ч. 2
ст. 42 КЗпП України.

Також не надає такого права й помилкове
зазначення в судовому рішенні про
наявність у позивача лише базової
вищої освіти, в той час як він має
диплом спеціаліста (а.с. 133).

При зверненні позивача 02 грудня 2013 року
із заявою про прийняття на роботу у
Відділ зі стягнення заборгованості
відповідачем надано відповідь №7677/28
від 30.12.2013р. про відсутність у позивача
переважного права на поворотне
прийняття на роботу через застосовану
до нього 19.06.2013р. догану за неналежне
виконання посадових обов'язків та
відсутність вакантних посад (а.с. 135).

На повторне звернення ОСОБА_2 22 липня 2014
року із заявою про прийняття на посаду
провідного спеціаліста з
претензійно-позовної роботи у відділі
зі стягнення заборгованості
відповідачем надана відповідь №6012/28
від 31.07.2014р. про відмову через
відсутність вакантних посад.

Відмова у поворотному прийнятті на
роботу відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 232 КЗпП
України може бути оспорена працівником
безпосередньо в районному (міському)
суді.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК,
суд розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Зважаючи на те, що позивачем не
заявлено позовні вимоги з приводу
незаконності відмови у поворотному
прийнятті на роботу, колегія суддів не
вдається в обговорення цього питання і
вважає доводи апеляційної скарги про
те, що відповідач працевлаштував трьох
працівників всупереч його права на
поворотне прийняття на роботу,
безпідставними.

Посилання на порушення відповідачем
строку видачі копії наказу № 188к від 05
серпня 2013 року не може бути підставою
для поновлення позивача на роботі.

Також не може бути підставою для цього
посилання на не здійснення при
звільненні остаточного розрахунку із
позивачем по заробітній платі.

Як убачається із матеріалів справи,
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
березня 2014 року позов ОСОБА_2 до ДП
«Криворізька теплоцентраль» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
задоволено, за затримку належних
позивачеві до виплати в день
звільнення 19грн.66коп. йому стягнуто
середній заробіток у розмірі
13286грн.46коп. (а.с. 131-132).

Також безпідставними є посилання на
необхідність зміни дати звільнення
позивача через недотримання строку
попередження його про звільнення,
оскільки, як зазначено раніше, позивач
був особисто, під розпис, попереджений
про скорочення його посади та наступне
звільнення, про що свідчить наказ №350
від 21 травня 2013 року (а.с. 7, 59).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 04 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: