Номер провадження: 22-ц/785/7685/14
Головуючий у першій інстанції Рева С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кварталової А.М., Фальчука В.П..

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою Моторного
(транспортного) страхового бюро
України на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 03 липня 2014
року по цивільній справі за позовом
Моторного (транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
-

В С Т А Н О В
И Л А:

У грудні 2013 року представник МТСБ
України звернувся до Київського
районного суду м. Одеси з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в
порядку регресу, мотивуючи це тим, що 30
вересня 2010 року по вул. Приморській у м.
Одесі сталася дорожньо-транспортна
пригода, в результаті якої відбулося
зіткнення між автомобілем «Chevrolet»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2, та автомобілем «ВАЗ
- 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3, від чого
транспортні засоби отримали механічні
пошкодження.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 09 листопада 2010 року
відповідача ОСОБА_2 визнано винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у розмірі 360
гривень.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди власнику транспортного засобу
«ВАЗ - 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2,
завдано матеріальну шкоду у розмірі 6.644
гривні 83 копійки, сума якої була
визначена на підставі експертного
автотоварознавчого дослідження, а саме
висновку № 4428 від 20 жовтня 2010 року.

Однак, ОСОБА_2 не відшкодував
потерпілій особі завдану їй
матеріальну шкоду, та в момент скоєння
дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_2
не було чинного договору обов`язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

При цьому, цивільно-правова
відповідальність потерпілого була
застрахована за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

На підставі чого, ОСОБА_4, як власниця
автомобіля «ВАЗ - 2101», реєстраційний
номер НОМЕР_2, звернулася до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України із заявою про виплату
страхового відшкодування, яка була
задоволена частково, а саме в сумі 5.537
гривень 36 копійок.

Оскільки до теперішнього часу ОСОБА_2
добровільно не відшкодував Моторному
(транспортному) страховому бюро
України витрати, понесених останнім на
відшкодування ОСОБА_4 страхової
виплати в сумі 5.537 гривень 36 копійок
внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2,
тому Моторне (транспортне) страхове
бюро України звернулося до суду із
відповідним позовом, в якому просило
стягнути основний борг 5537 грн.36 коп.,
судовий збір 229,40 грн. та витрати на
правову допомогу в сумі 1500 грн.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 03 липня 2014 року у задоволенні
позовних вимог МСТБ України відмовлено
за спливом строку позовної давності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник МСТБ України - Козловський
В.Г. звернувся до апеляційного суду
Одеської області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 03 липня 2014 року та ухвалити
нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь
позивача 5537, 36 грн. основного боргу,
судовий збір у сумі 351,20 грн. та витрати
на правову допомогу у розмірі 1500 грн.,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при ухваленні рішення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задовленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову
Моторного (транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
суд першої інстанції виходив з того, що
правовідносини, які виникли між
сторонами по справі є суброгативними, а
не регресивними, оскільки в даному
випадку відбувалася лише заміна осіб у
вже наявному зобов'язанні (заміна
активного суб'єкта) зі збереженням
самого зобов'язання. При суброгації
перебіг строку позовної давності,
починається від дня настання
страхового випадку, оскільки при
переході права вимоги, до страховика
переходять усі права, які мав
страхувальник, зокрема це стосується і
права на подання позову в т.ч. щодо часу
виникнення права на позов, - з моменту
дорожньо-транспортної пригоди в
результаті якого заподіяно шкоду.
Моторне (транспортне) страхове бюро
України звернулося до суду 31 грудня 2013
року, а дорожньо-транспортна пригода
відбулася 30 вересня 2010 року, тобто
після спливу строку позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною по справі.

Проте погодитися з таким висновком
суду першої інстанції не можна,
оскільки суд дійшов до нього з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджується, що:

30 вересня 2010 року о 21.00 годині на вул.
Приморській у м. Одесі, ОСОБА_2, керуючи
автомобілем «Chevrolet», реєстраційний
номер НОМЕР_1, перед зміною напрямку
руху не переконався, що це буде
безпечним і не створить перешкод або
небезпеки іншим учасникам руху,
внаслідок чого допустив зіткнення з
автомобілем «ВАЗ - 2101», реєстраційний
номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3,
який рухався в попутному напрямку, від
чого транспортні засоби отримали
механічні пошкодження;

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 09 листопада 2010 року по
справі № 3-6270/2010 ОСОБА_2 визнано винним
у порушенні Правил дорожнього руху
України за ознаками ст. 124 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (скоєння ДТП) та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 360 гривень;

На час скоєння ДТП 30.09.2010 року цивільна
правова відповідальність ОСОБА_2
застрахованою не була, у зв`язку з чим
потерпіла ОСОБА_4 звернулася до МТСБУ ;

30 грудня 2010 року Моторне (транспортне)
страхове бюро України здійснило
страхову виплату в сумі 5.537 гривень 36
копійок, що підтверджується платіжним
дорученням від 30 грудня 2010 року за № 5501

Відповідно до п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що МТСБУ за
рахунок коштів фонду захисту
потерпілих відшкодовує шкоду на
умовах, визначених цим Законом, у разі
її заподіяння транспортним засобом,
власник якого не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
крім шкоди, заподіяної транспортному
засобу, який не відповідає вимогам
пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та
майну, яке знаходилося в такому
транспортному засобі.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи в розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений Законом.

Вирішуючи заявлений за даними
правовими підставами позов, суд першої
інстанції застосував до
правовідносин, що виникли між
сторонами у справі, ст. 1191 ЦК України та
ст. 38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», яка передбачає,
що страховик, який виплатив страхове
відшкодування, має право подати
регресний позов.

Проте правильно визначивши норми
законів, які регулюють правовідносини,
що виникли між сторонами, районний суд
помилково вважав, що дані
правовідносини є суброгацією, яка
регулюється ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Проте між регресом та суброгацією
існують відмінності.

За суброгації відбувається лише зміна
осіб у вже наявному зобов`язанні зі
збереженням самого зобов`язання, тобто
особа набуває прав і обов`язків іншої
особи у конкретних правовідносинах.
Фактично страхувальник передає свої
права страховику на підставі договору
і сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. При регресі одне
зобов`язання замінює собою інше, але
переходу прав від одного кредитора до
іншого не відбувається.

Тобто ці інститути мають різний режим
правового регулювання. Так, регрес
регулюється загальними нормами
цивільного права, а для суброгації
відповідно до ст. 993 ЦК України
встановлений особливий правовий режим.
Регрес у страхуванні виникає стосовно
вузького кола осіб, тоді як суброгація
застосовується щодо будь-якої особи,
відповідальної за настання страхового
випадку.

Загальні норми ЦК України, що регулюють
правовідносин страхування (глава 67), не
передбачають можливості, підстав та
умов виникнення у страховика права
зворотної вимоги (регресу). Однак
спеціальний Закон від 01.07.2004 року «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», який відповідно до ст.. 999 ЦК
України регулює відносини у сфері
обов`язквого страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, у ст.. 38 передбачає право
страховика та Моторного
(трансопртного) страхового бюро
України на звернення з регрес ним
позовом до визначеного колда суб`єктів
і за наявності передбачених цією
статтею умов. Спеціальний закон «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (ст. 3) метою здійснення
обов`язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
визначає забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або
майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, а також
захист майнових інтересів
страхувальників. За змістом Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
цивільно-правової відповідальності
страховик виплатив третій особі, а не
своєму страхувальнику, є одночасно й
відшкодуванням шкоди третій особі
(потерпілому) в деліктному
зобов`язанні, оскільки страховик у
договірних правовідносинах
обов`язкового страхування
відповідальності є одночасно
боржником у цьому деліктному
зобов`язанні.

Таким чином, очевидною є різниця в
правових наслідках виплати
страховиком страхового відшкодування
за договором добровільного майнового
страхування та виплати страхового
відшкодування за договором
обов`язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.
Перша виплата своїм наслідком для
страховика має перехід до нього права
вимоги до особи, відповідальної за
збитки - суброгацію, інша - виникнення в
страховика права зворотної вимоги до
винної особи.

Отже, перехід права вимоги від
страхувальника до страховика за
договором обов`язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземного транспортного
засобу не є суброгацією (суброгація
виникає на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту), а є регресом.

Змішування цих правових понять
недопустиме, адже Закон передбачає
різні правила визначення моменту
початку позовної давності для
суброгаційної вимоги страховика та
для його регресної вимоги, при тому, що
правилами ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі є
самостійною підставою для відмови у
позові , незалежно від його
обґрунтованості по суті.

Згідно із ч. 6 ст. 261 ЦК України за
регресними зобов`язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов`язання.

З огляду на це моментом початку
позовної давності для регресної вимоги
страховика буде день виконання
основного зобов`язання і фактично день
припинення цього зобов`язання належним
виконанням - день проведення
страховиком виплати страхового
відшкодування третій особі
(потерпілому у деліктному
зобов`язанні).

Згідно ст. 262 ЦПК України заміна сторін
у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

Моментом початку позовної давності для
суброгаційної вимоги страховика у
правовідносинах фактично буде день
виникнення деліктного зобов`язання -
день завдання майнової шкоди
потерпілому в деліктному зобов`язанні
(страхувальнику (вигодонабувачу) за
договором майнового страхування).

Отже, при суброгації строк позовної
давності починає відраховуватися з
моменту настання страхового випадку, а
при регресі з моменту виплати
страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи
страховий випадок мав місце 30.09.2010 року
- день, коли було скоєне ДТП.

Проте регламентна виплата МТСБУ в
порядку п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» за заявою потерпілого була
здійснена 30.12.2010 року, тому строк
позовної давності починає
відраховуватися з дня проведення даної
виплати третій особі (потерпілому) -
тобто з 30.12.2010 року.

Відповідно до оглянутих матеріалів
справи, вбачається, що позовна заява
МТСБУ до ОСОБА_2 надійшла до Київського
районного суду м. Одеси не з особистого
прийому, оскільки відсутній
відповідний напис «з прийому і дата
прийому позовної заяви працівником
суду».

Тобто позов з додатками надісланий
представником МТСБУ через пошту і
надійшов до Київського районного суду
31.12.2013 року за вх.. № 32955/13.

Сама позовна заява датована 23.12.2013 року,
судовий збір сплачений 04.12.2013 року. У
позові представник МТСБУ просить
розглядати справу за його відсутності.

Разом з тим у справі відсутній поштовий
конверт з відбитком поштового
штемпелю і датою відправлення.

Втім з доданої до апеляційної скарги
МТСБУ фіскального чеку УДППЗ
«Укрпошта» про оплату за відправлення
до Київського районного суду м. Одеси
рекомендованої кореспонденції
вбачається, що відправлення здійснене
26.12.2013 року о 10-29 г. (а. с.53).

Відповідно до ч. 6 ст. 70 ЦПК України
строк не вважається пропущений, якщо до
його закінчення заяв, скарга, інші
документи чи матеріали або грошові
кошти здано на пошту чи передані іншими
відповідними засобами зв`язку.

За таких обставин МТСБУ звернулося до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права в межах строку
позовної давності.

Тому у суду першої інстанції не було
підстав для застосування позовної
давності, як підстави для відмови у
позові, внаслідок чого рішення не може
залишатися в силі і підлягає
скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач на час скоєння з його вини
дорожньо-транспортної пригоди в якій
спричинено майнову шкоду ОСОБА_4, не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність. В порядку ст. 41 «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» за заявою потерпілої, МТСБУ
здійснило регламентну виплату на її
користь 30.12.2010 року і в межах строку
позовної давності 26.12.2013 року
звернулося до суду з вимогою про
захист свого цивільного права в межах
строку позовної давності.

Виходячи з ч.1 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» рішення про здійснення

страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення
суду, у разі якщо спір про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку.

Отже документи надані потерпілою
ОСОБА_4 до МТСБУ в тому числі і щодо
розміру спричиненої її автомобілю
матеріальної шкоди не викликали
заперечень у МТСБУ щодо їх
співмірності пошкодженням автомобіля
та виходячи з того, що розмір
матеріальної шкоди не перевищує ліміт
відповідальності страховика (МТСБУ).

Судова колегія доходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
позову МТСБУ до ОСОБА_2 в межах
заявлених вимог.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, рішення
Київського районного суду м. Одеси від
03 липня 2014 року - скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення з ОСОБА_2 на користь
Моторного (транспортного) страхового
бюро України у відшкодування витрат,
пов`язаних з регламентною виплатою в
сумі 5537 грн. 36 коп.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судові витрати у
вигляді судового збору, сплаченого при
поданні позовної заяви до суду першої
інстанції в сумі 229 грн. 40 коп. та при
поданні апеляційної скарги на рішення
суду в сумі 121 грн. 80 коп., а також
витрати на правову допомогу в сумі 1500
грн., всього 1851 грн. 20 коп.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу Моторного
(транспортного) страхового бюро
України - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 03 липня 2014 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов Моторного (транспортного)
страхового бюро України - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного
(транспортного) страхового бюро
України у відшкодування витрат,
пов`язаних з регламентною виплатою в
сумі 5537 грн. 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Моторного (транспортного) страхового
бюро України судові витрати у вигляді
судового збору сплаченого при поданні
позовної заяви до суду першої
інстанції в сумі 229 грн. 40 коп. та при
поданні апеляційної скарги на рішення
суду в сумі 121 грн. 80 коп., а також
витрати на правову допомогу в сумі 1500
грн., всього 1851 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
А.М. Кварталова

В.П. Фальчук