У Х В А Л А

Іменем України

08 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іршавського районного суду від 29
серпня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання та
повернення дитини,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_1 про відібрання та повернення
дитини.

Рішенням Іршавського районного суду
від 29 серпня 2014 року вищевказаний позов
задоволено в повному обсязі.

Відповідач не погодився з вказаним
рішенням, порушив питання про його
скасування та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Апелянт в судове засідання не явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, а тому суд
розглянув справу у його відсутності,
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Позивачка та її представник вважали, що
підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши сторін та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позов є обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню; малолітню ОСОБА_3
слід відібрати у відповідача ОСОБА_1,
який самовільно змінив місце
проживання дитини та повернути дитину
матері.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на твердженні апелянта про те, що ним
неодноразово подавалися заяви до
органу опіки та піклування, служби у
справах дітей та Виноградівської
прокуратури щодо відібрання від ОСОБА_2
дітей без позбавлення батьківських
прав та передачу дітей батьку, однак
судом першої інстанції це
проігноровано; вказує, що ним надано
докази, які свідчать про жорстоке
поводження позивачки з дітьми; також
стверджує, що суд першої інстанції
проігнорував вимоги принципу 6
Декларації прав дитини про те, що у разі
наявності виняткових обставин дитина
повинна бути розлучена зі своєю
матір'ю, такими обставинами в даному
випадку є жорстоке поводження з дітьми
позивачки та її теперішнього чоловіка.

Однак, з такими доводами апеляційної
скарги погодитись не можна на підставі
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Свалявського районного суду
від 24.02.2011 року, яке набрало законної
сили, шлюб між сторонами по справі -
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано. З
відповідача ОСОБА_1 стягнено аліменти
на утримання двох малолітніх дочок
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача
ОСОБА_2 ( а.с.10).

Сторони мають двох малолітніх дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 5, 6).

З пояснень сторін вбачається, що з 2008
року позивачка проживала окремо від
відповідача. Малолітні діти проживали
з нею: з 2008 року по 2012 рік в АДРЕСА_1 а з
2012 року - в АДРЕСА_2 Саме за місцем
проживання матері діти відвідували
навчальні заклади.

Посилання апелянта на те, що ним
неодноразово подавалися заяви до
органу опіки та піклування, служби у
справах дітей та Виноградівської
прокуратури щодо відібрання від ОСОБА_2
дітей без позбавлення батьківських
прав та передачу дітей батьку не
приймається до уваги, оскільки в
матеріалах справи наявне рішення
органу опіки та піклування
Виноградівської РДА від 05.06.2014 року,
згідно якого визначено місце
проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з матір'ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2.
Вказане рішення є обов'язковим для
виконання.

Відповідачем ОСОБА_1 це рішення органу
опіки та піклування у судовому порядку
не оскаржувалось, як вірно визначено
судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, передбачених ст. 60 цього
Кодексу.

Посилання апелянта на жорстоке
поводження позивачки та її
теперішнього чоловіка з дітьми також
не може бути прийнято до уваги,
оскільки не стверджено належними та
допустимими доказами, всупереч вимогам
ст. 60 ЦПК України.

Крім того, представник позивачки в
судовому засіданні ствердив, що старша
дочка ОСОБА_4 вже півтора місяці не
відвідує школу через незаконні дії
відповідача, які полягають зокрема в
тому, що він не повертає її додому.

Таким чином, колегія суддів не приймає
до уваги доводи апеляційної скарги,
оскільки вони не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
ґрунтуються на вимогах закону.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України,
судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від
29 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :